Придніпровський районний суд м.Черкаси
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 711/2509/16-ц

Провадження 4-с/711/29/16

23 березня 2016 року

Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі

головуючий суддя: Дунаєв С.О.

при секретарі: Нарадько Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

Скарга надійшла до суду 10.03.2016р..

У скарзі заявниця просить визнати неправомірними дії державного виконавця Центрального ВДВС Черкаського МУЮ ОСОБА_2 щодо складання постанови від 04.02.2016р. по ВП №48082434 про накладення штрафу на заявницю в розмірі 170грн за невиконання нею рішення суду та вимоги державного виконавця від 01.02.2016р. №1590, та скасувати зазначену постанову.

В обґрунтування скарги заявниця зазначила, що державний виконавець несвоєчасно повідомив її про необхідність добровільного виконання рішення суду про виселення та виніс постанову про накладення штрафу ще до моменту отримання нею вимоги державного виконавця.

Державний виконавець вимоги скарги не визнав і надав суду заперечення, в яких зазначив, що діяв в межах своїх повноважень відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження».

В судовому засіданні представник заявниці ОСОБА_3 підтримав вимоги скарги, посилаючись на порушення державним виконавцем вимог ЗУ «Про виконавче провадження» щодо своєчасного повідомлення боржника про необхідність виконання вимог державного виконавця та відсутність порушень положень закону з боку заявниці. Зауважив, що заявниця самостійно в добровільному порядку виконала рішення суду та виселилася з займаної квартири. Просив задовольнити вимоги скарги.

Представник Центрального ВДВС Черкаського МУЮ ОСОБА_4 просила відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на те, що боржник достовірно знала про перебування на виконанні з 09.07.2015р. рішення суду про її виселення з квартири, проте не виконувала його добровільно. Вимога державного виконавця про добровільне виконання рішення суду вперше була надіслана боржниці 14.08.2015р.. Проте цю вимогу не було виконано. 04.02.2016р. державним виконавцем було встановлено, що боржник не виконала рішення суду та не виселилася, про що складено відповідний акт. На підставі цього 04.02.2016р. була винесена постанова про накладення штрафу на боржника. Вважає, що державний виконавець діяв в межах службових повноважень, у порядок та спосіб передбачений законом, а тому просила відмовити у задоволенні скарги.

В якості доказів по справі судом досліджені матеріали виконавчого провадження №48082434 (а.с.30-40), відомості штрихових ідентифікаторів поштових відправлень (а.с.6, 8, 43).

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження, суд прийшов до наступних висновків. Зокрема, судом встановлені наступні обставини справи.

На виконанні у державного виконавця перебував виконавчий лист виданий Придніпровським районним судом м. Черкаси 22.04.2015р. №711/3356/14-ц про виселення ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 з квартири за адресою: АДРЕСА_1. Стягувачем за виконавчим листом є АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

09.07.2015р. на виконання зазначеного виконавчого листа відносно боржника ОСОБА_1 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №48082434, в якій боржнику запропоновано добровільно у строк до семи днів з моменту винесення постанови виконати рішення суду про виселення (а.с.30-31).

Наприкінці липня 2015р. ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на зазначену постанову про відкриття виконавчого провадження, яка була розглянута судом 16.11.2015р. та в її задоволенні відмовлено. Зазначену обставину сторони визнають, а тому в контексті положень ч.1 ст.61 ЦПК суд вважає її доведеною.

14.08.2015р. державним виконавцем було надіслано вимогу ОСОБА_1, якою зобовязано заявницю у строк до 08.09.2015р. виселитися з квартири, про що повідомити державного виконавця (а.с.32).

08.09.2015р. державним виконавцем був складений акт (а.с.33), відповідно до якого встановлено, що під час виходу державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1, - для перевірки добровільного виселення боржника з квартири, двері квартири були зачинені і їх ніхто не відчинив. В акті зазначено, що рішення суду та вимога державного виконавця не були виконані.

01.02.2016р. державним виконавцем надіслано вимогу боржнику, відповідно до якої ОСОБА_1 зобовязана виселитися з квартири у строк до 04.02.2016р. (а.с.34). Зазначена вимога отримана заявницею 05.02.2016р. (а.с.42-43).

03.02.2016р. державний виконавець здійснював вихід до квартири за адресою: АДРЕСА_1, - з метою здійснення виконавчих дій в межах іншого виконавчого провадження та був присутнім під час передання ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 майна, яке було арештоване та реалізоване з метою примусового виконання зведеного виконавчого провадження №44151583. За наслідками цих дій державним виконавцем складений відповідний акт (а.с.41).

04.02.2016р. державним виконавцем складений акт (а.с.36), відповідно до якого встановлено, що під час виходу державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1, - для перевірки добровільного виселення боржника з квартири, двері квартири були зачинені і їх ніхто не відчинив. В акті зазначено, що рішення суду та вимога державного виконавця не були виконані.

04.02.2016р. державний виконавець виніс постанову про накладення штрафу в розмірі 170грн на ОСОБА_1 за невиконання нею рішення суду та вимоги державного виконавця від 01.02.2016р. №1590 (а.с.37). Копію зазначеної постанови заявниця отримала 24.02.2016р. (а.с.7-8).

