Справа № 495/1057/16-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

14 листопада 2016 року Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючої одноособово - судді Гайда-Герасименко О.Д.,

при секретарі Завацькій І.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом приватного підприємства «Інтертранс К» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди завданої шахрайськими діями,

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «Інтертранс К» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди завданої шахрайськими діями.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги мотивує тим, що 05.07.2013 року відповідачі по справі були прийняті на роботу в Приватне підприємство «Інтертранс К» на посаду водія транспортного засобу для перевезення вантажів, як по території України так у міжнародному сполученні. Приватне підприємство «Інтертранс К» своєчасно та в повному обсязі, перед відповідачами виконувало всі свої трудові зобовязання, заборгованості по виплаті заробітної плати ніколи не траплялось. В квітні 2015 року у позивача виникла підстава, передбачена п.7 ч.1 ст.40 КЗпП України для розірвання трудових відносин з відповідачами з ініціативи позивача, але з добрих спонукань директор підприємства ОСОБА_5 звільнив відповідачів на підставі ст.38 КЗпП України. На час звільнення відповідачів 30.04.2015 року ПП «Інтертранс К» був проведений повний розрахунок. 23 травня 2015 року з автомобіля «Форд» державний реєстраційний номер НОМЕР_1, була скоєна крадіжка особистих речей та бухгалтерських документів відомості про виплачену заробітну плату працівникам підприємства за період: січня-квітень 2015 року. 14.07.2015 року відповідачі звернулись до прокуратури з заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі з ПП «Інтертранс К», вказані дії відповідачів, були вчинені після крадіжки та позивач вважає, що відповідачів використовують факт крадіжки для повторного отримання заробітної плати за період: січня-квітень 2015 року. Вина відповідачів підтверджується касовими документами, платіжними відомостями на виплату заробітної плати з підписами осіб, відрахуваннями до Пенсійного фонду та постановами суду. Окрім матеріальної шкоди, неправомірними діями відповідачів позивачу була завдана моральна шкода - приниження честі, гідності і ділової репутації, був порушений нормальний спосіб життя, моральну шкоду оцінює в 20000 грн.. Крім того, стягнути сплачений судовий збір за подання позову у розмірі 1378 грн., судовий збір за забезпечення позову у розмірі 689 грн. та за послуги про надання відповіді на адвокатський запит у розмірі 118 грн..

В судовому засіданні представник позивача на позовних вимогах наполягав, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві та просив задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідачів заперечував проти задоволення позовних вимог, вважає їх необґрунтованими, просив відмовити в повному обсязі та пояснив, що заробітна плата відповідачам в період з 17.01.2015 року по 30.04.2015 рік за виконану роботу не виплачувалась, на підставі чого були складені протоколи про адміністративне правопорушення відносно керівника та головного бухгалтера підприємства, тобто їх вина була повністю доказана. Відповідачі по справі ОСОБА_3, ОСОБА_4 отримали заборгованість по заробітній платі лише 22 вересня 2015 року, що підтверджується видатковими касовими ордерами. Позивач для підтвердження факту крадіжки, яка відбулась 23.05.2015 року надав довідку, яка не має дати видачі та вихідного номеру канцелярії Білгород-Дністровського ВН ГУНП в Одеській області, тобто вона видана слідчим на прохання позивача.

Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази, прийнявши до уваги пояснення сторін, свідчення свідка, вважає, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі за таких підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з урахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Судом встановлено.

05 липня 2013 року відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 були прийняті на роботу в Приватне підприємство «Інтертранс К» на посаду водія транспортного засобу для перевезення вантажів, як по території України так у міжнародному сполученні, що підтверджується наказом (розпорядження) від 05.07.2013 року (а.с.13,28).

Наказом №510 від 30.04.2015 року відповідач ОСОБА_3 був звільнений з Приватного підприємства «Інтертранс К» за власним бажанням (а.с.40).

Наказом №511 від 30.04.2015 року відповідач ОСОБА_4 був звільнений з Приватного підприємства «Інтертранс К» за власним бажанням (а.с.23).

До свого звільнення з підприємства відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 звертались до Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури з заявою з приводу невиплати заробітної плати керівництвом ПП «Інтертранс К» (а.с.48)..

В період з 26.08.2015 року по 28.08.2015 рік проводилась перевірка працівником Головного управління державної служби України з питань праці в Одеській області ОСОБА_6 приватного підприємства «Інтертранс К». Під час перевірки були виявлені численні порушення трудового законодавства України, в тому числі, були порушені вимоги ч.1 ст.94, 115 КЗпП України, ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_4 в період з 17.01.2015 року по 30.04.2015 рік за виконану роботу не виплачена та були складені протоколи про адміністративне правопорушення відносно керівника підприємства ОСОБА_5 та головного бухгалтера підприємства ОСОБА_7 (а.с.70-73).

