АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5810/16 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 630/342/16-ц ОСОБА_1
Категорія: договірні Доповідач - Швецова Л.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді : Швецової Л.А.,

Суддів: Бровченка І.О., Яцини В.Б.,

За участі секретаря: Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «Приватбанк»

на заочне рішення Люботинського районного суду Харківської області від 26 липня 2016 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк», звернувся досуду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 139468,77 грн. за кредитним договором № б/н від 25.06.2007 р., яка складається з: заборгованості за кредитом 20045,12 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 111312,14 грн., заборгованості за пенею та комісією 993,95 грн., штрафів 500 грн. (фіксована частина), 6617,56 грн. (процентна складова) та стягнути судові витрати у розмірі 2092,03 грн.

Позов обґрунтовував тим, що між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 25.06.2007 р. був укладений кредитний договір б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 21600 грн. Позивач зазначав, що ним зобовязання за договором виконані у повному обсязі, в той час як відповідач свої зобовязання не виконує, в звязку з чим утворилась заборгованість, яка складає 139468,77 грн. Враховуючи, що відповідач добровільно не погашає заборгованість, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Заочним рішенням Люботинського районного суду Харківської області від 26 липня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погодившись із вказаним вище заочним рішенням суду першої інстанції ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати зазначене заочне рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, ПАТ КБ «Приватбанк»зазначив, що укладання між банком та відповідачем саме вказаного виду договору підтверджується змістом заяви, в якій зазначається, що відповідач своїм підписом приєднується і зобовязується виконувати умови, викладені в Умовах і правилах надання банківських послуг, тарифах банку, що складають Договір банківського обслуговування.

Відсутність підпису позичальника на умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних відносин між сторонами та відсутність заборгованості. Підпис Відповідач поставив саме в заяві позичальника, яким засвідчив те, що він повністю згодний з умовами кредитування та отримання кредиту саме на таких умовах.

Крім того, апелянт вказує, що з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувався кредитним лімітом та погашав заборгованість, тобто погодився з умовами укладеного договору, встановленим лімітом, та відповідно отримав кредитну картку, яка є спеціальним платіжним інструментом.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення скасувати, виходячи з наступного.

Як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ухвалюючи заочне рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні докази укладання між сторонами кредитного договору на суму 21600 грн.

Але погодитися з таким висновком суду першої інстанції неможна.

Відповідно до вимог ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 25 червня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 4900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 22,8% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки і боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що станом на 22 травня 2016 року сума заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором становить 139468,77 грн., яка складається з наступного:

- 20045,12 грн. - заборгованість за кредитом;

- 111312,14 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 993,95 грн. - заборгованість за пенею та комісією,

а також штрафи:

-500 грн. - штраф (фіксована частина);

-6617,56 грн. - штраф (процентна складова).

Згідно частини 1 статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення забов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що просрочив, якщо він не приступив до виконання забов'язання або не виконав його у строк , встановлений договором або законом відповідно до вимог ч.1 ст. 611, ч.1 ст. 612 ЦК України.

Суд першої інстанції з порушенням норм чинного законодавства прийшов до висновку, що позивачем не надано доказів отримання ОСОБА_3 кредитних коштів, оскільки з матеріалів справи вбачається, що в період з 2007 року по 21.07.2015 року відповідач постійно користувалася банківською карткою, що свідчить про укладення кредитного договору.

Даних про те, що відповідач відмовилась від укладення договору та отримання кредитної картки, матеріали справи не містять.

Матеріали справи свідчать, що укладаючи кредитний договір, сторони погодили строк дії платіжної картки та кінцевий термін повернення кредиту, що відповідає строку дії картки.

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до підпункту 9.12. пункту 9 розділу І Умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Також матеріалами справи підтверджено, що в межах строку дії картки ОСОБА_3 активно користувалась кредитним коштами, вносила платежі, крім того, сторонами не заперечується, що останній платіж відповідачкою внесений 27 серпня 2015 року.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ПАТ КБ «ПриватБанк» надано до суду виписки руху грошових коштів по рахунку ОСОБА_3 інформацію про її картку, де вбачається, що строк дії картки продовжувався.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Розрахунок заборгованості за кредитним договором від 25 червня 2007 року свідчить про те, що сума боргу ОСОБА_3 станом на 22 травня 2016 року становить 139468,77 грн., з яких: 20045,12 грн. - заборгованість за кредитом; 111312,14 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;993,95 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 6617,56 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач щоденно нараховує відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв'язку з тим, що порушенням позичальником будь-якого грошового зобов'язання на строк понад 30 днів, що змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня.

Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21.10.2015р. № 6-2003цс15.

Враховуючи вищевикладене та те, що відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності і їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором протирічить положенням, закріпленим у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, то вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" про стягнення з ОСОБА_3, штрафу, а саме: 500,00 грн. - штраф(фіксована частина); 6617,56 грн. - штраф (процентна складова), що зазначені у розрахунку як складові заборгованості, не грунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню.

Таким чином, з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню: 20045,12 грн. - заборгованість за кредитом; 111312,14 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;993,95 грн. - заборгованість за пенею та комісією.

Статтею 88 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Так, за загальним правилом, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

За таких обставин судова колегія відповідно до вимог ст.. 309 ЦПК України вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги задовольнити частково, вирішити питання судових витрат.

Керуючись ст. ст. 88, 303 304, п.2ч.1ст.307, ст.309, 313,314,316,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Люботинського районного суду Харківської області від 26 липня 2016 року - скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного банку комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (рнокпп НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» 20045,12 грн. - заборгованість за кредитним договором, 111312,14 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 993,95 грн. заборгованість за пенею та комісією.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_2 банк «Приват Банк» судовий збір у розмірі 4393,26 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: