Справа № 450/2118/15 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/783/417/16 Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна Т. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря - Фейір К.О.

з участю: представника позивача ОСОБА_2- адвоката Кріль О.М.,

третьої особи ОСОБА_4 та його представника - адвоката Гельо С.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за договором позики,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики в розмірі 5000 доларів США, що в еквіваленті до курсу Національного Банку України складає 106 550 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у 2013 році між ОСОБА_7 (позикодавець) та ОСОБА_4 (позичальник) було укладено договір позики. Згідно зазначеного договору позики ОСОБА_7 зобов'язався надати безвідсоткову позику у розмірі 45 000 доларів США ОСОБА_4, а останній зобов'язався повернути таку ж суму грошових коштів у строк до 20.10.2013 року. На виконання умов договору, ОСОБА_7 передав ОСОБА_4 кошти у розмірі 45 000 доларів США, а останній одержав ці кошти, що свідчить про часткове виконання умов договору. Даний факт підтверджується розпискою ОСОБА_4, у якій він зазначає, що одержав від ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 45 000 доларів США. На забезпечення вказаного зобов'язання 08.05.2013 року був укладений договір поруки, згідно умов якого ОСОБА_6 поручився за виконання позичальником зобов'язань за договором позики на суму 5000 дол. США. 04 серпня 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_7 уклали між собою договір про відступлення права вимоги за договором позики, укладеним між ОСОБА_7 та ОСОБА_4, а також за договором поруки, укладеним між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 Посилаючись на вказане, просила задовольнити її позов.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 вересня 2015 року позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 5000 дол. США, що в еквіваленті до національної валюти становить 106 550 грн. та 1065,50 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначає, що він жодного договору позики з ОСОБА_7 не укладав і не підписував, підпис, вчинений від його імені на розписці про одержання коштів підроблений і навіть візуально значно відрізняється від підпису ОСОБА_4 Суд не дослідив оригіналу вказаної розписки, взявши до уваги лише її копію. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши доводи осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню: рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення по відмову у задоволенні позову, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні правовідносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Задовольняючи позов про стягнення з поручителя ОСОБА_6 5000 дол. США за договором позики, суд виходив із доведеності факту укладення між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 договору позики та отримання останнім грошових коштів у розмірі 45 000 дол. США, що підтверджується копією розписки, що міститься в матеріалах справи, тому є підстави для відповідальності поручителя ОСОБА_6 перед кредитором за невиконання боржником ОСОБА_4 договору позики.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна, оскільки суд дійшов його внаслідок порушення норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів.

Згідно правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Між тим, суд першої інстанції задовольняючи позов, в порушення вимог ст. 360-7 ЦПК України вказану постанову Верховного Суду України не врахував та не звернув уваги на те, що кредитор на підтвердження боргового зобов'язання ОСОБА_4 не надав суду оригіналу боргової розписки, а надана ксерокопія розписки з друкованим текстом не містить дати її складання та дати отримання позичальником ОСОБА_4 вказаної у розписці суми (а.с. 17), а підпис на цій розписці від імені ОСОБА_4, як і сам факт позики останнім категорично заперечується з підстав, що він став жертвою організованої злочинної групи з участю чоловіка позивачки ОСОБА_7, був викрадений та із застосуванням насильства у нього вимагали гроші, він визнаний потерпілим у кримінальній справі.

Відповідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Ураховуючи, що оригінал розписки (без дати) як доказ, який підтверджує виникнення первинного боргового зобов'язання ОСОБА_4 перед ОСОБА_7 по повернення 45 000 дол. США суду не надано, колегія суддів приходить до висновку, що акцесорне (забезпечувальне) зобов'язання на підставі договору поруки від 08.05.2013р. між кредитором ОСОБА_7 та поручителем ОСОБА_6 за умовами якого останній поручився за виконання боржником ОСОБА_4 основного зобов'язання, що виникло з договору позики на суму 45 000 дол. США, також не виникло, оскільки відсутнє первинне дійсне зобов'язання, а саме оригінал розписки, факт видачі якої заперечує ОСОБА_4

Колегією суддів встановлено, що ні ОСОБА_7, ні ОСОБА_2, яка набула право вимоги за договором про відступлення права вимоги від 04.08.2015р., не звертались з позовом до ОСОБА_4 про повернення боргу по зазначеній борговій розписці, а намагались довести факт існування боргових зобов'язань по вказаній розписці без пред'явлення її оригіналу шляхом звернення з позовами до ОСОБА_4 та інших поручителів у Червоноградський міський суд, Перемишлянський районний суд про визнання недійним договору позики по вищевказаній розписці із застосуванням двосторонньої реституції та стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_7 (ОСОБА_2.) 45 000 дол. США, провадження у яких було закрито ухвалою Червоноградського міського суду від 10.09.2015р. та Перемишлянського районного суду від 16.09.2015р. (а.с. 13-35).

На підтвердження своїх заперечень проти позову та доводів на спростування факту існування боргових зобов'язань між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 по вищевказаній копії боргової розписки (без дати) ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційної інстанції надав копію вироку Сихівського районного суду м. Львова від 01.12.2015р. про засудження групи осіб з 7 чоловік, і зокрема ОСОБА_7, за яким ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 146 КК України (незаконне позбавлення волі або викрадення людини з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось заподіянням потерпілому фізичних страждань) та ч.3 ст. 189 КК України (вимагання, поєднане з насильством, небезпечним для життя чи здоров'я особи).

Потерпілим від цих злочинних дій ОСОБА_7 був визнаний ОСОБА_4, у якого вимагали 100 000 дол. США. Надана стороною захисту копія розписки ОСОБА_4 про отримання в борг від ОСОБА_7 грошових коштів в сумі 45 000 дол. США на підтвердження існування боргових зобов'язань, не була прийнята судом до уваги про постановленні вироку, як неналежний доказ у зв'язку з ненаданням її оригіналу.

Виходячи з викладеного та враховуючи допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права у вирішенні вимог про стягнення заборгованості за договором позики, які призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 5000 дол. США, що в еквіваленті до національної валюти становить 106 550 грн. та 1065,50 грн. судового збору - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 1171 (тисяча сто сімдесят одну) грн. 50 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий Т.Г. Мусіна

Судді: І.В. Бермес

Р.В. Савуляк