По результатам перевірки був складений акт перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування №15-02-036/0050 від 28 серпня 2015 року. Під час перевірки були виявлені 9 (девять) порушень чинного законодавства (а.с.55).

У п.3 вказаних порушень вказано, що заробітна плата працівникам ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за період з 17.01.2015 року по 30.04.2015 рік за виконану ними роботу не виплачена. Згідно бухгалтерських документів заборгованість з виплати заробітної плати складає: ОСОБА_4 4625,52 грн., індексація 142,51 грн., компенсація за невикористану відпустку 882,54 грн., ОСОБА_3 4625,52 грн., індексація 142,51 грн., компенсація за невикористану відпустку 882,54 грн..

В порушення діючого законодавства оплату праці не здійснено в першочерговому порядку.

У вказаному акті, в графі «Пояснення, зауваження або заперечення щодо проведеної перевірки та складеного акту», головний бухгалтер підприємства ОСОБА_7 написала, дослівно: «По проведенной проверке замечаний к проверяющему не имеем» та підписалася. Вказаний акт також підписав і директор підприємства ОСОБА_5.

Тобто, керівництво приватного підприємства «Інтертранс К», було згодне з виявленими порушеннями законодавства про працю. Копію вказаного акту вони отримали, але вказаний акт не оскаржували.

Під час перевірки приватного підприємства «Інтертранс К», працівникам Головного управління державної служби України з питань праці в Одеській області була надана довідка №151 від 28 серпня 2015 року, згідно якої за період з 01.01.2015 року по 30.04.2015 рік відповідачу ОСОБА_3 було нарахована заробітна плата - 4625,52 грн., донарахована індексація 142,51 грн., нарахована компенсація за невикористану відпустку 882,54 грн., але не виплачена (а.с.80). Відповідачу ОСОБА_4 було нарахована заробітна плата - 4625,52 грн., донарахована індексація 142,51 грн., нарахована компенсація за невикористану відпустку 882,54 грн., але також не виплачена (а.с.80).

В матеріалах цивільної справи знаходяться копії листів від головного бухгалтера приватного підприємства «Інтертранс К» ОСОБА_7 за №187 від 08 вересня 2015 року до відповідачів. У листах вказано дослівно: «Приватне підприємство «Інтертранс К» у звязку з відсутністю підписів у відомостях виплати заробітної плати за січень-квітень 2015 року, до нарахувало до виплати суму 5550 грн. 57 коп., в тому числі заробітна плата - 4625,52 грн., індексація 142,51 грн., компенсація за невикористану відпустку 882,54 грн.. За порушення вимог ч.1 ст.94 КЗпП України з виплати заробітної плати на бухгалтера накладено адміністративний штраф» (а.с.76,78).

Відповідачі по справі ОСОБА_3, ОСОБА_4 отримали заборгованість по заробітній платі лише 22 вересня 2015 року, що підтверджується видатковими касовими ордерами (а.с.77, 79).

Крім того, відповідачі поставили свої підписи на довідці №151 від 28 серпня 2015 року (копія довідки була надана позивачем). Тоді ж, головний бухгалтер приватного підприємства «Інтертранс К» ОСОБА_7 надала на підпис відповідачам відомості про отримання заробітної плати за січень-квітень 2015 року, при цьому повідомивши їх, що там потрібно теж поставити підпис, бо вони отримали заробітну плату, а їй треба закрити відомості, тобто вона завела відповідачів в оману.

Згідно п.2 листа від директора ПП «Інтертранс К» ОСОБА_5 від 22 вересня 2015 року до територіальної державної інспекції з питань праці в Одеській області, відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вирішено питання про сплату їм заробітної плати за виконану ними роботу за період з 17.01.2015 року по 30.04.2015 рік.

Відповідно до бухгалтерських документів відповідачу ОСОБА_4 сплачена заборгованість по заробітній платі 4625,52 грн., індексація 142,51 грн., компенсація за невикористану відпустку 882,54 грн., касовий ордер від 22.09.2015 рік на суму 5650 грн. 57 коп..

Відповідно до бухгалтерських документів відповідачу ОСОБА_3 сплачена заборгованість по заробітній платі 4625,52 грн., індексація 142,51 грн., компенсація за невикористану відпустку 882,54 грн., касовий ордер від 22.09.2015 рік на суму 5650 грн. 57 коп..

Тобто, керівництво ПП «Інтертранс К» вказаним листом підтвердило, що заборгованість по заробітній платі за січень-квітень 2015 рік відповідачам була виплачена лише 22 вересня 2015 року.

