ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/5895/14-ц
Провадження № 2/362/116/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2016 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді -Орди О.О

при секретарі -Хоменко О.А

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Франслайт" про стягнення боргу,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу та з урахуванням збільшених позовних вимог просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 32000 гривень, проценти в сумі 13924 грн , вартість затрат на судові засідання та судовий збір в сумі 459 грн, 24 коп. Свої вимоги мотивує тим, що 10 грудня 2011 року позичила відповідачу кошти в розмірі 32000 грн, про що відповідачем написано розписку. На неодноразові прохання позивача повернути отримані кошти ОСОБА_2О не реагувала. Отже на підставі ст. 530, 1046, 1047 ЦК просила позов задовольнити.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.11.2015 року в якості третьої особи залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Франслайт»

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити з підстав наведених у ньому, додатково зазначивши, що відповідачем не доведено, що кошти були внесені на розрахунковий рахунок ТОВ «Франслайт», оскільки виписка з рахунку вищезазначеного товариства не свідчить проте що самі кошті позичені у позивача внесені на цій рахунок.

Відповідач в судове засідання не зявилась, надіславши до суду заяву про слухання справи за її відсутності, згідно наданих письмових заперечень, долучених до матеріалів справи, просила відмовити оскільки дійсно нею від позивача було отримано кошти як директором ТОВ «Франслайт» для внесення їх на рахунок зазначеного товариства, оскільки позивач мала намір стати співвласником ТОВ «Франслайт» . 12 грудня 2011 року нею було передано отримані кошти учаснику ТОВ «Франслайт» ОСОБА_3О з яким було укладено цивільно-правовий договір, згідно якого вона передала йому кошти в сумі 32000 грн для внесення на рахунок ТОВ «Франслайт» від імені ОСОБА_1 Крім того вона вважає, що дану розписку не можна вважати борговою розпискою в розумінні ст. 1046-1048 ЦК, оскільки фактично зміст розписки є дорученням ОСОБА_1Г їй як директору внести відповідні кошти на рахунок товариства.

Представник третьої особи-ТОВ «Франслайт» в судове засідання не зявився, належним чином повідомлявся, причини неявки суду не відомі.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що . були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.

З матеріалів справи вбачається, що 10 грудня 2011 року відповідач ОСОБА_2О отримала від ОСОБА_1Г 32 000 гривень для внесення на розрахунковий рахунок ТОВ «Франслайт» про що видала розписку.

Так, згідно з вимогами ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси.

Згідно з вимогами ч. 1 ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 10 ЦПК України , сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Статті 15-16 ЦК України визначають, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснив, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Згідно вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК цього Кодексу.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Це має важливе значення, оскільки нерідко така форма позики, як боргова розписки слугує підставою й для інших боргових зобовязань, які виникають незалежно від позики, наприклад, з інших правових підстав, зокрема договору купівлі-продажу, підряду тощо.

Аналогічна позиція висвітлена і у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, яказгідно зіст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, відповідно до якої зазначено, що дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Всупереч вимогам законодавства, Позивачем не надано доказів існування між ним та ОСОБА_2О договірних відносин на підставі договору позики. Окрім того, ні в позовній заяві, ні в розписці, ні в поясненнях представника позивача не зазначений конкретний момент передачі грошових коштів за договором позики, а також відсутня вказівка про повернення боргу до певної дати, що в сукупності підтверджує те, що між сторонами договір позики не укладався.

Більш того, по своїй суті у вищезазначеній розписці вказується на зобовязання внести кошти які отримані відповідачем від позивача на розрахунковий рахунок товариства з обмеженою відповідальністю «Франслайт», а не про повернення отриманих у позику коштів.

Статтю 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зіст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихстаттею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем та його представником не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених в позовній заяві щодо укладення між сторонами, в розумінні положень ст.ст. 1046-1047 ЦК України саме договору позики, що унеможливлює задоволення заявлених позовних вимог.

Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно дост.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову задоволення позову.

На підставі вищевикладеного та ст. ст. 15,16, 1046, 1047 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст.3,4,10,11,15,59,60,61,154,209,212-215,218,ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Франслайт" про стягнення боргу відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя