Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 330/905/15 ц Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.А.
№ провадження 22-ц/778/288/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1В
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„16 червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ТОВ «Кредитні ініціативи»с звернулось в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, вказавши, що 11.06.2008 року між АБ «АвтоЗАЗбанк» , правонаступником якого є ПАТ «Банк Кіпру» та відповідачем ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 57-П/08 на суму 180 000,00 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 11.06.2008 року між банком та відповідачами був укладений іпотечний договір № 43, за яким останні передали банку в іпотеку майно, а саме: будівлю суспільного харчування, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Якимівський район, смт Кирилівка, вул. Коса Пересип, буд. 4/1; нежитлову будівлю, лебьодочну, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Якимівський район, смт. Кирилівка, вул. Коса Пересип, буд. 4; земельну ділянку площею 0,1338 га, кадастровий номер :01:004:0012.

Відповідно до п.2 іпотечного договору загальна оціночна вартість переданого в іпотеку майна була визначена 883 976 грн. 00 коп.

06.06.2014 року між ПАТ «Банк Кіпру», як правонаступником усіх прав та обовязків АБ «АвтоЗАЗбанк», та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, за умовами якого ПАТ «Банк Кіпру» відступив ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги заборгованості по кредитним договорам.

Також 06.06.2014 року між ними укладено договір про передачу прав за іпотечними договорами, дані про зміну іпотекодержателя були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки 09.06.2014 року.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 неналежно виконує зобов»язання за кредитним договором , в результаті чого станом на 21.04.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 2 766 893 грн. 93 коп., з яких заборгованість за кредитом складає 2 365 863 грн. 88 коп., по відсоткам 341 091 грн. 65 коп., пеня за останній рік 59 938 грн. 40 коп., позивач просив в рахунок погашення вказаної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: будівлю суспільного харчування, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Якимівський район, смт. Кирилівка, вул. Коса Пересип, буд. 4/1; нежитлову будівлю, лебьодочну, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Якимівський район, смт Кирилівка, вул. Коса Пересип, буд. 4; земельну ділянку площею 0,1338 га, кадастровий номер :01:004:0012 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» шляхом проведення прилюдних торгів.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2015 року позовні вимоги задоволені.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: будівлю суспільного харчування, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Якимівський район, смт Кирилівка, вул. Коса Пересип, буд. 4/1; нежитлову будівлю, лебьодочну, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Якимівський район, смт Кирилівка, вул. Коса Пересип, буд. 4; земельну ділянку площею 0,1338 га, кадастровий номер :01:004:0012 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 57-П/08 від 11.06.2008 року, яка станом на 21.04.2015 року складає 2 766 893 грн. 93 коп., а саме: за кредитом 2 365 863 грн. 88 коп., по відсотках 341 091 грн. 65 коп., пеня за останній рік 59 938 грн. 40 коп., шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у позові.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ТОВ „Кредитні ініціативи, суд виходив з доведеності того, що згідно договорів факторингу та про передачу прав за іпотечними договорами від 06.06.2014 року до позивача перейшли всі права первісного іпотекодержателя за іпотечним договором та кредитора за кредитним договором № 57-П/08 від 11.06.2008 року, зобовязання за яким позичальник ОСОБА_3 належним чином не виконує, у звязку з чим виникла заборгованість, яка станом на 21.04.2015 року складає 2 766 893 грн. 93 коп., а саме: за кредитом 2 365 863 грн. 88 коп., по відсотках 341 091 грн. 65 коп., пеня за останній рік 59 938 грн. 40 коп.

Заперечуючи проти позову, відповідачі посилалися, зокрема, на те, що мало місце прострочення первісного кредитора, оскільки з квітня 2014 року ПАТ«Банк Кіпру» відмовлялося надати розрахункові банківські реквізити, за якими необхідно було сплачувати кредит, та на відсутність належного повідомлення від ТОВ „Кредитні ініціативи про зміну кредитора та іпотекодержателя.

За вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 517, 518 ЦПК України боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу про нового кредитора прав у зобовязанні.

Боржник має право висувати проти вимоги нового кредитору зобовязанні заперечення на момент одержання письмового повідомлення про зміну кредитора.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про зміну кредитора у зобовязанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент предявлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обовязок до предявлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Отже за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обовязку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

За загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст.ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обовязковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

Судом встановлено, що 11.06.2008 року між АБ «АвтоЗАЗбанк» , правонаступником якого є ПАТ «Банк Кіпру» та відповідачем ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 57-П/08 на суму 180 000,00 доларів США, зі сплатою 14,4% річних за користування кредитом, строком по 08 червня 2018 року; 28.01.2009 року, 29.09.2010 року сторонами укладались додаткові угоди до вказаного договору, 21.03.2012 року була укладена угода про реструктуризацію боргу(т.1, а.с.6-13).

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 11.06.2008 року між банком та відповідачами був укладений іпотечний договір № 43, за яким останні передали банку в іпотеку майно, а саме: будівлю суспільного харчування, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Якимівський район, смт Кирилівка, вул. Коса Пересип, буд. 4/1; нежитлову будівлю, лебьодочну, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Якимівський район, смт Кирилівка, вул. Коса Пересип, буд. 4; земельну ділянку площею 0,1338 га, кадастровий номер :01:004:0012(т.1,.с.16-17).

Відповідно до п. 14 іпотечного договору, сторони погодили, що відступлення прав за цим договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобовязанням.

