Номер провадження: 22-ц/785/5350/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Лопотана В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошей та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 26.05.2016 року,

встановила:

23.11.2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 11000 доларів США та моральної шкоди у розмірі 50000 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 13.05.2009 року відповідач, зловживаючи його довірою, використовуючи душевні хвилювання, обманним шляхом, під приводом закриття неіснуючої кримінальної справи, порушеної проти ОСОБА_2, заволодів його грошовими коштами в сумі 11000 доларів США. 26.08.2009 року ОСОБА_3 надав слідчому свої пояснення з приводу звинувачення його в шахрайстві, де підтвердив отримання від ОСОБА_2 вказаної суми, однак не для того щоб закрити кримінальну справу, а начебто для того, щоб виконати мнимі послуги з пошуку громадянки ОСОБА_4 Згідно протоколу додаткового допиту обвинуваченого ОСОБА_3 від 13.01.2010 року будь-якого письмового договору між ним та ОСОБА_2 не було. 31.08.2009 року постановою слідчого СВ РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області по відношенню до ОСОБА_3 була порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України. В рамках даного кримінального провадження ОСОБА_2 залучений в якості потерпілого. На думку позивача, в межах кримінальної справи були отримані беззаперечні докази вини ОСОБА_3 в заволодінні грошовими коштами, а саме відео та аудіо записи, в яких він погоджується з тим, що отримав грошові кошти від ОСОБА_2 з метою вирішення питання з закриття кримінальної справи, якої в дійсності не існувало. Однак вказані докази зникли зі слідчого відділу, постановою Приморського районного суду м.Одеси від 28.11.2013 року кримінальну справу за звинуваченням ОСОБА_3 повернуто для додаткового розслідування і на сьогоднішній день вказана справа фактично залишилася без руху. Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2, в якості правового обґрунтування вимог, виходив з того, що ОСОБА_3 стверджує про отримання грошей за виконання послуги з розшуку ОСОБА_4, при цьому письмовий договір про надання детективних послуг не укладався, і відповідач не є субєктом підприємницької діяльності, а тому він не мав законного права на надання таких послуг, отже, в дійсності ОСОБА_3 безпідставно отримав грошові кошти. Посилаючись на норми ст.203 та ст.215 ЦК України просив стягнути 11000 доларів США в еквіваленті на гривні за курсом НБУ на час прийняття по справі рішення. Крім того, вказував, що неправомірними діями відповідача позивачу було завдано моральної шкоди у звязку з моральними та фізичними стражданнями, які визначилися в щоденних думках та спогадах про наслідки психотравмуючої події, страх можливого її повторення, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникання контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності.

В судовому засіданні позивач підтримав свій позов та пояснив, що в 2009 році він взяв кредит, через деякий час з обласного управління внутрішніх справ зателефонували та повідомили про те, що від ПАТ «УкрСиббанк» надійшла заява про порушення кримінальної справи. 13.05.2009 року до позивача на роботу зявився ОСОБА_3, який є приятелем його сина та повідомив, що є юристом і зможе вирішити питання щодо закриття кримінальної справи, на вирішення цього питання позивач дав йому гроші в розмірі 11000 доларів США, однак в наступному відповідач перестав виходити з ним на зв'язок. Пізніше ним було зясовано, що кримінальної справи і звернення банку не було.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 26.05.2016 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 стверджує про отримання грошей за виконання послуги з розшуку ОСОБА_4, при цьому письмовий договір про надання детективних послуг не укладався, і відповідач не є субєктом підприємницької діяльності, а тому він не мав законного права на надання таких послуг, отже ОСОБА_3 безпідставно отримав грошові кошти.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін впливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції керувався, зокрема ст.ст. 208, 901 ЦК України та виходив з того, що між сторонами не було укладено письмового договору, з якого можна було б перевірити які саме послуги повинен був надати відповідач, вартість таких послуг та підтвердження отримання грошей.

Однак з таким висновком погодитись не можна, у звязку з тим, що він не відповідають обставинам справи, зроблений з неправильним застосуванням матеріального права. У звязку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Ухвалюючи власне рішення колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до постанови СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 30.09.2015 року, що містяться на аркуші справи №35,36, під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_3 вступивши довірчі відношення з ОСОБА_2 отримав від останнього 11000 доларів США для вирішення питань.

31.08.2009 року ОСОБА_3 було затримано, а 10.09.2009 року предявлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

У звязку із зникненням речових доказів по кримінальній справі, а саме диктофону, однієї мікроаудіокасети та двох відеокасет, кримінальне провадження було закрито.

Разом з тим, відповідно до письмових пояснень свідка ОСОБА_3, відібраних 26.08.09 року на стадії досудового слідства, які були витребувані з Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області та містяться на аркуші справи 56-59, ОСОБА_3 підтвердив те, він дійсно отримав від ОСОБА_2 11000 доларів США.

Пояснення ОСОБА_3 які він давав вільно та підтвердив їх своїм підписом, є письмовим доказом отримання ним грошових коштів в розмірі 11000 доларів США.

Суд першої інстанції правильно встановив, що між сторонами не було укладено жодних договорів, а тому колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_3 набув грошові кошти в розмірі 11000 доларів США, без достатньої правової підстави, які повинні бути повернуті позивачеві (ст. 1212 ЦК України).

Відповідно ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути це майно і тоді, коли підстава, на які воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазначала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазначала у звязку з чим протиправною поведінкою щодо неї самої.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди колегія суддів дійшла висновку, що з урахуванням характеру та глибини душевних страждань ОСОБА_2 пов'язаних з противоправними діями відповідача, а також засад розумності, виваженості та справедливості, суму відшкодування моральної шкоди слід стягнути у розмірі 10000 грн.

Згідно ст. 88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони пронесені нею і документально підтвердженні судові витрати.

Позивач згідно п. 9 ч. 2 ст. Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а тому збір при подачі позову та апеляційної скарги не сплачував, у звязку з чим колегія суддів присуджує стягнути з відповідача судовий збір на користь держави, а саме 3052,00 грн. за подачу позову та 3257,20 грн. (110%) за подачу апеляційної скарги, усього 6309,20 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 26.05.2016 року скасувати та ухвалити нове.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 11000 доларів США, що в еквіваленті на час ухвалення судового рішення складає 287197,02 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 6309,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.С.Комлева

ОСОБА_5