У х в а л а

13 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Сімоненко В.М.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 квітня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_5, заінтересовані особи: відділ Державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_4, про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и л а :

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області ухвалою від 12 січня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року, заяву ОСОБА_5 задовольнив, визнав таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 2-4722/11, виданий 5 грудня 2013 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, третя особа - орган опіки і піклування Павлоградської міської ради, про визначення часу спілкування з дитиною, що проживає окремо, який знаходиться на виконанні у відділі державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 28 квітня 2016 року у прийнятті касаційної скарги ОСОБА_4 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року відмовив на підставі пункту 2 частини першої статті 324 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

30 травня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 квітня 2016 року з передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України підстави неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм процесуального права, зокрема пункту 2 частини першої статті 324 ЦПК України.

На обґрунтування підстави перегляду зазначеного судового рішення, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанову Верховного Суду України від 24 червня 2015 року, в якій, на його думку, висловлена правова позиція щодо іншого застосування вказаної норми процесуального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень може бути подана з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

Постановляючи ухвалу від 28 квітня 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд відмовив у прийнятті касаційної скарги з огляду на те, що ухвала Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2016 року та ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини першої статті 324 ЦПК України.

При цьому суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що виданий на виконання мирової угоди виконавчий лист не підлягає виконанню, оскільки визначені мировою угодою умови щодо часу на спілкування ОСОБА_4 з дитиною змінені рішеннями судів першої й апеляційної інстанцій від 8 січня та 24 травня 2013 року відповідно, отже, саме ці судові рішення на даний час підлягають виконанню, а не ухвала про визнання мирової угоди, на виконання якої був виданий оспорюваний виконавчий лист.

Разом з тим, постанова Верховного Суду України від 24 червня 2015 року, прийнята у справі про виконання судового рішення щодо задоволення вимог кредитора, не може слугувати прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права з огляду на те, що ця постанова не є судовим рішенням суду касаційної інстанції, оскільки прийнята за результатами розгляду заяви про перегляд судових рішень.

Отже, порівняння наведеного судового рішення із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції неоднаково застосував одні й ті самі норми процесуального права при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за заявою ОСОБА_5, заінтересовані особи: відділ Державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_4, про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 квітня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.М. Сімоненко

А.Г. Ярема