Провадження № 2/127/3925/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2016 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Короля О.П.,

секретаря Куйдан Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання додаткової угоди недійсною,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання додаткової угоди недійсною.

Позов мотивований тим, що 05.06.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір №VIH0G105541410, згідно з умовами якого відповідач зобовязався надати позивачу кредит у розмірі 40000 доларів США зі сплатою відсотків 12% на рік строком до 03.06.2037 р.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 05.06.2007 року укладено також договір іпотеки квартири, відповідно до якого ОСОБА_1 надав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 46,90 кв.м., житловою площею 31,40 кв.м.

Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_3 05.06.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за №2751.

Станом на 01.11.2012 року в позивача виникла перед банком заборгованість за вищезазначеним кредитним зобовязанням.

01.12.2012 року позивачем було підписано Додаткову угоду до кредитного договору №VIH0G05541410 від 05.06.2007 року, згідно з якою банк зобовязується надати позичальникові кредитні кошти на строк з 05.06.2007 р. до 03.06.2037 р. включно у виді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 63815,85 доларів США на купівлю нерухомості у розмірі 40000 доларів США та 23815,85 долари США на сплату страхових платежів у випадку та порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту на придбання житла, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11. даного договору.

Погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку, щомісячно в період сплати, позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 415,38 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди та комісії.

В п. 5 Додаткової угоди зазначено, що в разі порушення позичальником строків по сплаті відсотків за користування кредитом та винагород, зазначених в договорі, позичальник за весь період неналежного виконання зобоязань по сплаті за кредитом сплачує банку неустойку: в розмірі 100 % від розміру неналежно сплачених відсотків за користування кредитом, в розмірі 100 % від розміру неналежно сплачених винагород, передбачених договором.

Оплата позичальником штрафу здійснюється за кожен місяць такого порушення, починаючи з останнього місяця неналежного виконання позичальником зобовязання по сплаті плати за кредитом.

Проте, як стверджує позивач, коштів у розмірі 63815,85 доларів США, як зазначено у Додатковій угоді він не отримував, ця сума складається із заборгованості по тілу кредиту та процентах, а також з нарахованої банком пені та штрафу.

До підписання ОСОБА_1 Додаткової угоди його заборгованість складала 25665,92 доларів США, а після підписання угоди від 01.11.2012 року склала 47348,36 доларів США.

Протягом 2012-2015 р.р. позивачем частково на виконання кредитних зобовязань сплачувались кошти, але заборгованість за Додатковою угодою зросла та згідно з розрахунком заборгованості, виданої банком станом на 12.01.2016 року складає 47615,20 грн.

На даний час позивач готовий виконувати свої зобовязання по кредитному договору №VIHOG105541410, проте виконати зобовязання по додатковій угоді від 01.11.2012 року він не спроможний.

В судовому зсіданні позивач та його представник позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнав. Згідно з його запереченнями в судовому засіданні всі твердження позивача не відповідають дійсним обставинам справи. Укладаючи З ОСОБА_1 Додаткову угоду банк списав санції, заборгованість по пені та комісії за невиконання позивачем умов кредитного договору. Було визначено нову, меншу суму заборгованості та складено графік погашення. Так, зокрема згідно з умовами Додаткової угоди щомісячний платіж позивача складає 415,38 доларів США, тоді як за кредитним договором складав 496,588 доларів США. Строк дії Додаткової угоди такий же як і кредитного договору. Тобто, Додаткова угода була складена цілком правомірно з врахуванням інтересів позивача.

Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 позов підтримала. Згідно з її поясненнями в судовому засіданні, на момент підписання її чоловіком ОСОБА_1 додаткової угоди вона хворіла, в звязку з чим через сильні хвилювання позивач підписав угоду, не читаючи та не розуміючи її змісту. Згоди на підписання додаткової угоди ОСОБА_2 не надавала.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

05.06.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» мі ОСОБА_1 укладено кредитний договір №VIH0G105541410, згідно з умовами якого відповідач зобовязався надати позивачу кредит у розмірі 40000 доларів США зі сплатою відсотків 12% на рік строком до 03.06.2037 р.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 05.06.2007 року укладено також договір іпотеки квартири, відповідно до якого ОСОБА_1 надав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 46,90 кв.м, житловою площею 31,40 кв.м.

Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_3 05.06.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за №2751.

Станом на 01.11.2012 року у позивача виникла перед банком заборгованість за вищезазначеним кредитним зобовязанням.

01.12.2012 року позивачем було підписано Додаткову угоду до кредитного договору №VIH0G05541410 від 05.06.2007 року, згідно з якою банк зобовязується надати позичальникові кредитні кошти на строк з 05.06.2007 р. до 03.06.2037 р. включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 63815,85 доларів США на купівлю нерухомості у розмірі 40000 доларів США та 23815,85 долари США на сплату страхових платежів у випадку та порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту на придбання житла, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11. даного договору.

Погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку, щомісячно в період сплати, позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 415,38 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди, комісії.

В п. 5 Додаткової угоди зазначено, що в разі порушення позичальником строків по сплаті відсотків за користування кредитом та винагород, зазначених в договорі, позичальник за весь період неналежного виконання зобоязань по сплаті за кредитом сплачує банку неустойку: в розмірі 100 % від розміру неналежно сплачених відсотків за користування кредитом, в розмірі 100 % від розміру неналежно сплачених винагород, передбачених договором.

Оплата позичальником штрафу здійснюється за кожен місяць такого порушення, починаючи з останнього місяця неналежного виконання позичальником зобовязання по сплаті плати за кредитом.

Як стверджує позивач, коштів у розмірі 63815,85 доларів США, як зазначено у Додатковій угоді він не отримував, ця сума складається із заборгованості по тілу кредиту та процентам, а також з нарахованої банком пені та штрафу.

До підписання ОСОБА_1 Додаткової угоди його заборгованість складала 25665,92 доларів США, а після підписання угоди від 01.11.2012 року склала 47348,36 доларів США.

Протягом 2012-2015 рр. позивачем частково на виконання кредитних зобовязань сплачувались кошти, але заборгованість за Додатковою угодою зросла та згідно з розрахунком заборгованості, виданої банком станом на 12.01.2016 року складає 47615,20 грн.

На даний час позивач готовий виконувати свої зобовязання за кредитним договором №VIH0G105541410, проте виконати зобовязання по додатковій угоді від 01.11.2012 року він не спроможний.

Відповідно до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сімї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Позивач в позовній заяві посилається на укладення додаткової угоди від 01.11.2012 р. під впливом тяжких для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину ПАТ КБ «Приватбанк» скористалось. Такими обставинами позивач вважає те. що квартира, в якій мешкає його сім»я є єдиним житлом, в ній мешкають його дружина ОСОБА_2, яка хворіє, та троє

малолітніх дітей.

Проте суд не вважає такі обставини тяжкими, виходячи з наступного.

На підтвердження хвороби дружини позивача ОСОБА_2 суду подано виписка з медичної картки стаціонарного хворого з Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, в якій вона перебувала на лікуванні лише один день 31.10.2012 р. із загостреннями хронічного панкреатиту та хронічного холециститу, що не є підтвердженням тяжкої обставини, яка б слугувала причиною визнання додаткової угоди від 01.11.2012 року недійсною.

До того ж сам позичальник позивач ОСОБА_1 на час підписання додаткової угоди не хворів.

Виховання трьох неповнолітніх дітей теж, на переконання суду, не може слугувати на підтвердження тяжкої обставини для позичальника при укладенні додаткової угоди.

Та обставина, на яку посилався позивач в судовому засіданні, про те, що додаткову угоду він підписав не ознайомившись з її змістом, не може бути тяжкою обставиною в розумінні ст. 233 ЦК України.

Щодо збільшення боргових зобов»язань при підписанні додаткової угоди, така обставина не відповідає дійсності, оскільки як з»ясовано при розгляді справи, уклавши додаткову угоду банк списав санкції за невиконання умов кредитного договору (списано заборгованість по відсотках і пені), визначено на дату підписання додаткової угоди нову суму заборгованості, яка є меншою, ніж до її підписання, складено графік погашення заборгованості. Якщо за основною угодою щомісячний платіж складав 550 доларів США, то за додатковою угодою такий платіж становить 415 доларів США. Строк дії додаткової угоди є тотожним строку дії основного договору до 03.06.2037 р.

Відтак, беручи до уваги той факт, що ОСОБА_1 не доведено, що Додаткова угода від 01.11.2012 року укладалась під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася, суд дійшов висновку, що позов із заявлених підстав задоволенню не підлягає.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 16, 215, 216, 233 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 58-60, 88, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя