Справа № 743/452/15-ц Провадження № 22-ц/795/2000/2016 Головуючий у I інстанції -Жовток Є. А. Доповідач - Губар В. С.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Страшного М.М., Шарапової О.Л.

секретаря судового засідання - Халимон Т.Ю.

за участю: ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 08 вересня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Оскаржуваним рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 08 вересня 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 110859 грн. 90 коп. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 08 листопада 2010 року про звернення стягнення на предмет застави виконано, автомобіль реалізовано, а кошти, отримані від продажу автомобіля, сплачені банку в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. На думку апелянта, звернення позивача в суд з цим позовом про стягнення заборгованості через п'ять років після спливу строку дії договору та строку позовної давності, є безпідставнм.

ОСОБА_3 наголошує, що з квітня 2012 року він ніяких платежів по кредитному договору не здійснював, а кошти в сумі 32400 грн. надійшли на рахунок банку у зв'язку з реалізацією предмета застави - автомобіля. Строк позовної давності необхідно обчислювати з 01 квітня 2012 року, а не з 27 серпня 2012 року, враховуючи правові висновки постанови Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-20цс14, п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За правилами ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, і кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем строк позовної давності не пропущений, враховуючи положення ст..ст. 261, 264, 591 ЦК України, а тому з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості станом на 01.04.2015 р. за кредитним договором у розмірі 110859 грн.90 коп., яка складається: із заборгованості за кредитом - 21499 грн.79 коп., заборгованості за відсотками - 65783 грн.96 коп., заборгованості з комісії за користування кредитом - 2076 грн.36 коп. та визначеної судом пені у сумі 21499 грн.79 коп., розмір якої судом зменшений з 75191 грн.24 коп.

Апеляційний суд погоджується з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції, з огляду на таке.

Перевіряючи аргументи скарги відповідно до положень ст. 303 ЦПК України, апеляційним судом з матеріалів справи встановлено наступне.

28.11.2006 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" (нині ПАТ КБ "ПриватБанк") та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № СNGLАU 00150573 невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 57 747 грн. 90 коп., з яких 44 940 грн. - на придбання автомобіля; 12 807 грн. 90 коп. - на сплату страхових платежів, передбачених договором. Строк повернення кредиту - до 28.11.2011 року включно, зі сплатою позичальником відсотків за користування кредитом в розмірі 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованості; винагороди за надання фінансового інструменту, в розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту в момент надання кредиту та щомісяця в період сплати, у розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу (а.с. 7-8).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 28.11.2006 року між сторонами укладено договір застави, за умовами якого ОСОБА_3 передав банку в заставу автомобіль ВАЗ 21112, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

Зазначені обставини в апеляційному суді ніхто не спростовував і не заперечував.

Сторонами не заперечується, що ПАТ КБ „ПриватБанк" зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі та надав відповідачеві ОСОБА_3 кредит у розмірі, встановленому договором.

ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконував. Рішеннями Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 08 листопада 2010 року та апеляційного суду Чернігівської області від 22 лютого 2011 року, звернуто стягнення на належний ОСОБА_4 предмет застави - автомобіль ВАЗ-21112, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, шляхом продажу транспортного засобу ПАТ КБ "ПриватБанк", з укладенням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу цього автомобіля з іншою особою-покупцем; передано в заставу ПАТ КБ "ПриватБанк", шляхом вилучення у ОСОБА_3 належного йому на праві власності автомобіля ВАЗ-21112, номер кузова: НОМЕР_2, д.н. НОМЕР_1 та надано ПАТ КБ "ПриватБанк" повноваження знімати транспортний засіб з обліку в органах ДАІ та всі повноваження, необхідні для продажу автомобіля.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами відповідно до вимог ст. 629 ЦК України.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 614 ЦК України).

Згідно ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Апеляційним судом встановлено, що відповідно до виписки за 27.08.2012 року по рахунку НОМЕР_3, відкритого для погашення заборгованості за вказаним кредитним договором, від реалізації автомобіля «ВАЗ-21112», 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 було зараховано грошові кошти в сумі 32 400 грн., які банком були розподілені наступним чином: 16 200 грн. - прострочений кредит, 362 грн. 54 коп. і 7 488 грн. - витрати пов'язані з реалізацією автомобіля, 8349 грн. 46 коп. - пеня.

Як встановлено апеляційним судом, ОСОБА_3 в повному обсязі не виконав свої зобов'язання за кредитним договором № CNGLAU00150573 від 28.11.2006 р., укладеним з позивачем, внаслідок чого, станом на 01 квітня 2015 року виникла заборгованість за кредитом в сумі 164551 грн. 35 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 21 499 грн. 79 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 65 783 грн. 96 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом - 2 076 грн. 36 коп., пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 75 191 грн. 24 коп..

Вказаний розрахунок заборгованості відповідачем не спростований в суді першої інстанції і не надано доказів на його спростування і в апеляційному суді.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів

Строк погашення кредиту в повному обсязі Умовами договору визначено - 28.11.2011 року.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що відповідно до довідки-рахунка серії ДПІ № 648384 від 24.08.2012 року ТОВ "АНЕ" підтверджується, що автомобіль ВАЗ 21112 № кузова НОМЕР_2 продано ОСОБА_5 за 32400 грн. (а.с. 242).

Як убачається з матеріалів справи, станом на 27 серпня 2012 р. грошові кошти від реалізації заставного майна в сумі 32400 грн. зараховано до Чернігівського РУ ПАТ КБ "ПриватБанк" на рахунок ОСОБА_3 та розподілено наступним чином: 16200 грн. - прострочений кредит, 362 грн. 54 коп. і 7488 грн. - витрати, пов»язані з реалізацією автомобіля (п.п.2.2.9 кредитного договору), 8349,46 грн - на погашення пені.

На спростування зазначених обставин відповідачем не надано доказів суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду.

У відповідності до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст.261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У відповідності до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного або кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, станом на 01 квітня 2015 року у відповідача залишилась заборгованість за кредитним договором в сумі 164551 грн. 35 коп.. яка складається із заборгованості за кредитом - 21499 грн. 79 коп., заборгованості за відсотками - 65783 грн. 96 коп., заборгованості з комісії за користування кредитом - 2076 грн. 36 коп., пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 75191 грн. 24 коп.

Відповідно до ч. 4 ст. 591 ЦК України, якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до ст.112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 24 Закону України "Про заставу" передбачено, що у випадках, коли суми, вирученої від продажу предмета застави, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна боржника в порядку черговості, передбаченої законодавством України.

Окрім того, за висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах № 6-190цс14 від 21.01.2015 року, № 6-32цс14 від 10.09.2014 року, № 6-125цс14 від 17.09.2014 року, № 6-53цс14 від 17.09.2014 року, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому, обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким є строк виконання зобов'язання у повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що строк позовної давності підлягає відрахуванню саме з 27 серпня 2012 року -з дня зарахування коштів від реалізації автомобіля в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, а відтак позивачем строк звернення до суду не пропущений.

Відповідачем усупереч ст. 10, 61 ЦПК України не надано жодного належного та допустимого доказу на спростування розрахунку суму боргу, наданого позивачем.

Виходячи із сукупності досліджених обставин та наявних у справі доказів, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків оскаржуваного рішення і передбачені процесуальним законом підстави для його скасування відсутні, а тому апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 08 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: