РОЗІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 327/444/15-ц
Провадження № 2/327/4/2016
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

у звязку з невиконанням ухвали про залишення позову без руху

17.03.2016 року смт. Розівка

Суддя Розівського районного суду Запорізької області Кущ Т.М., отримавши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом до ОСОБА_2,в якому вказав, що 08 грудня 2009 року між ним та Розівською районною державною адміністрацією Запорізької області було укладено договір оренди земельної ділянки площею 36,4488 гектарів, який зареєстровано у Розівському відділі Запорізької регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 15 березня 2010 року за №01. Позивач зазначив, що у 2014 році орендоване ним поле було засіяно соняшником. 05 вересня 2014 року позивач від відповідача ОСОБА_2 дізнався, що останній зібрав врожай на орендованій ОСОБА_1 земельній ділянці. За таких обставин ОСОБА_1 прохає суд стягнути з ОСОБА_2 суму завданих збитки в розмірі 218255 грн. 44 коп.., а також 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Одночасно, позивач прохає вирішити питання про розподіл понесених судових витрат.

Предявлена позовна заява ухвалою суду від 11 січня 2016 року була залишена без руху, оскільки позивачем порушені вимоги ст.119 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

Так, судом було зазначено, що відповідно до п.п.3,5-6 ч.2 ст.119 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Судом було розяснено, що відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно частини 1 статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Від змісту позовної заяви залежать дії судді при вирішенні питання про відкриття провадження у справі і проведення подальших підготовчих дій для розгляду справи у судовому засіданні та при її розгляді по суті, у тому числі і про її судову юрисдикцію та підсудність, про залучення в процес інших осіб, дослідження доказів тощо.

Від змісту позовної заяви залежить позиція відповідача, котрий, як і позивач, має право на судовий захист, а для реалізації цього права має бути обізнаний з тим, які вимоги до нього заявлені, з яких підстав і якими доказами це підтверджується.

Вже на стадії предявлення позову позивач зобовязаний виконувати вимоги щодо несення тягаря доказування і довести при предявленні позову певне коло фактів, що мають процесуальне значення. Мається на увазі доведення фактів наявності передумов права на предявлення позову та дотримання процесуального порядку його предявлення.

Цивільний процесуальний закон не вимагає від позивача правового обґрунтування позову, тобто посилання на норму права, яка регулює спірні правовідносини. Однак, позивач у будь-якому випадку повинен зазначити те право, захисту якого він вимагає, вважаючи його порушеним, невизнаним чи оспорюваним відповідачем.

ОСОБА_1 заявлена вимога про стягнення з ОСОБА_2 матеріальних збитків, однак, як зазначав суд, розрахунок таких збитків позивачем не наданий, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у в'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до положень ст.1166 ЦК України єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний звязок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

При цьому, згідно з ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Разом з тим, звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів з приводу самовільних дій ОСОБА_2 та внесення таких відомостей у 2014 році до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ст.356 Кримінального кодексу України (самовправство), на переконання суду, не може бути належним доказом вини заподіювача шкоди, а тим більше доказом вчинення останнім крадіжки соняшника, належного позивачу. Інших доказів на підтвердження притягнення ОСОБА_2 до будь-якої відповідальності позивачем не надано та в позові про такі обставини не зазначено.

Крім того, суд звертав увагу позивача на те, що відповідно до п.«д» ст.156 Земельного кодексу України (далі ЗК України) власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Нормами ст.157 ЗК України передбачено, що відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 «Про Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам» (далі Постанова) затверджено Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (далі - Порядок).

Пунктом першим Порядку встановлено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержання доходів у звязку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Відповідно до пунктів 2,3 цього Порядку, розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Результати роботи комісії оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії. Відшкодуванню, зокрема, підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

Відповідно до п.5 Порядку збитки відшкодовуються власникам землі і землекористувачам, у тому числі орендарям, підприємствами, установами, організаціями та громадянами, що їх заподіяли, за рахунок власних коштів не пізніше одного місяця після затвердження актів комісій.

Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року № 963 «Про затвердження ОСОБА_3 визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу (далі Постанова-2) затверджено ОСОБА_3 визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу (далі ОСОБА_3).

