УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Червинської М.Є., Мазур Л.М., Нагорняка В.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області від 26 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики, укладеним між ним та відповідачем.

Свої вимоги позивач мотивував тим, 16 січня 2011 року ОСОБА_5 позичила у нього 750 тис. грн строком на 5 років з метою купівлі квартри, яку вна згодом придбала за адресою: АДРЕСА_1. Після фактичного отримання грошей позичальник надала йому розписку від 16 січня 2011 року. Згідно розписки позичальник повинна повертати борг поступово, рівними частинами кожного року. Але свої боргові зобов'язання не виконала. На час звернення до суду із указаним позовом, відповідач повинна повернути йому 450 тис. грн, які просив стягнути з останньої на його користь.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова

від 17 червня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошові кошти за договором позики у сумі 450 тис. грн. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 26 листопада

2015 року заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова

від 17 червня 2015 року змінено, виключено з мотивувальної частини рішення посилання на те, що ОСОБА_5 позичила у ОСОБА_6 кошти з метою купівлі квартири, котру вона згодом придбала. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність оскаржуваного судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені ознаками, у такій самій кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу в розмірі заявленому в позові, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що відповідач взяті на себе зобов'язання за договором позики не виконала, грошові кошти позивачу не повернула, тому стягнув з ОСОБА_5 суму боргу.

Так, апеляційний суд змінюючи рішення місцевого суду, шляхом виключення із мотивувальної частини рішення посилання на те, що кошти брались в борг на купівлю квартири, обґрунтовано виходив із недоведеності того, що спірні кошти ОСОБА_5 були використані для придбання вищевказаної квартири, яка є спільним сумісним майном подружжя.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 26 листопада

2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.Є. Червинська

Л.М.Мазур

В.А.Нагорняк