Справа № 361/7540/15-ц Головуючий у І інстанції Шинкар А. О.
Провадження № 22-ц/780/2971/16 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 46 18.05.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

18 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Воробйової Н.С., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря: Дрозд Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, -

встановила:

у жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що з 05 грудня 2003 року перебував з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, під час якого побудували незавершений будівництвом житловий будинок на належній відповідачу на праві власності земельній ділянці по АДРЕСА_1

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2010 року по цивільній справі за його позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільним майном подружжя, визнання права власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом жилого будинку, позов задоволено: визнано незавершений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1 спільним майном подружжя; визнано за кожною стороною право особистої власності на 1/2 частину вказаного незавершеного будівництвом житлового будинку з виділенням у користування конкретних приміщень.

Рішенням виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 26.06.2012 року №113, незавершеному будівництвом житловому будинку присвоєно адресу: АДРЕСА_1

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2015 року по цивільній справі за його позовом до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, було визнано мирову угоду укладену між ним та ОСОБА_2, за умовами якої до нього перейшло право користування земельною ділянкою площею 0,5га., для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 відповідно до плану розподілу.

Просив визнати за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку, площею 0,5га., для обслуговування житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність та невмотивованість, а також невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

Просила постановити ухвалу про скасування рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2016 року і закрити провадження у справі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що відповідно до відомостей про об'єкт нерухомого майна земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд (присадибна ділянка) площею 0,15га. Належить їй на праві власності.

Крім того, апелянт посилається на те, що окремі обставини та факти пов'язані з розглядом справи першою інстанцією та укладанням мирової угоди, а саме:первісні позовні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку були змінені ОСОБА_3 під час судового розгляду на встановлення права користування на земельну ділянку; однією з головним умов мирової угоди була відмова ОСОБА_3 від позовних вимог до відповідача у вигляді визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки.

Звернувшись у жовтні 2015 року ОСОБА_3 з позовом про визнання права власності на земельну ділянку порушив умови мирової угоди та всупереч законодавству.

Також, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що житловий будинок не закінчений будівництвом, оскільки не введений в експлуатацію та не проведена його державна реєстрація, з видючою свідоцтва про право власності.

Тобто права власності на житловий будинок за сторонами в установленому законом порядку не оформлено. Більше того житловий будинок збудований самочинно так як будівництво здійснювалось сторонами з істотними відхиленням від проекту (плану) будівництва та з порушенням його норм і правил. В сукупності такі обставини свідчать, що нерухоме майно, у вигляді житлового будинку, не було створено, а право власності ні позивачем та відповідачем на житловий будинок не зареєстровано. Внаслідок чого, незакінчений будівництвом житловий будинок не може бути ні об'єктом цивільних прав загалом, ні об'єктом права власності зокрема, і як наслідок - предметом поділу.

Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції не мав права підміняти орган, який наділений повноваженнями здійснювати реєстрацію права власності на новозбудоване нерухоме майно та земельні ділянки, та на підставі судового рішення визнавати за особою право власності на об'єкт нерухомого майна чи інше речове право на таке майно, у тому числі проводити його поділ отже, введення в експлуатацію нерухомого майна, отримання свідоцтва про право власності та державної реєстрації права власності, ОСОБА_3 не має легітимного способу набути право власності на новозбудований житловий будинок, а тим паче у позивача не виникає права власності на земельну ділянку, якадо того перебуває у власності на законних підставах у відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на земельній ділянці, яка належить відповідачці площею 0,15га., знаходиться житловий будинок, право власності на 1/2 частину якого перейшло до позивача, то до позивача має перейти і право власності на земельну ділянку пропорційно до його частки у праві власності на житловий будинок.

Проте з такими висновками суду першої інстанції не можливо погодитися оскільки вони не відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом апеляційної інстанції встановлено,що сторони з 05 грудня 2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого за спільні кошти побудували незавершений будівництвом житловий будинок на належній відповідачу на праві власності земельній ділянці по АДРЕСА_1

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна спільним майном подружжя, визнання права власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом жилого будинку, позов задоволено: визнано незавершений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1 спільним майном подружжя; визнано за кожною стороною право особистої власності на 1/2 частину вказаного незавершеного будівництвом житлового будинку з виділенням у користування конкретних приміщень.

Рішенням виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 26.06.2012 року №113, незавершеному будівництвом житловому будинку присвоєно адресу: АДРЕСА_1

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, було визнано мирову угоду укладену між сторонами, за умовами якої до ОСОБА_3 перейшло право користування земельною ділянкою площею 0,5га., для обслуговування належної йому частини житлового будинку по АДРЕСА_1 відповідно до плану розподілу.

Рішенням №393 від 06.09.2013 року Великодимерської селищної ради наданий дозвіл позивачу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,06га., для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням від 28 січня 2016 року за №27969116 державний реєстратор прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області відмолено позивачу у державній реєстрації земельної ділянки оскільки відповідно до ухвали суду від 03.08.2015 року, за ним визнано право користування земельною ділянкою, а не право власності на неї.

Відповідно до відомостей про об'єкт нерухомого майна, що внесені в Державний реєстр речових прав та їх обтяжень реєстраційною службою Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, про що видано свідоцтво про право власності на не рухоме майно(індексний номер: НОМЕР_2 під 17.06.2013)земельна ділянка, що розташована заадресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення - для будівництвата обслуговування житлового будинку, господарських споруд (присадибна ділянка)площею 0,15га., згідно відомостей про право власності належить відповідачці по справі.

Частиною 4 статті 120 Земельного Кодексу України передбачено, щоу разі набуття права власностіна житловий будинок кількома особами право власності на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності житлового будинку.

У відповідності до ч.2 ст.3.31 ЦК України,право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийнятій нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає і моменту державної реєстрації.

Виходячи зі змістуч.2 ст.331 ЦК України,моментом виникнення у особи права власності на житловий будинок як об'єкт нерухомого майна є момент здійснення державноїреєстрації такого права, яка в свою чергу не можлива без прийняття об'єкту до експлуатації.

Згідно статті 380 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Право власності на новозбудоване нерухоме майно набувається особою після введення його в установленому законом порядку до експлуатації, обов'язкового отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності на нерухоме майно, що проводиться органом, уповноваженим на здійснення такої державної реєстрації прав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, не звернув уваги на те, що житловий будинок не закінчений будівництвом, оскільки не введений в експлуатацію та не проведена його державна реєстрація, з видачею відповідного свідоцтва про право власності.

Отже, до введення в експлуатацію нерухомого майна, отримання свідоцтва про право власності та державної реєстрації права власності, позивач не може ставити питання про визнання за ним права власності на відповідну земельну ділянку.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Керуючись ст.ст.303,307,309,314,316 ЦПК України, колегія судів, -

вирішила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді