УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоКолодійчука В.М.,
суддів: Висоцької В.С., Умнової О.В.,Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом кредитної спілки «Ай-Дар» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення кредитної заборгованості; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до кредитної спілки «Ай-Дар» про визнання правочинів частково недійсними, за касаційною скаргою кредитної спілки «Ай-Дар» на рішення апеляційного суду Вінницької області від 28 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року кредитна спілка «Ай-Дар» (далі - КС «Ай-Дар») звернулася до суду із вказаним вище позовом, у якому просила суд ухвалити рішення, яким стягнути із відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7 кредитну заборгованість у розмірі 1 002 541 грн 12 коп.

Позовні вимоги КС «Ай-Дар» обґрунтувала тим, що ОСОБА_6 09 жовтня 2012 року, а у подальшому: 04 грудня 2012 року, 09 січня, 07 лютого та 09 жовтня 2013 року, уклала з позивачем договори, за умовами яких отримала кредит в сумах: 50 тис. грн, 43 416 грн, 55 500 грн та 8 тис грн. ОСОБА_7 09 жовтня 2012 року та 09 жовтня 2013 року уклав із КС «Ай-Дар» договори поруки, за якими зобов'язався відповідати за належне виконання умов укладених ОСОБА_6 договорів. Однак, остання свої зобов'язання за договорами належним чином не виконує, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яку кредитна спілка просила суд стягнути солідарно з відповідачів.

У травні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із зустрічним позовом до КС «Ай-Дар» про визнання недійсними окремих частин правочинів, посилаючись на те, що до правовідносин, які мають місце між сторонами у справі, слід застосовувати норми Закону України «Про захист прав споживачів», і враховуючи вимоги цього Закону, умови кредитних договорів, визначені в підпунктах 6.1., якими передбачено стягнення пені у розмірі 1 % в день за прострочення виконання зобов'язання, є несправедливими, тому вказані підпункти договорів слід визнати недійсними.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 серпня 2015 року частково задоволено первісні позовні вимоги КС «Ай-Дар». Стягнуто із ОСОБА_6 на користь КС «Ай-Дар» 578 623 грн 81 коп. заборгованості за кредитним договором від 09 жовтня 2012 року та 93 665 грн 90 коп. за договором від 09 жовтня 2013 року. Стягнуто солідарно із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь КС «Ай-Дар» 7 731 грн 76 коп. заборгованості за кредитним договором від 09 жовтня 2013 року. Решту первісних позовних вимог та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_6 залишено без задоволення. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 28 вересня 2015 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 серпня 2015 року скасовано в частині первісних позовних вимог щодо стягнення пені та у частині залишення без задоволення зустрічних позовних вимог. Первісні позовні вимоги КС «Ай-Дар» про стягнення пені залишено без задоволення. Зменшено загальну суму заборгованості, що підлягає стягненню за кредитним договором від 09 жовтня 2012 року, з 578 623 грн 82 коп. до 339 345 грн 41 коп., та за кредитним договором від 09 жовтня 2013 року, з 93 665 грн 90 коп. до 52 763 грн 64 коп. Задоволено зустрічі позовні вимоги ОСОБА_6 Визнано недійсними підпункти 6.1. кредитних договорів від 09 жовтня 2012 року за № 59-12к та від 09 жовтня 2013 року за № 26-13к, укладених між КС «Ай-Дар» та ОСОБА_6 В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі КС «Ай-Дар» просить скасувати ухвалене судове рішення суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

При розгляді справи судами встановлено, що 09 жовтня 2012 року між КС «Ай-Дар» та ОСОБА_8 було укладено договір кредиту, відповідно до п. 1.1 якого кредитодавець (позивач) зобов'язався надати позичальнику кредитну лінію з лімітом кредитування 149 тис. грн, в межах якого позичальник може отримувати будь-які суми кредиту на засадах строковості, зворотності цільового характеру використання, платності та забезпечення, а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором. Згідно з п. 2.1 вказаного договору кредит надається строком на 18 фактичних місяців від для отримання позичальником усієї суми кредиту або першого траншу за кредитом. Відповідно до п. 3.1 договору, плата за користування кредитом (проценти) становить 0,2137 % за день від загальної суми щоденного залишку заборгованості позичальника по кредиту в рамках кредитної лінії плюс один відсоток від суми кредиту, який сплачується позичальником авансово в день отримання кредиту. Сторони домовилися, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка розрахунків в табл. 1. У випадку надання кредиту траншами сторони зобов'язуються вносити відповідні зміни у графік розрахунків шляхом підписання додаткового договору в день надання кожного наступного траншу (п. 3.3 договору).

На підставі додаткового договору № 1 від 04 грудня 2012 року позичальнику був наданий кредит у розмірі 50 тис. грн. Термін дії додаткового договору - з 04 грудня 2012 року по 09 квітня 2014 року, плата за користування кредитом становить 0,2137 % від суми залишку кредиту, за кожен день користування кредитом.

На підставі додаткового договору № 2 від 09 січня 2013 року позичальнику був наданий кредит у розмірі 43 416 грн. Термін дії додаткового договору - з 09 січня 2013 року по 09 квітня 2014 року, плата за користування кредитом становить 0,2137 % від суми залишку кредиту, за кожен день користування кредитом.

На підставі додаткового договору № 3 від 07 лютого 2013 року позичальнику був наданий кредит у розмірі 55 500 грн. Термін дії додаткового договору - з 07 липня 2014 року по 09 квітня 2014 року, плата за користування кредитом становить 0,2137 % від суми залишку кредиту, за кожен день користування кредитом.

На підставі додаткового договору № 4 від 09 жовтня 2013 року позичальнику був наданий кредит у розмірі 8 тис. грн. Термін дії додаткового договору - з 09 жовтня 2013 року по 09 квітня 2014 року, плата за користування кредитом становить 0,16438 % від суми залишку кредиту, за кожен день користування кредитом.

09 жовтня 2012 року на забезпечення виконання кредитних зобов'язань, між КС «Ай-Дар» та ОСОБА_9 було укладено договір поруки, за яким ОСОБА_9 взяв на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями позичальника ОСОБА_8, що випливають із договору кредиту від 09 жовтня 2012 року.

Крім цього, 09 жовтня 2013 року між КС «Ай-Дар» та ОСОБА_8 було укладено ще один договір кредиту, відповідно до п. 1.1 якого кредитодавець (позивач) зобов'язався надати позичальнику кредитну лінію з лімітом кредитування 30 тис. грн, в межах якого позичальник може отримувати будь-які суми кредиту на засадах строковості, зворотності цільового характеру використання, платності та забезпечення, а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором. Згідно з п. 2.1 вказаного договору, кредит надається строком на 12 фактичних місяців від для отримання позичальником усієї суми кредиту або першого траншу за кредитом. Відповідно до п. 3.1 договору, плата за користування кредитом (проценти) становить 0,16438 % за день від загальної суми щоденного залишку заборгованості позичальника по кредиту в рамках кредитної лінії плюс один відсоток від суми кредиту, який сплачується позичальником авансово в день отримання кредиту. В той же час, сторони домовилися, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка розрахунків в табл. 1. У випадку надання кредиту траншами сторони зобов'язуються вносити відповідні зміни у графік розрахунків шляхом підписання додаткового договору в день надання кожного наступного траншу (п. 3.3 договору № 16-13к).

На підставі додаткового договору № 1 від 09 жовтня 2013 року позичальнику був наданий кредит у розмірі 30 тис. грн. Термін дії додаткового договору - з 09 жовтня 2013 року по 09 жовтня 2014 року, плата за користування кредитом становить 0,16438 % від суми залишку кредиту, за кожен день користування кредитом.

09 жовтня 2013 року на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитом, було укладено договір поруки, за яким ОСОБА_9 взяв на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями позичальника ОСОБА_8, що випливають із договору кредиту від 09 жовтня 2013 року.

На виконання вищевказаних договорів позивачем надано, а відповідачем ОСОБА_8 отримано кредитні кошти на загальну суму 186 916 грн, з яких: 156 916 грн за кредитним договором від 09 жовтня 2012 року та 30 тис. грн за кредитним договором від 09 жовтня 2013 року.

Задовольняючи частково первісний позов КС «Ай-Дар» про стягнення кредитної заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що КС «Ай-Дар» доведено право вимоги до відповідачів за вказаними вище кредитними зобов'язаннями в межах задоволених міським судом сум кредитної заборгованості та періоду її нарахування, підставність таких вимог КС «Ай-Дар» та необхідність їх задоволення у відповідності до вимог укладених між сторонами договорів та вимог положень Глав 48, 51, 71 (Параграф 1, 2) ЦК України.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_8 про визнання частково недійсними кредитних договорів, міський суд виходив з того, що при укладенні договорів кредиту сторони діяли в межах норм цивільного законодавства, однаково розуміли значення і умови правочинів та їх правові наслідки, підтвердили дійсність намірів при укладені договорів та те що договори не носять характеру фіктивного чи удаваного правочину, не є правочинами зловмисними, не приховують інший правочин і відповідають дійсним намірам сторін. Зустрічний позов заявлено з посиланням на несправедливість окремих умов кредитних договорів з підстав, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів», однак судом першої інстанції не встановлено порушення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а також п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України, необхідного для визнання окремих пунктів кредитних договорів недійсними, відмовлено в зустрічному позові за його недоведеністю.

Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи нове рішення у справі в частині зустрічного позову ОСОБА_8 та визнаючи недійсними підпункти 6.1. кредитних договорів від 09 жовтня 2012 року від 09 жовтня 2013 року, виходив з того, що положення пунктів 6.1. спірних договорів є несправедливими у відповідності до положень п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та суперечать принципам розумності і добросовісності.

Також, апеляційним судом відмовлено у задоволенні первісних позовних вимог в частині стягнення пені за кредитними договорами з посиланням на те, що пеня за кредитами нарахована у відповідності до пунктів 6.1. спірних договорів, які є недійсними. З урахуванням цього, апеляційним судом зменшено загальну суму кредитної заборгованості, що підлягає стягненню на користь КС «Ай-Дар» в рамках даного спору.

З такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

До таких правових висновків дійшов і Верховний Суд України, висловивши свою правову позицію у постанові від 02 грудня 2015 року, справа № 6-1341цс15. З урахуванням вимог ст. 360-7 ЦПК України, така правова позиція повинна враховуватися судами при розгляді справ.

Судом апеляційної інстанції при вирішенні справи не враховано зазначеної правової позиції Верховного Суду України, не досліджено питання щодо можливості застосування до правовідносин між сторонами у справі положень Закону України «Про захист прав споживачів», на підставі яких заявлено зустрічний позов.

ОСОБА_8 підписала кредитні договори, між КС «Ай-Дар» та нею досягнуто згоди з усіх істотних умов договорів, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. ОСОБА_8 на момент укладення договорів не заявляла додаткових вимог щодо їх умов та в подальшому виконувала такі договори, а тому підстави для визнання положень пунктів 6.1. спірних кредитних договорів, передбачені нормами Закону України «Про захист прав споживачів», відсутні.

Інші правові висновки апеляційного суду щодо пені та загального розміру кредитної заборгованості є похідними і погодитися з ними також не можна.

Судом першої інстанції розглянуто справу належним чином, встановлено і досліджено обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, досліджено зібрані у справі докази, встановлено характер правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, як наслідок, ухвалено законне і обґрунтоване судове рішення.

Висновки суду першої інстанції не спростовуються доводами апеляційного суду і наявними в матеріалах справи документами, а тому оспорюване рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі помилково скасованого рішення міського суду, як це передбачено ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу кредитної спілки «Ай-Дар» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 28 вересня 2015 року скасувати, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 серпня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.М. Колодійчук
Судді:В.С. Висоцька О.В. Кафідова О.В. Умнова І.М. Фаловська