Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.08.2016

Літинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді Білик Н.В.,

з участю секретаря Хижук Л.І.

розглянуши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Літинського районного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадковий житловий будинок та про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки.

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулися ОСОБА_1, ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадковий житловий будинок та про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки. В позові зазначають, що 09.01.2013 померла їх мати ОСОБА_5. Після її смерті відкрилась спадщина, до кола спадкового майна входить житловий будинок з господарськими спорудами та право на завершення приватизації земельної ділянки площею 1746 кв.м в тому числі: 1500 кв.м, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд; 246 кв.м для ведення особистого селянського господарства, була передана у приватну власність ОСОБА_6 - їх батьку, який помер 14.03.2008 року, спадщину після смерті якого прийняла їх мати, але не встигла оформити. Позивачі прийняли спадщину відповідно до вимог, про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №33246972 від 12.03.2013р., який виданий Літинською державною нотаріальною конторою. Відповідачі по справі не приймали спадщину і не претендують на неї, про що свідчать відповідні заяви. Позивачі не можуть оформити спадщину в нотаріальній конторі, так як на спадкове майно відсутні правовстановлюючі документи. Тому, вони змушені звернутися до суду за захистом свого права.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять задовільнити. Пояснили, що спірний будинок їх батьки побудували спільно на земельній ділянці , що була виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку. Через відсутність правовстановлюючих документів позбавлені можливості оформити спадщину у нотаріуса. Відповідачі у справі є їх рідними братом та сестрою, однак вони від спадщини відмовились , інших спадкоємців немає.

Відповідачі, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в судовому засіданні позов визнали в повному обсязі, не заперечили проти його задоволення. Підтвердили, що відмовляються від спадщини на користь позивачів.

Дослідивши матеріали, які є у справі, взявши до уваги думку сторін, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами існують цивільні правовідносини, пов'язані із спадкуванням.

Копії свідоцтва про смерть (а.с. 16-17) свідчать, що ОСОБА_6 помер 14.03.2008 року, ОСОБА_5 померла 09 січня 2013 року. Із копій свідоцтв про народження (а.с.18-19) встановлено, що покійні ОСОБА_7 та ОСОБА_5 були батьками позивачів по справі. Із копії свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.20) вбачається, що позивач ОСОБА_2 1975 року змінила прізвище із "Головатюк" на "Кукіль" при реєстрації шлюбу. Із копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: Вінницька область Літинський район, смт.Літин, вул.Черняховського, 59 (а.с.21-24) встановлено, що у даному документі право власності на житловий будинок зареєстровано 1957 року за ОСОБА_6 Наявна відмітка про відсутність правовстановлюючих документів. Копія висновку про технічний стан будинку (а.с.25-46) підтверджує, що спірний будинок відповідає будівельним нормам і стандартам. Копія витягу із Спадкового реєстру (а.с.47) свідчить, що у Літинській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_5. Відповідь нотаріуса (а.с.48) свідчить, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позбавлені можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок у нотаріуса, через відсутність правовстановлюючих документів. Копія домової книги (а.с.51-53) свідчить, що покійні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживали у житловому будинку, що по вул.Черняховського, 59 в смт.Літині з 1957 року. Копія витягу з рішення (а.с.49) свідчить, що рішенням Літинської селищної ради 15 сесії 22 скликання від 11.02.1998 року ОСОБА_6, проживаючому ІНФОРМАЦІЯ_1, передано безкоштовано у приватну власність земельну ділянку площею 1746 кв.м. по вул.Черняховського, 59. Із копії витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (а.с.50) встановлено, що вартість земельної ділянки 10544 грн.

Згідно ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст.1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна.

Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-ІУ, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

На час виникнення спірних правовідносин діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, згідно із ст. 1, ст. 6 якої встановлено, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 19851988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, спадкодавиця своє право власності в БТІ не зареєструвала.

Згідно пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України.

На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п. 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 за життя розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, однак не набув права власності на землю, тому наявні усі підстави для надання позивачам, які є спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 права на завершення приватизації земельної ділянки.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Враховуючи наведене, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову.

Керуючись ст..213-215 , 256 ЦПК України, ст. 1216-1218, 392 ЦК України -

В И Р І Ш И В :

Позов задовільнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право приватної власності, в рівних частках кожному по 1/2 частині, на житловий будинок, що розташований в смт.Літині по вул. Черняховського, 59 Літинського району, Вінницької області, позначений на плані літерою "А", загальною площею 35,8 кв.м., житловою площею 15,7 кв.м., тамбур - "а", літня кухня - "Б", сарай - "В", сарай - "в", сарай - "Г", убиральня - "У", огорожа №1, ворота №2, хвіртка №3, після смерті ОСОБА_5, яка померла 09.01.2013 року.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право на завершення приватизації земельної ділянки,наданої спадкодавцю у приватну власність рішенням 15 сесії 22 скликання від 11.02.1998 р. Літинської селищної ради площею 1746 кв.м, в тому числі: 1500 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку та гоподарських споруд, 246 кв.м. для ведення особистого селянського господарства, що розташована по вул.Черняховського, 59 в смт.Літині Літинського району Вінницької оласті, розпочату ОСОБА_5, яка померла 09.01.2013 року.

Апеляційну скаргу на рішення суду сторони можуть подати до Апеляційного суду Вінницькї області через райсуд протягом 10 днів після проголошення рішення.

Суддя: Білик Наталія Володимирівна