08.02.2016р. державним виконавцем знову надіслано вимогу боржнику, відповідно до якої ОСОБА_1 зобовязана виселитися з квартири у строк до 17.02.2016р. (а.с.38).

17.02.2016р. державним виконавцем був складений акт (а.с.39), відповідно до якого під час виходу державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1, - для перевірки добровільного виселення боржника з квартири, було встановлено, що боржники ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виселилися в самостійному порядку, їх майна в квартирі не виявлено, окрім того, яке було арештоване згідно акту опису й арешту від 24.03.2015р.. В квартирі виявлені речі ОСОБА_10, який є квартиронаймачем на підставі договору найму житла №1-03/15 від 02.03.2015р..

23.02.2016р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з фактичним виконанням рішення суду (а.с.40).

Перевіряючи доводи скарги на предмет їх обґрунтованості суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України від 21.04.1999р. №606-XIV «Про виконавче провадження» (далі Закон №606-XIV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1 ст.6 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Зі місту положень ч.2 ст.25 Закону №606-XIV вбачається, що відкриваючи виконавче провадження державний виконавець зобовязаний надати боржнику строк до семи днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження для добровільного виконання рішення суду.

Відповідно до ст.78 Закону №606-XIV державний виконавець перевіряє стан виконання рішення про виселення боржника на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. У разі невиконання боржником рішення самостійно державний виконавець виконує його примусово.

З аналізу ч.1 ст.89 Закону №606-XIV вбачається, що підставою для накладення на боржника штрафу є невиконання ним без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії.

В постанові від 04.02.2016р. державний виконавець підставою для накладення на боржника штрафу зазначив невиконання боржником рішення суду та вимоги державного виконавця від 01.02.2016р. №1590. Разом з тим, судом встановлено, що вимога державного виконавця від 01.02.2016р. №1590 була отримана заявницею лише 05.02.2016р., тобто вже після спливу строку, зазначеного у вимозі державного виконавця, та вже після винесення державним виконавцем постанови про накладення штрафу.

Суд не бере до уваги доводи представника державної виконавчої служби щодо того, що строк для самостійного виконання рішення суду боржниці надавався вимогою державного виконавця від 14.08.2015р. і сплинув 08.09.2015р., оскільки вони спростовуються змістом постанови державного виконавця від 04.02.2016р., в якій підставою накладення штрафу зазначене невиконання саме вимоги державного виконавця від 01.02.2016р..

Також суд критично ставиться до тверджень представника виконавчої служби про те, що боржниця фактично не здійснила виселення з квартири аж до того часу, доки не отримала постанову про накладення на неї штрафу. Так відповідно до актів державного виконавця від 08.09.2015р. (а.с.33), 04.02.2016р. (а.с.36) вбачається, що у спірній квартирі на момент здійснення виходу державного виконавця двері були зачинені і їх ніхто не відчиняв, що свідчить про відсутність мешканців в цій квартирі, а не про їх ухилення від виселення. Крім того, однією з обставин, що свідчить про самостійне виконання боржником рішення суду про виселення є договір найму №1-03/15 від 02.03.2015р. зазначеної квартири, відповідно до якого квартира перейшла у найм громадянина ОСОБА_10 та його родини. Відповідно до акту державного виконавця від 03.02.2016р. (а.с.41) під час здійснення виконавчих дій по зведеному ВП №44151583 було встановлено, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, - на той момент знаходився ОСОБА_10, який проживав в тій квартирі і виступив в якості понятого. Тож актом державного виконавця від 03.02.2016р. підтверджується факт того, що станом на 03.02.2016р. ОСОБА_10 вже проживав в спірній квартирі, що також свідчить про те, що боржниця вже виселилася з цієї квартири.

Відповідно до ч.1 ст.35 Закону №606-XIV за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що відкладення виконавчих дій є правом державного виконавця, а не обовязком, і питання про необхідність застосування цих дій вирішується держаним виконавцем в кожному випадку окремо залежно від обставин конкретного виконавчого провадження. Проте, враховуючи що станом на 04.02.2016р. у державного виконавця були відсутні відомості про отримання боржницею копії його вимоги від 01.02.2016р., то і відсутні були правові підстави для накладення на нею штрафу за невиконання цієї вимоги.

За таких обставин суд вважає, що дії державного виконавця з винесення постанови про накладення штрафу на ОСОБА_1 вчинені з порушенням порядку, передбаченому законом, а тому скарга підлягає задоволенню.

Згідно ч.2 ст.387 ЦПК у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.387 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.35 Закону України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції ОСОБА_2 щодо складання постанови від 04.02.2016р. по ВП №48082434 про накладення штрафу на ОСОБА_1 в розмірі 170грн за невиконання нею рішення суду та вимоги державного виконавця від 01.02.2016р. №1590.

Скасувати постанову головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції ОСОБА_2 винесену 04.02.2016р. по ВП №48082434 про накладення штрафу на ОСОБА_1 в розмірі 170грн за невиконання нею рішення суду та вимоги державного виконавця від 01.02.2016р. №1590.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з моменту отримання копії ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: ОСОБА_11