У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Демяносова М.В., Маляренка А.В., Парінової І.К., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про захист прав споживача та стягнення страхового відшкодування, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 21 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом прозахист прав споживача та стягнення страхового відшкодування.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11 лютого 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна») на користь ОСОБА_6 страхове відшкодування у розмірі 63 906 грн 16 коп.

Стягнуто з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_6 судові витрати на правову допомогу та за проведення транспортно-трасологічної експертизи у розмірі 6 915 грн 60 коп.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 21 жовтня 2015 року рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11 лютого 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить суд касаційної інстанції скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення має преюдиційне значення і саме нею підтверджено факт настання страхового випадку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд відмовив у задоволенні позову, при цьому в основу рішення поклав висновки транспортно-трасологічних досліджень, згідно з якими характер заподіяних автомобілю позивача пошкоджень не відповідає обставинам, про які зазначали учасники ДТП.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте висновки апеляційного суду не ґрунтуються на нормах матеріального закону та не відповідають наявним у справі доказам.

Судами встановлено, що 14 червня 2012 року між сторонами по справі було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, яким застраховано транспортний засіб Hyundai Sonata, д.н.з. НОМЕР_1.

3 січня 2013 року відбулася ДТП за участю застрахованого транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_7, власником якого є позивач, автомобіля НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_8 та автомобіля НОМЕР_3, власником якого є ОСОБА_9

31 січня 2012 р. представник страхувальника - ОСОБА_10 звернувся до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» з письмовою заявою про пошкодження застрахованого транспортного засобу внаслідок ДТП, яка сталася 23 січня 2013 року.

4 березня 2013 року страховик відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування відповідно до п. 13.1.3 глави 13 договору страхування, з підстав подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку (т. 1, а. с. 9).

Відповідно до постанови Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11 лютого 2013 року ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (т. 1, а. с. 178).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних та цивільних справах» при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що згідно зі ст. 62 ЦПК України висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці з внутрішнім переконанням суду, яке має грунтоватися на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

Проте апеляційний суд у порушення вимог ст. 303 ЦПК України не врахував вищезазначених положень норм цивільного закону, безпідставно надав переваги висновкам транспортно-трасологічних досліджень над іншими джерелами доказів та дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для стягнення страхового відшкодування.

З матеріалів справи вбачається, що при винесенні постанови від 11 лютого 2013 року про притягнення до адміністративної відповідальності суд оцінив усі докази (протокол, схему ДТП, пояснення учасників) та дійшов висновку про наявність вини ОСОБА_7 у порушенні правил дорожнього руху за обставин, викладених у даних доказах, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Так, суд першої інстанції, враховуючи норми ч. 4 ст. 61 ЦПК України, обґрунтовано виходив з того, що постанова Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 лютого 2013 року про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП має преюдиційне значення щодо обставин, за яких сталася ДТП.

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки в застосуванні норм матеріального та процесуального закону.

Враховуючи викладене, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням рішення суду першої інстанції в силі з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 21 жовтня 2015 року скасувати, рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11 лютого 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак