Справа № 515/1571/16-ц
Провадження № 2/515/2866/16
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2016 року. Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Семенюк Л.А.

при секретарі Унгурян Т.В.

за участю прокурора Кайкуліної І.О.

представника служби у справах дітей

Татарбунарської районної

державної адміністрації Данільченко О.П.

відповідачів ОСОБА_1

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Татарбунари позовну заяву Татарбунарської районної державної адміністрації, третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог виконавчого комітету Струмківської сільської ради Татарбунарського району Одеської області в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

23.09.2016 року Татарбунарська районна державна адміністрація Одеської області звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на слідуючі обставини.

Відповідачі є батьками дитини ОСОБА_3 , 2001 року народження. В січні 2012 року батьки розірвали свій шлюб, і дівчинка залишилась проживати з батьком за адресою АДРЕСА_1 . З того часу мати дитини ОСОБА_1 не приймала участі в житті доньки, не займалась її вихованням та утриманням, не сплачувала аліменти, не піклувалася про фізичний та духовний розвиток дитини. Відповідачка ОСОБА_1 власного житла не має , постійного місця проживання не має, веде бродячий та аморальний спосіб життя, за місцем проживання характеризується негативно, офіційно не працевлаштована, зловживає алкоголем.

Батько дівчинки ОСОБА_2 з грудня 2014 року також ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не займається утриманням та вихованням дитини, не цікавиться її долею, життям. Він вдруге одружився та мешкає за іншою адресою в с. Безім`янка Татарбунарського району Одеської області. За місцем проживання ОСОБА_2 характеризується позитивно, працює по найму.

Весь цей період неповнолітня ОСОБА_3 перебувала на повному утриманні свого старшого брата ОСОБА_4 , 1993 року народження. За цей час батьки жодного разу не відвідали доньку, не спілкувалися з нею навіть в телефонному режимі.

Тому, Татарбунарська районна державна адміністрація Одеської області звернулась до суду із заявою в інтересах неповнолітньої дитини про позбавлення відповідачів батьківських прав та стягнення з них аліментів на утримання дитини у розмірі по 1/4 частини заробітку кожного щомісячно до досягнення нею повноліття на користь опікуна, чи закладу, де буде утримуватись дитина.

Прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Кайкуліна І.О. та представник позивача - служби у справах дітей Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області Данільченко О.П. підтримали вимоги позову в повному обсязі, що підтверджується наданими до суду заявами (а.с.37, 44).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача виконком Струмківської сільської ради Татарбунарського району Одеської області в судове засідання не з`явився, надавши заяву про слухання справи у відсутність їх представника, вимоги позову Татарбунарської районної державної адміністрації підтримала в повному обсязі. (а.с.25).

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, надавши до суду заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги визнала (а.с.27).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання неодноразово не з`явився, але до суду надав заяву від 11.11.2016 року, згідно якої позовні вимоги визнав повністю, дав свою згоду на позбавлення його батьківських прав відносно своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_3 та стягнення з нього аліментів на її утримання (а.с.41).

Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України, не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Крім того, відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачами не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є безумовним, а тому позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст.19 Конвенції про права дитини, держави - учасниці зобов`язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи.

Відповідно до п.9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до п.2 ч.1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав роз`яснив, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У п.6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Виходячи зі ст.18 Конвенції з прав дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини у справі Савіни проти України (заява № 39948/06), зокрема у пункті 49 зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Судом встановлено, що батьками неповнолітньої ОСОБА_3 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 20.06.2001 року (а.с.2).

З висновку виконавчого комітету Струмківської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (а.с.3) вбачається, що вказаний орган вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , 1975 року народження та ОСОБА_1 , 1978 року народження, відносно їх неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , 2001 року народження, оскільки неповнолітня ОСОБА_3 більше року проживає в родині старшого повнолітнього брата ОСОБА_4 , знаходиться на повному його утриманні. Весь цей час батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не займалися утриманням та вихованням доньки, не цікавилися її життям, не піклувалися про її здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, чим саме порушують права дитини на повноцінний розвиток.

Із довідки за №1186, виданої Струмківською сільською радою Татарбунарського району Одеської області від 26.08.2016 року (а.с.4) видно, що ОСОБА_3 зареєстрована в АДРЕСА_1 , але проживає за адресою: АДРЕСА_1 та до складу її сім`ї зараховано: батька ОСОБА_2 , 1975 року народження, мати ОСОБА_1 , 1978 року народження та брата ОСОБА_4 , 1993 року народження.

Із характеристики за №48, виданої Струмківською сільською радою Татарбунарського району Одеської області від 26.08.2016 року (а.с.5) вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_1 , але на теперішній час на території сільради не проживає (проживає з співмешканцем в м. Вилкове). За час проживання на території Струмківської сільської ради зарекомендувала себе з негативної сторони, систематично зловживала алкогольними напоями, залишала неповнолітніх дітей по декілька днів бездоглядних, на протязі 5-ти років з дітьми не спілкується, розлучена, вихованням молодшої доньки не займається, матеріально їй не допомагає, аліменти не сплачує, не працює.

Інформацією щодо неповнолітньої ОСОБА_3 , наданою Спаською загальноосвітньою школою 29.04.2015 року (а.с.6) підтверджується, що ОСОБА_3 , є ученицею 7 класу Спаської ЗОШ І-ІІ ступенів. Батьки дівчинки з січня 2012 року розлучені, з цього часу дитина проживала з батьком, мати її життям та вихованням не цікавилась. В даний час батько дитини ОСОБА_2 не проживає з сім`єю, вихованням доньки не займається, шкільним життям дівчинки батьки не цікавляться, батьківські збори не відвідують. На теперішній час дівчинка проживає в родині старшого брата ОСОБА_4 .

Із характеристики за №47, виданої Струмківською сільською радою Татарбунарського району Одеської області від 26.08.2016 року (а.с.7) слідує, що ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_1 , але на теперішній час на території сільради не проживає (проживає з співмешканкою в с. Безім`янка Татарбунарського району). За час проживання на території Струмківської сільської ради зарекомендував себе з позитивної сторони, скарги від сусідів та родини на нього не надходили, алкогольними напоями не зловживав, розлучений, батько трьох дітей, вихованням молодшої доньки не займається, з грудня 2014 року матеріально не допомагає дочці. Дівчинка знаходиться на утриманні старшого брата ОСОБА_4 . По мобілізації служив в Збройних силах України. До адміністративної відповідальності не притягувався.

Із характеристики, виданої Тузлівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області (а.с.8) вбачається, що ОСОБА_2 , 1975 року народження проживає (без реєстрації місця проживання) в АДРЕСА_2 , в будинку, що належить його тещі. На території сільради не працевлаштований, проживає непостійно, щойно демобілізувався з зони проведення АТО, одружений, з сусідами та односельцями не конфліктує, схильності до вживання алкоголю та хуліганської поведінки не проявляє.

З актів обстеження житлово-побутових умов проживання (а.с.9-10) слідує, що ОСОБА_3 , 2001 року народження проживає по АДРЕСА_1 в родині старшого брата ОСОБА_4 . Будинок належить покійній бабусі, в ньому ведеться ремонт, складається з 3-х житлових кімнат, 2-х коридорів, окремої кухні; в наявності електроенергія, водопостачання, запас продуктів харчування достатній; в господарстві кури та качки.

Із заяви, написаної власноручно неповнолітньою ОСОБА_3 від 25.08.2016 року, слідує, що остання просить комісію з питань захисту прав дитини Татарбунарської РДА позбавити батьківських прав її батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які не цікавляться її життям, не приділяють їй належної уваги, не забезпечують її матеріально, не спілкуються з нею навіть в телефонному режимі: мати більше шести років; батько - більше року (а.с.12).