Позивач вказує, що бухгалтерські документи ПП «Інтертранс К», в тому числі відомості про виплату заробітної плати відповідачам, були вкрадені 23 травня 2015 року з автомобіля «Форд» державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_8. Але, згідно довідки, яку надав позивач, дійсно була скоєна крадіжка з автомобіля «Форд» державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_8 та вкрадені особисті його речі, в тому числі мобільний телефон та документи. Вказана довідка не має дати видачі та вихідного номеру канцелярії Білгород-Дністровського ВН ГУНП в Одеській області, тобто вона видана слідчим на прохання позивача.

По результатам перевірки приватного підприємства «Інтертранс К» були складені протоколи про адміністративне правопорушення відносно керівника підприємства ОСОБА_5 та головного бухгалтера підприємства ОСОБА_7 та направлені до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

Згідно постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі №495/6851/15-п від 11.11.2015 року головний бухгалтер ОСОБА_7 була визнана винною у скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.84).

Керівник підприємства ОСОБА_5 також був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що підтверджується постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі №495/6848/15-п від 11.11.2015 року. Вказані постанови не були скасовані. Тобто вина керівника підприємства ОСОБА_5 та головного бухгалтера підприємства ОСОБА_7 повністю була доказана.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9, спеціаліст Територіальної державної інспекції з питань праці в Одеській області, повідомив що у період перевірки з 26.08.2015 року по 28.08.2015 рік приватного підприємства «Інтертранс К», будь-яких відомостей про крадіжку документів вказаного підприємства йому надано не було та керівництво приватного підприємства «Інтертранс К», нічого про крадіжку документів не повідомляло. Йому були надані довідки про нарахування заробітної платні відповідачам по справі, але заробітна плата відповідачам у період з 17.01.2015 року по 30.04.2015 рік не була виплачена. За результатами перевірки був складений акт та наданий припис.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Цивільно-правова відповідальність за завдану матеріальну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача.

Суд вважає, що в ході розгляду справи матеріальна шкода спричинена позивачу не обґрунтована та не доведена, в звязку з чим у суду не має підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди.

Крім матеріальної шкоди, позивачем була заявлена вимоги про відшкодування моральної шкоди в звязку з неправомірними діями відповідачів, приниження честі, гідності і ділової репутації, завдані душевні страждання, був порушений нормальний спосіб життя, позивач змушений був докласти додаткові зусилля для захисту своїх прав, моральну шкоду оцінює в 20000 грн..

Правовідносини сторін про відшкодування моральної шкоди регулюються ст.1167 ЦК України.

При з'ясуванні фактів, з якими закон пов'язує відшкодування моральної шкоди, слід виходити з вимог ст.1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов'язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Отже, предявляючи вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 20000 грн., позивачем не зазначено у чому полягає завдана на вказану суму йому моральна шкода, якими доказами підтверджується її наявність, з її відшкодування.

Згідно ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до вимог ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

В судовому засідання не знайшла свого підтвердження та обставина, що неправомірними діями відповідачів позивачу було завдано моральна шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв'язку зі вказаними діями відповідачів і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи (відповідача).

Самі по собі факти неправомірності певних дій чи бездіяльності, порушення способу звернення і примусу до погашення боргу за рішенням суду, встановленої процедури розгляду звернень громадянина, за відсутності доведеного факту наявності вищезазначених втрат немайнового характеру, не є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Фактично позивачем на його обгрунтування наведені лише його письмові пояснення та міркування загального характеру, які не є доказом у цивільній справі, що не доводить вину відповідачів в завданні моральної шкоди.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові можуть бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст.10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст.60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

В силу ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується, зокрема, грішми. При цьому, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Дійсно відповідно до положень ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно роз'яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України в п.п. 3, 9 постанови №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти будь-які втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних, зокрема фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому, розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатись залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема стану здоров'я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану.

Таким чином, суд приходить до висновку, що правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди не має.

Крім того, стягнути сплачений судовий збір за подання позову у розмірі 1378 грн., судовий збір за забезпечення позову у розмірі 689 грн. та витрати про надання відповіді на адвокатський запит у розмірі 118 грн..

Згідно ч.1 ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Відповідно до ст.88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1378 грн., судовий збір за забезпечення позову у розмірі 689 грн. та витрати за надання відповіді на адвокатський запит у розмірі 118 грн. відповідачем позивачу не відшкодовується.

Таким чином, на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити приватному підприємству «Інтертранс К» в задоволенні позовних вимог повністю.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 57-61, 79, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог приватного підприємства «Інтертранс К» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди завданої шахрайськими діями - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя