Справа №326/1524/16-цр.
Провадження № 2/326/578/2016
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

18 листопада 2016 року Суддя Приморського районного суду Запорізької області Стріжакова Т.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Аграрної приватної фірми «Істок» про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення заборгованості по заробітній платі та за час вимушеного прогулу, про зобовязання видати наказ про звільнення за згодою сторін,-

ВСТАНОВИВ:

1. Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення заборгованості по заробітній платі та за час вимушеного прогулу, про зобовязання видати наказ про звільнення за згодою сторін. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 31.07.2002 він працював в АПФ «Істок» охоронцем згідно з записом № 16 в його трудовій книжці (наказ № 7-к від 31.07.2002). Під час роботи було розпочато процедуру банкрутства цього підприємства, з 21.09.2011 призначено в якості ліквідатора ОСОБА_2, який припустився порушень діючого законодавства, не оформив належно його звільнення та не виплатив відповідної зарплатні, не забезпечив відповідною роботою згідно з його посадою, за що його було притягнуто до кримінальної відповідальності вироком Бердянського міськрайсуду Запорізької області від 21.08.2014 за ст.367 ч.2 КК.

Крім того, за рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 05.12.2012 з АПФ «Істок» було стягнуто на його користь невиплаченої зарплатні 5820 гри. за період серпень-листопад 2012 року. За рішенням того ж суду за № 2/326/292/2014, яке набрало чинності 25.09.2014, зобовязано ПАФ «Істок» провести нарахування та виплатити йому заборгованість з зарплатні з 01.05.2013 по 01.05.2014, яке було звернуто до виконання за його заявою від 22.10.2014 та відкрито виконавче провадження 27.10.2014 ВП №45202519. Проте, до цього часу останнє рішення суду не виконано, і йому стало відомо, що воно скасовано, однак він не отримував як відповідних процесуальних документів, так і повідомлень про стан його виконання.

З приводу цього 06.04.2016 він письмово звернувся до відповідача з проханням звільнити його з займаної посади за ст.36 ч.І КЗпП України, на що отримав відповідь від 11.04.2016 про відмову у задоволенні його заяви з причин того, що він не є у складі працівників підприємства. Проте, зазначені вище рішення суду свідчать, що він є працівником підприємства, також йому не надавались накази про його звільнення і записів у трудову книжку йому не робили. Тому він продовжував виконувати свої обовязки охоронця, виходячи на роботу згідно з графіком, затвердженим директором ОСОБА_3, так як іншого до нього письмово ніхто не доводив.

Проте, 25.10.2016 йому зі слів ОСОБА_4 стало відомо, що його звільнено з АПФ «Істок» наказом від 10.09.2013 за ст.40 п.4 КЗпП за прогули: 31.08.2013, 02.09.2013, 04.09.2013. Однак, він з цим погодитись не може з наступних підстав.

Так, він в цей час продовжував виконувати свої обовязки та здійснювати охорону обєктів АПФ «Істок» за графіком, який отримав від директора ОСОБА_3 та за яким він мав 1 добу роботи, відпочинок 3 дні, тому міг і не бути в ці дні на робочому місці. Проте ніхто з керівництва АПФ «Істок» його не відвідував на робочому місці, тому як проводилось табелювання його робочого часу, - йому не відомо. З наказом про звільнення він не ознайомлений і взагалі про його існування йому відомо зі слів; з профспілковим органом його звільнення не узгоджувалося; запис до трудової книжки про звільнення йому не внесено; заборгованість з зарплатні по цей час не виплачена.

Вважає, що позивачем грубо порушено вимоги статей 40,43,48,49,115-117 КЗпП України при його звільненні за наказом від 10.09.2013. Так факту прогулу не зафіксовано, у нього не відбиралися пояснення, не отримувалося погодження з профспілковим органом, не оформлювалася його трудова книжка, не надано довідку про зарплатню та заборгованість по її виплаті, не ознайомлено його з наказом про звільнення, від роботи його невідсторонено, про що свідчить те, що в 2014 році він приймав участь в судових засіданнях Приморського райсуду щодо стягнення з відповідача на його користь зарплатні, і представник відповідача йому такі документи не надавав, не знайомив.

Оскільки він незаконно звільнений за ст.40 ч.4 КЗпП, його заява про звільнення за ст.36 ч.І КЗпП безпідставно залишена без розгляду, то вважає, що цим суттєво порушені його права, які підлягають поновленню шляхом скасування незаконного наказу від 10.09.2013, зобовязання відповідача видати наказ про його звільнення за ст.36 ч.І КЗпП, внесення відповідного запису в його трудову книжку та стягненням заборгованості по зарплатні з 01.05.2013 по дату звернення з позовом до суду в сумі 56 тис. грн. згідно з наданим ним розрахунком.

Оскільки ним пропущено строки звернення до суду, передбачені ст.233 КЗпП України, з поважних причин (відповідачем своєчасно під розпис йому не вручено копії наказів та рішень, не направлено таких документів поштою, через що він не міг раніше дізнатись про порушення своїх прав та звернутись з позовом до суду), то вважає, що строк звернення до суду підлягає поновленню.

Крім того, за нормами ст.5 ЗУ «Про судовий збір» його звільнено від сплати судового збору, проте, якщо суд визнає що він повинен сплачувати певну суму збору, на підставі ст.8 ЗУ «Про судовий збір» звільнити його від сплати збору через його майновий стан, так як він тривалий час не отримує зарплатні від АПФ «Істок», інших засобів існування та доходу - не має.

Просить: 1) визнати незаконним та скасувати наказ АПФ «Істок» від 10.09.2013 про його звільнення за ст.40 п.4 КЗпП за прогули і стягнути за весь час заборгованості з зарплатні і вимушений прогул з 01.05.2013 по дату звернення до суду в сумі 56 тис. грн.; 2) зобовязати відповідача видати наказ про його звільнення за ст.36 ч.І КЗпП України згідно його з заявою від 06.04.2016 - з дати його звернення до суду і внесення відповідного запису в його трудову книжку;

Також просить поновити пропущений з поважних причин строк для звернення до суду; звільнити його від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», всі судові витрати покласти на відповідача.

2. Відповідно до ч.1 ст.119 ЦПК України позовна заява повинна містити ім'я (найменування) позивача і відповідача, їх місце проживання (перебування); зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви.

Перевіривши матеріали позову, суд вбачає невідповідність його вимогам ст.119 ЦПК України. На порушення цієї статті у позові при викладенні обставин, якими обґрунтовуються вимоги, та не вказано:

- чи існує та зареєстрований на теперішній час відповідач АПФ «Істок» як юридична особа; чим закінчилась процедура банкрутства відповідача АПФ «Істок»;

- за який період та в якій сумі позивач просить стягнути заборгованість по заробітній платі;

- за який період та в якій сумі позивач просить стягнути заборгованість за вимушений прогул, з якого розрахунку нарахована сума заборгованості 56 000 грн., з чого вона складається (вказаний в тексті позову розрахунок як доданий, фактично ним не додається);

- з яких підстав позивач наполягає на звільненні за ч.1 ст.36 КЗпП за згодою сторін, чим підтверджується згода відповідача на звільнення позивача за цією статтею;

- чим підтверджується наявність судових рішень, на які посилається позивач, що вони набрали чинності, які обставини, що стосуються предмету даного позову, ними встановлені.

Так, ч.5 ст.119 ЦПК України передбачає, що до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.11.1950), Рекомендації щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя №R (81) 7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19.06.2001 року «Креуз проти Польщі», не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

Відповідно до п.1 ч.2. ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою складає 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Як вбачається з позовної заяви, в позові міститься вимога про зобов`язання відповідача видати наказ про звільнення позивача за ст.36 ч.1 КЗпП. Проте позивачем не сплачено судовий збір за цю вимогу позову, який згідно ЗУ «Про судовий збір» слід сплатити в розмірі 551,20 грн.

Судовий збір за подачу позову немайнового характеру сплачується за наступними реквізитами: отримувач коштів УДКСУ у Приморському районі 22030001, рахунок №0276, КЕКД:22030001, код отримувача , Код ЄДРПОУ суду: 37306836 МФО 813015 Пункт призначення платежу 1.2.2. ЗУ «Про судовий збір» судовий збір за позовом ОСОБА_1 до Приморського районного суду.

Крім цього, частина тексту має виправлення (закреслення коректором), тому виникає сумнів щодо справжності тексту позову.

3. У позові позивач просить звільнити його від сплати збору через його майновий стан, так як він тривалий час не отримує зарплатні від АПФ «Істок», інших засобів існування та доходу - не має.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Позивачем не надано будь-яких доказів, які б підтверджували його майновий стан, у звязку з чим суд вважає, що ним не доведені обставини його скрутного матеріального становища, тому суд вважає в задоволенні заяви про звільнення сплати судового збору необхідно відмовити.

Відповідно до ч.3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 року №10, в разі якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обовязковою, то наслідком недотриманні цієї умови є залишенні позовної заяви без руху.

Відповідно до ч.1 ст.121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.119 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення позовної заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Тому позовну заяву необхідно залишити без руху, позивачу надати строк для усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст.ст.119, 121 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Аграрної приватної фірми «Істок» про про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення заборгованості по заробітній платі та за час вимушеного прогулу, про зобовязання видати наказ про звільнення за згодою сторін - залишити без руху.

ОСОБА_5 ОСОБА_6, що йому необхідно усунути вказані недоліки протягом трьох діб з дня її отримання та розяснити, що інакше заява буде вважатися неподаною та буде повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя підпис ОСОБА_7

Копія вірна: суддя Т.В. Стріжакова

18.11.2016