Із інформації Татарбунарського районного військового комісаріату від 09.11.2016 року (а.с.38) видно, що ОСОБА_2 , 1975 року народження, був призваний за мобілізацією і проходив службу у Збройних Силах України з 23.06.2015 року по 18.06.2016 року.

Таким чином, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як батьки неповнолітньої ОСОБА_3 , 2001 року народження свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини. При цьому, мати дитини - ОСОБА_1 веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, не має постійного місця роботи, не піклується про дитину, не цікавиться її життям, здоров`ям та розвитком. Батько дитини ОСОБА_2 , хоча й характеризується позитивно за місцем проживання, однак не проявляє турботи відносно своєї доньки ОСОБА_5 , має іншу сім`ю, з якою проживає в другому селі, а вихованням та утриманням своєї неповнолітньої дитини не займається, більш того не бажає цього робити, про що свідчить його заява від 04.08.2016 року (а.с.13), тому не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо цієї дитини(а.с.41). На теперішній час дитина проживає в родині старшого брата ОСОБА_4 , 1993 року народження та знаходиться на повному утриманні брата.

Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає права і обов`язки батьків виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, здобуття освіти, готувати їх до самостійного життя.

Згідно ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Це означає, що мати чи батько вважаються такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, якщо вони за станом свого психічного здоров`я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов`язку.

Ухилення від виконання юридичного обов`язку, це завжди акт свідомої поведінки, оскільки відповідачі мають реальну можливість виконати його, але не вчиняють відповідних дій, вони взагалі не спілкуються з донькою, не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи без поважних причин, тобто свідомо нехтують своїми батьківськими обов`язками.

На підставі викладеного, з урахуванням всіх обставин справи, провівши ретельний аналіз можливих наслідків запропонованого заходу, виходячи з найкращих інтересів дитини, приймаючи до уваги висновок виконавчого комітету Струмківської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (а.с.3) щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачів, суд вважає можливим та доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно їх неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ., ІНФОРМАЦІЯ_3 , задовольнивши вимоги позову в цій частині.

При цьому, особа, позбавлена батьківських прав, відповідно до ст.166 СК України, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Разом з тим, відповідно до вимог ст.ст.180,181 Сімейного Кодексу України, ч.2 ст.166 СК України, яка передбачає, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, тому суд вважає за необхідне стягувати з відповідачів аліменти на утримання дитини, з урахуванням вимог ст.182 Сімейного Кодексу України, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно з кожного, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину, на користь опікуна, прийомних батьків, батьків-вихователів або закладу, де буде утримуватись дитина до її повноліття. Тому, вимоги позову в цій частині також підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову, тобто у даному випадку з 23.09.2016 року.

Крім того, відповідно до ст.ст.81, 88 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню на користь держави судові витрати, від оплати яких, згідно закону, звільнено позивача при подачі позову.

Керуючись статтями 150,155,164, 165, 166, 180,181,182,191 Сімейного кодексу України, ст. ст.15, 58, 59, 60, 88, 197, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Татарбунарської районної державної адміністрації, третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог виконавчого комітету Струмківської сільської ради Татарбунарського району Одеської області в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - позбавити батьківських прав відносно їх неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягувати аліменти з ОСОБА_2 /паспорт серії НОМЕР_2 виданий Татарбунарським РВУМВС України в Одеській області 02.07.2002 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 /, що народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Спаське Татарбунарського району Одеської області, проживаючого в АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 /паспорт серії НОМЕР_4 виданий Арцизьким РВ УМВС України в Одеській області 16.05.1996 року/, що народилась, ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Бешалма, Комратського району, республіки Молдова, зареєстрованої в АДРЕСА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь опікуна, прийомних батьків чи закладу, де буде утримуватись дитина, у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку з кожного, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23 вересня 2016 року, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 275 (двохсот семидесяти п`яти) грн. 60 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Семенюк