ОСОБА_3 спрямована на визначення розміру шкоди, заподіяної, зокрема, фізичним особам, на всіх категоріях земель внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу (п.1 ОСОБА_3)

Згідно пунктів 4,7 ОСОБА_3, розмір шкоди, заподіяної, зокрема фізичним особам, внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки (для всіх категорій земель, крім земель житлової та громадської забудови) визначається за відповідною формулою та проводиться територіальними органами Держсільгоспінспекції на підставі матеріалів обстежень земельних ділянок, проведених відповідно до Порядку виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів, затвердженого відповідною постановою Кабінету Міністрів України.

Крім того, в методичних рекомендаціях щодо застосування ОСОБА_3 визначено, що підставою для здійснення розрахунку розміру шкоди, є матеріали справи про адміністративне правопорушення, які підтверджують факт вчинення правопорушення, а саме: акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства; протокол про адміністративне правопорушення; припис (з вимогою усунення порушення земельного законодавства; акт обстеження земельної ділянки. При цьому, збитки, заподіяні, зокрема, власнику чи користувачу земельної ділянки, підлягають відшкодуванню протягом 15 днів з моменту вручення (направлення поштою) порушнику земельного законодавства розрахунку розміру заподіяної шкоди (збитків).

Натомість, при зверненні до суду позивачем не надано відповідні документи та не зазначено про їх наявність, які б свідчили про встановлення факту тимчасового або самовільного зайняття ОСОБА_2 земельної ділянки, орендованої ОСОБА_1, та неодержання позивачем у звязку з цим доходів, складених уповноваженими органами. Навпаки, виходячи зі змісту позову, ОСОБА_1 розмір збитків визначив за власними розрахунками, без урахування вищезазначених Порядку та Методики.

Також, відповідно до ч.5 ст.119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору. Відповідно до закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року N 3674-VI із змінами та доповненнями (далі Закон) позивач повинен сплатити за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, а виходячи із заявлених вимог ОСОБА_1, розмір судового збору становить 2182 грн. 56 коп..

Позивачем судовий збір у визначеному Законом розмірі в повному обсязі не сплачено. Натомість, сплачено лише 487 грн. 20 коп.. При цьому, у заяві про відстрочення сплати судових витрат позивач послався на погіршення майнового стану, оскільки в результаті крадіжки врожаю йому було завдано майнових збитків у великому розмірі, що не дозволяє йому сплатити судовий збір в повному обсязі.

Однак, позивачем не надано жодних доказів завдання йому збитків в результаті крадіжки врожаю та погіршення майнового стану у звязку з цим.

На переконання суду, відсутність належних доказів на підтвердження того, що майновий стан позивача перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у повному розмірі позивачем не надано, а тому ОСОБА_1 повинен сплатити судовий збір у визначеному законом розмірі та надати суду письмове підтвердження квитанцію про сплату судового збору.

За таких обставин позивачеві було запропоновано визначитись із правовою природою правовідносин, які виникли між ним та відповідачем (будь-то вчинення кримінального діяння чи адміністративного правопорушення (крадіжка, самовправство тощо) чи тимчасове або самовільне зайняття земельної ділянки тощо); уточнити обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги про наявність збитків (конкретизувати вимоги); зазначити докази, що підтверджують ці обставини, зокрема, надати окремі розрахунки збитків відповідно до Порядку або ОСОБА_3 з посиланням на відповідні підстави для їх стягнення; за необхідності уточнити позовні вимоги в частині ціни позову у разі зміни суми збитків, а також надати суду документ, що підтверджує сплату судового збору у повному розмірі відповідно до визначеної позивачем ціни позову.

При цьому, позивачу для усунення недоліків позовної заяви судом був встановлений строк в межах 4 (чотирьох) днів з дня отримання позивачем ухвали. Вказана ухвала суду отримана позивачем 16 лютого 2016 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Проте у визначений судом строк зазначені недоліки позивачем усунені не були. Заяв про надання додаткового строку для усунення визначених судом недоліків від позивача не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.121 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги, визначені статті 119 цього Кодексу, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст.121 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, - визнати неподаною та повернути позивачеві.

Розяснити позивачеві, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційноїскарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції Розівський районний суд Запорізької області шляхом подання в 5-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 5-денного строку з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Т.М.Кущ