УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоКолодійчука В.М.,
суддів: Висоцької В.С., Умнової О.В.,Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою, поданою представником ОСОБА_6 - ОСОБА_7, на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, у якому просило суд, в рахунок погашення заборгованості відповідача за договором про надання споживчого кредиту, укладеного 29 травня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_6, в розмірі 6 677 508 грн 01 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки - нежиле приміщення магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 321,40 кв. м., ринкова вартість якого станом на 11 червня 2015 року становить 4 976 691 грн, яке належить ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу приміщення від 06 січня 2000 року, шляхом визнання права власності на вказаний вище предмет іпотеки за ПАТ «Дельта Банк».

Позовні вимоги банк обґрунтував тим, що відповідач, який є боржником за кредитним договором та іпотекодавцем за договором іпотеки, укладеним 29 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6, належним чином не виконує кредитних зобов'язань. Станом на 25 листопада 2014 року існує непогашена кредитна заборгованість в загальному розмірі 6 677 508 грн 01 коп., яку в добровільному порядку боржник погашати відмовляється, що надає право позивачеві ставити вимогу перед судом про звернення стягнення на предмет іпотеки яким забезпечено кредитні зобов'язання відповідача.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 28 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року, позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 за договором про надання споживчого кредиту від 29 травня 2007 року в розмірі 6 677 508 грн 01 коп., з яких: 3 936 343 грн 19 коп. - заборгованість по кредиту та 2 741 164 грн 82 коп. - заборгованість по процентах, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежиле приміщення магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 321,40 кв. м., ринкова вартість якого станом на 11 червня 2015 року, відповідно до висновку суб'єкта оціночної діяльності, становить 4 976 691 грн, яке належить ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу приміщення від 06 січня 2000 року, шляхом визнання права власності на вказаний предмет іпотеки за ПАТ «Дельта Банк».

Визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на нежиле приміщення магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 321,40 кв. м.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Дельта Банк» 3 654 грн судового збору.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 просить скасувати рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню у зв'язку з наступним.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

При розгляді справи судами встановлено, що 29 травня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого був наданий позичальникові кредит у розмірі 300 тис. доларів США строком до 28 травня 2018 року під 13 % річних.

В цей же день для забезпечення виконання зобов'язань позичальника перед банком був укладений договір іпотеки, відповідно до якого відповідачем в іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 321,40 кв. м.

В зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, станом на 25 листопада 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 6 677 508 грн 01 коп., яка складається з: 3 936 343 грн 19 коп. заборгованості по кредиту; 2 741 164 грн 82 коп. заборгованості по процентах.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу вимоги за кредитами, відповідно до умов якого до позивача у порядку, обсязі та умовах, визначених ним, перейшло право вимоги за кредитними договорами, укладеними ПАТ «УкрСиббанк» з позичальниками, в тому числі відповідачем, за умовами спірного договору від 29 травня 2007 року.

Встановлено, що умови договору відповідач не виконує, кредит не погашає, в зв'язку з чим утворилася заборгованість.

15 жовтня 2014 року на адресу відповідача, як позичальника, була направлена вимога про усунення порушення зобов'язань по кредитному договору з вимогою погасити заборгованість перед ПАТ «Дельта Банк» та роз'яснено право банку звернути стягнення на предмет іпотеки.

З наданого позивачем при зверненні до суду висновку про ринкову вартість об'єкта оцінювання, виконаного ТОВ «Вектор Оцінка», ринкова вартість об'єкта оцінки, тобто спірного приміщення, становить 4 460 715 грн.

Ухвалюючи у справі судове рішення про задоволення позову у обраний позивачем спосіб, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з доведеності позивачем наявності у нього права вимоги до відповідача в рамках заявлених позовних вимог, доведеності розміру та підставності нарахування кредитної заборгованості, а також обґрунтованості вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким забезпечено кредитні зобов'язання відповідача, шляхом визнання права власності на нього за позивачем.

До таких висновків суди першої та апеляційної інстанцій дійшли на підставі зібраних у справі доказів та з урахуванням: вимог укладених між сторонами договорів; норм ст. ст. 526, 1049, 1054 ЦК України, ст. ст. 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку»; роз'яснень викладених у п. п. 9, 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Доводи касаційної скарги крім іншого зводяться до того, що при розгляді справи суди попередніх інстанцій не врахували того, що предмет іпотеки належить на праві спільної сумісної власності подружжя відповідачеві та його дружині ОСОБА_8, яка згоди на передачу його в іпотеку не надавала. Крім того, суди не врахували, що на предмет іпотеки звернуто стягнення згідно виконавчого напису нотаріуса, вчиненого 07 квітня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю., на підставі якого відкрито виконавче провадження.

Такі обставини зазначені у касаційній скарзі не були предметом дослідження при розгляді справи оскільки відповідач про них не заявляв, а тому вони не можуть бути підставою для скасування касаційним судом судових рішень. Інші доводи касаційної скарги, зокрема відсутність у позивача права вимоги до відповідача, невірне нарахування кредитної заборгованості, тощо, були предметом дослідження і судами попередніх інстанцій такі посилання позивача обґрунтовано було спростовано.

З приводу недійсності іпотечного договору через відсутність згоди одного з подружжя щодо розпорядження спільним майном іншим з подружжя, то з даного питання Верховний Суд України висловив свою правову позицію у постанові від 27 січня 2016 року, справа № 6-1912цс15, яка зводиться до того, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Як зазначено вище, такі обставини не були предметом дослідження при розгляді справи оскільки відповідач про них не заявляв, а суд не наділений процесуальними обов'язками за власної ініціативи використовувати права сторін в цивільному процесі.

Факт наявності виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на спірний предмет іпотеки також не свідчить про помилковість висновків судів щодо підставності та обґрунтованості вказаного позову, оскільки відсутні відомості щодо виконання виконавчого напису і заявник не позбавлений можливості скористатися правовими механізмами, передбаченим Главою 4 Розділу V, Розділу VI ЦПК України, нормами Закону України «Про виконавче провадження», за наявності для цього підстав.

Оскільки доводи касаційної скарги та наявні в матеріалах справи документи жодним чином не спростовують висновків судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення даного позову, керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.М. Колодійчук
Судді:В.С. Висоцька О.В. Кафідова О.В. Умнова І.М. Фаловська