Правочин про відступлення прав за цим договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку.

06.06.2014 року між ПАТ «Банк Кіпру», як правонаступником усіх прав та обовязків АБ «АвтоЗАЗбанк», та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, за умовами якого ПАТ «Банк Кіпру» відступив ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах(т.1,а.с.51-70).

Також 06.06.2014 року між ними укладено нотаріально посвідчений договір про передачу прав за іпотечними договорами, дані про зміну іпотекодержателя були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки 09.06.2014 року(т.1, а.с.71-74, 25).

У встановленому законом порядку вказані договори недійсними не визнані.

Відповідно до ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав(наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Зміст договору факторингу полягає у переході до фактора права вимоги до боржника, тобто останній зобов»язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові та у цьому повідомленні визначено грошову вимогу, яка підлягає виконанню, а також вказано фактора, якому має бути здійснено платіж.

Відповідно до ч.2 ст.1082 ЦК України боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов»язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов»язку перед ним.

Судом встановлено, що письмові повідомлення про зміну кредитора та вимога останнього про усунення порушення були направлені на адресу відповідачів 05.05.2015 року(т.1, а.с.46-50).

Щодо доводів відповідачів про неможливість виконувати обовязок з повернення кредиту з вини первісного кредитора, то суд встановив, що згідно з даними розрахунку, по березень 2014 року платежі з повернення кредиту здійснювалися ОСОБА_3 первісному кредитору не в повному обсязі, докази щодо неможливості внесення платежів з квітня 2014 року нею не надані, не скористалася боржник і передбаченим ст. 537 ЦК України правом внесення платежів за кредитним договором у депозит нотаріуса, нотаріальної контори.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості, який суд розцінив в якості належного письмового доказу у розумінні ст. 58 ЦПК України, вбачається, що внаслідок невиконання ОСОБА_3 умов кредитного договору та додаткових угод до нього утворилась заборгованість, розмір якої станом на 21.04.2015 року складав 2 766 893 грн. 93 коп., з яких заборгованість за кредитом становила 2 365 863 грн. 88 коп., по відсотках 341 091 грн. 65 коп., пеня за останній рік 59 938 грн. 40 коп.(т.1,а.с.33-45).

Правильність вказаного розрахунку належними та допустимими доказами відповідачами не спростовувалась.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов»язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов»язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя.

За вимогами ст. 39 Закону України „Про іпотеку, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття „ціна, як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу ст.ст. 38, 39 Закону України „Про іпотеку Верховний Суд України у постанові по справі № 6-61 цс 15 від 27.05.2015 року дійшов правового висновку про те, що у розумінні норми ст. 39 Закону „Про іпотеку встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч.6 ст. 38 цього Закону.

Відповідно до ч.6 ст. 38 Закону України „Про іпотеку ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні , не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

На стадії апеляційного перегляду судового рішення як позивач, так і відповідачі з метою погодження початкової ціни для подальшої реалізації предмету іпотеки провели оцінку іпотечного майна.

Відповідно до звіту про оцінку майна станом на 10.05.2016 року, складеному на замовлення ТОВ „Кредитні ініціативи субєктом оціночної діяльності ОСОБА_4, ринкова вартість будівлі льодочної, будівлі суспільного харчування складає 1 074 024 грн. без ПДВ, а за звітом, складеним ТОВ „Власні землі, ринкова вартість земельної ділянки становить 317119 грн. без врахування ПДВ(т.2, а.с. 136-212).

Між тим, за даними звітів про оцінку названого майна станом на 31.05.2016 року, складених на замовлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 субєктом оціночної діяльності ОСОБА_5, ринкова вартість будівель складає 1 476 475 грн. без ПДВ, а ринкова вартість земельної ділянки складає 1 384 935 грн.

У звязку з різними результатами оцінки, з якими кожна із сторін не погоджується, згода між ними щодо ціни продажу іпотечного майна не досягнута.

За змістом ст.ст. 41, 43 Закону України „Про іпотеку та ст. 58 Закону України „Про виконавче провадження оскарження результатів оцінки здійснюється сторонами на стадії реалізації предметів іпотеки, на які вже звернуто стягнення, тобто на стадії виконавчого провадження, при цьому звіт про оцінку вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання субєктом оціночної діяльності субєктом господарювання.

Отже встановивши відсутність між сторонами згоди щодо оцінки майна через незгоду кожної із сторін з результатами звітів, складених на замовлення кожного з них на стадії судового розгляду, колегія суддів вважає, що за вказаних обставин рішення суду першої інстанції про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною субєктом оціночної діяльності, не суперечить вимогам матеріального та процесуального права.

За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року № 6-1205 цс 15 і який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам ч.6 ст. 38, ст. 39 Закону України „Про іпотеку і положенням п.4 ч.1 ст. 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатися, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен вказати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/ незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Таким чином, колегія вважає, що при вирішенні спору суд повно та всебічно встановив фактичні обставини справи, наданим сторонами доказам надав належну юридичну оцінку.

Ті докази та обставини, на які посилаються ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Фактично доводи зводяться до іншої оцінки обставин справи, яка є відмінною від зробленої судом, і передбачених ст. 309 ЦПК України підстав для скасування чи зміни судового рішення не містять.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2015 року по даній справі залишити без змін, доповнивши речення абзацу 2 резолютивної частини рішення словами « під час проведення виконавчих дій».

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: