АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/1025/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1714/К/16 Прасолов В.М.
Категорія № 57 (1) Суддя-доповідач - Барильська А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Михайлів Л.В.,

секретар: Гладиш К.І.

за участю: позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 24 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (далі - ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто») про визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27.01.2016 року він уклав з відповідачем договір фінансового лізингу № 003347, відповідно до умов якого лізингодавець ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу автомобіль «Renault Duster», вартістю 347973,00 грн. у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором.

Вважає, що під час попередніх переговорів представник відповідача ввів його в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань, не надав йому повну та достовірну інформацію про умови укладеного договору та додатків до нього. Так, йому було повідомлено про необхідність внесення передоплати за автомобіль в розмірі 20% від вартості автомобіля та була оговорена сума 40000 грн., яку він сплатив в той же день 27.01.2016 року та його запевнили, що при отриманні вибраного автомобіля в Кривому Розі, він сплатить залишок вартості автомобіля - 127000 грн., а договір буде приведений у відповідність до характеристик придбаного автомобіля шляхом перепідписання. Однак, згодом він дізнався, що сплачені ним кошти в розмірі 40000,00 грн. є адміністративним платежем, а не частковою оплатою вартості транспортного засобу.

Також, відповідач включив до договірних умов під виглядом лізингових платежів, умови, не передбачені переліком, встановленим ч. 1 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» та не пов'язані із користуванням предметом лізингу, чим вийшов за межі, передбачені законом для діяльності з фінансового лізингу.

Всупереч вимогам ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», у спірному договорі та у додатку 2 до нього відсутня обов'язкова істотна умова щодо предмета договору фінансового лізингу у тому обсязі, як того вимагає закон, а саме предметом договору є транспортний засіб «Renault Duster», модифікація - expression в комплектації з бензиновим двигуном об'ємом 1,6 куб.см з механічною коробкою передач, приводом 4х2, вартістю 347973,00 грн. та не визначені технічні індивідуальні ознаки цього транспортного засобу: рік випуску, продавець, тощо.

Розрахунок вартості лізингових платежів залежить від курсових коливань долару США по відношенню до гривні, а тому умови спірного договору про оплату курсової різниці як додаткової винагороди є такими, що суперечать чинному законодавству і є недійсними.

Крім того, вважає, що умови договору фінансового лізингу, передбачені п. 8.1, 8.3, 12.1, несправедливими в силу ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки всупереч принципу добросовісності наслідком цього договору є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Таким чином, позивач вважає, що наявні законні підстави для визнання недійсним договору фінансового лізингу, укладеного 27.01.2016 року між сторонами, а в силу ч. 1 ст. 216 ЦК України, ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» повинен повернути йому сплачені на користь відповідача грошові кошти в розмірі 40000,00 грн. та 400 грн. комісії банку.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 24 березня 2016 року позов ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання договору недійсним, стягнення грошових коштів - задоволений повністю.

Визнано договір фінансового лізингу № 003347 від 27 січня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» - недійсним.

Стягнуто на користь ОСОБА_3 з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» грошові кошти в сумі 40400 грн. 00 коп.

Стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь держави судовий збір в сумі 1102 грн. 40 коп.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 05 липня 2016 року, в задоволенні заяви ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» про скасування заочного рішення від 24 березня 2016 року - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Апелянт вважає невірним висновок суду про те, що правовідносини, що виникли при укладенні договору фінансового лізингу, не відповідають вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки вказані правовідносини, мають відповідати, в першу чергу, спеціальному Закону України «Про фінансовий лізинг».

Крім того, зазначає, що судом не враховано, що при укладенні договору, сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, у зв'язку з чим правочин не може бути визнаний недійсним лише з підстав заперечення його дійсності позивачем. Так, відповідно до Закону України «Про фінансовий лізинг», сторонами в договорі було погоджено порядок та назву лізингових платежів, в тому числі «авансовий платіж», що не суперечить нормам спеціального законодавства, позивач вільно уклав правочин, погодився на всі його умови та сплатив адміністративний платіж.

Також, на думку апелянта, суд безпідставно дійшов висновку про те, що відповідач здійснює нечесну підприємницьку діяльність, оскільки такий висновок не ґрунтується на нормах чинного законодавства України та матеріалах справи. Зазначає, що ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» здійснює свою господарську діяльність відповідно до норм чинного законодавства України та має можливість надавати послуги з фінансового лізингу, в той час, як позивачем не надано жодного доказу щодо факту введення його в оману та наявності в діях відповідача умислу, а також ведення нечесної підприємницької діяльності.

Вважає, що суд дійшов передчасного висновку про те, що в договорі не передбачено одну із істотних умов, а саме - не зазначено належним чином предмет договору, оскільки належним чином не було досліджено відмінність між наявними видами лізингу: прямим та непрямим лізингом. В договорі було зазначено модифікація транспортного засобу, що є достатнім для його ідентифікації, у зв'язку з чим було визначено предмет лізингу та задовольнило позивача на момент підписання правочину, без зазначення кольору та детальної комплектації.

В запереченнях на апеляційну скаргу, ОСОБА_3 просить відхилити апеляційну скаргу ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 27 січня 2016 року позивач ОСОБА_3 уклав з відповідачем ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» договір фінансового лізингу № 003347 з додатками № 1, № 2, № 3 до даного договору. (а.с. 5-11)

Згідно з п. 1.3 укладеного договору фінансового лізингу (надалі - Договір) лізингодавець (відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (автомобіль «Renault Duster», зазначений у п. 1.1 договору та специфікації, що є додатком № 3 до договору, вартістю 347973,00 грн.) у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (позивачу) на строк та на умовах, передбачених договором. Предмет лізингу є власністю лізингодавця до моменту переоформлення права власності на предмет лізингу на лізингоодержувача, згідно з умовами даного договору (п. 1.6 договору). Договір фінансового лізингу передбачав право ОСОБА_3 отримати автомобіль у власність за умови повної сплати вартості автомобіля та інших витрат.

Відповідно до п. 1.4 Договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

Пунктами 1.7, 4.1 Договору визначено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок лізингодавця: (10% від вартості предмету лізингу), авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмету лізингу); у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених в п. 9.4 ст. 9 даного договору, або різниці до вже сплаченого платежу на умовах, викладених у п. 9.6 ст. 9 даного Договору.

На підставі п. 2.1 Договору, він вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє протягом 78 календарних місяців, але у будь-якому випадку до повного виконання зобов'язань сторонами за даним договором.

Відповідно до п. 2.2 Договору, строк лізингу починається з моменту передачі предмета лізингу та підписання Акту приймання-передачі предмету лізингу, та закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання Акту приймання-передачі предмету лізингу та в останньому місяці сплати лізингового платежу, якщо інше не передбачено умовами цього договору.

Згідно п. 8.1 Договору, сторони погодили, що лізингові платежі та інші платежі, що підлягають сплаті за цим договором на користь лізингодавця, відображають справедливу вартість предмета лізингу та забезпечують отримання лізингодавцем суми, очікуваної станом на виконання договору відповідно до чинного курсу обміну долара США до української гривні за готівковими операціями, встановленого комерційним банком АТ «Райффайзен Банк Аваль» при продажу долара США або курсу обміну долара США до української гривні за безготівковими операціями за міжбанківським валютним курсом при продажу долара США що встановлений на офіційному сайті mezhbank.org.ua, або Національним банком України, яку буде обрано лізингодавцем, станом на дату коли кожен платіж підлягає оплаті. З цією метою лізинові платежі, інші платежі, а також будь-які інші платіжні зобов'язання, передбачені цим договором розраховуються в доларах США на змінній основі та підлягають сплаті в українських гривнях за обмінним курсом долара США до української гривні, чинним на робочий день виписки рахунку або квитанції на сплату платежу.

Всі планові платежі, які визначаються у Додатку №1 та Додатку № 3 до даного Договору сплачуються лізингоодержувачем згідно вказаних додатків на підставі рахунків, виставлених лізингодавцем. Планові платежі зараховуються лізингодавцем згідно обмінного курсу долара США до української гривні на фактичну дату зарахування платежу на рахунок лізингодавця (п. 8.5 Договору).

Статтею 10 Договору встановлений порядок сплати лізингових платежів, які закріплені відповідними формулами та визначені в Додатку № 1 до Договору.

В статті 12 Договору встановлена відповідальність лізингоодержувача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору. Зокрема, у вигляді сплати штрафних санкцій, одностороннього розірвання договору лізингодавцем, повернення предмету лізингу.

Згідно з п. 12.1 договору, у разі розірвання договору лізингоодержувачем поверненню підлягає 60% сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає.

Відповідно до квитанцій від 27.01.2016 року № 0.0.496915646.2 (а.с. 12), ОСОБА_3 на виконання умов спірного договору сплатив 40000 грн. та 400 грн. комісії банку. Факт отримання вказаних грошових коштів від позивача підтверджується відповідачем.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 посилався на те, що адміністративний платіж, який включено відповідачем до Договору не передбачено ч. 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», у спірному договорі відсутні індивідуальні ознаки предмета лізингу, розрахунок лізингових платежів залежить від курсових коливань долару США по відношенню до гривні, а також вказував, що умови договору фінансового лізингу є несправедливими в силу ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», у зв'язку з чим спірний договір має бути визнаний недійсним, а грошові кошти у сумі 40000 грн., сплачені ним на виконання спірного договору та 400 грн. комісії банку, підлягають стягненню з відповідача.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3., суд першої інстанції дійшов висновку про те, що з аналізу умов спірного договору вбачається істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивачу, а тому вимоги ОСОБА_3 є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року (справа №6-2766цс15) і в силу ст.214, 360-7 ЦПК Україну він має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з аналізу змісту спірного договору фінансового лізингу від 27 січня 2016 року, укладеного між сторонами, вбачається, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача, стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом (п. 3.2.6, 3.2.7 статті 10, 12 Договору), звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що укладенні договору, сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, у зв'язку з чим правочин не може бути визнаний недійсним лише з підстав заперечення його дійсності позивачем, не знаходять своє підтвердження та не заслуговують на увагу.

Згідно пункту 1.4 Договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Як вбачається зі змісту договору фінансового лізингу від 27 січня 2016 року, вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності тощо суперечить положенням статті 808 ЦК України. Відповідно до статті 807 ЦК України предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Аналогічні положення закріплені у ч. 1 ст. 3 Закону України «Про фінансовий лізинг».

Однак, в порушення вказаних вимог в оспорюваному договорі фінансового лізингу від 27 січня 2016 року та у додатку № 2 до цього договору, не зазначено індивідуальних ознак транспортного засобу, а саме: модель транспортного засобу, виробника, рік випуску, комплектацію, пробіг, тому доводи апеляційної скарги представника відповідача в цій частині про те, що договорі було зазначено модифікація транспортного засобу, що є достатнім для його ідентифікації, у зв'язку з чим було визначено предмет лізингу та задовольнило позивача на момент підписання правочину, без зазначення кольору та детальної комплектації, не знаходять своє підтвердження та не заслуговують на увагу.

Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» здійснює свою господарську діяльність відповідно до норм чинного законодавства України та має можливість надавати послуги з фінансового лізингу, в той час, як позивачем не надано жодного доказу щодо факту введення його в оману та наявності в діях відповідача умислу, а також ведення нечесної підприємницької діяльності, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), тому укладення договору фінансового лізингу від 27 січня 2016 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», без наявності у відповідача відповідної ліцензії, суперечить вимогам законодавства.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Як вбачається з матеріалів справи, договір фінансового лізингу від 27 січня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», нотаріально посвідчено не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд дійшов вірного висновку щодо можливості задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 в цій частині та визнати недійсним договір фінансового лізингу № 003347 з додатком № 1, № 2, № 3 до даного договору, укладений 27 січня 2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та позивачем ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином, колегія погоджується з висновком суду про те, що у зв'язку з визнанням недійсним спірного договору фінансового лізингу від 27 січня 2016 року, з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню грошові кошти сплачені позивачем на виконання спірного договору за квитанцією від 27.01.2016 року № 0.0.496915646.2 у сумі 40000,00 грн. та 400 грн. комісії банку.

Також, колегію суддів не беруться до уваги до уваги доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до переоцінки доказів та є незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, що беруть участь у справі, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку і ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню як недоведена, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» - відхилити.

Заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 24 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: