МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ______________
Пр. № 2/521/1383/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі

головуючого - судді Сегеди О.М.,

при секретарі Зубковій Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 про звільнення майна з-під арешту,

встановив:

У грудні 2015р. ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, уточненим та доповненим в подальшому до ОСОБА_2, Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (далі Малиновського ВДВС ОМУЮ), посилаючись на те, що 19 вересня 2012 року між ним та відповідачкою укладено нотаріально посвідчений договір позики грошових коштів. 19 вересня 2012 року в забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 за договором позики від 19 вересня 2012 року, між ним та останньою було укладено іпотечний договір, згідно якого відповідачка передала йому в іпотеку нерухоме майно, а саме: чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 59,5 кв.м. у тому числі житловою 44,1 кв. м., яка належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №Н/99-02049 від 18 жовтня 1999 року.

Зазначав, що у 2016 році йому стало відомо, що квартира АДРЕСА_2, знаходиться під арештом, накладеним на підставі постанови державного виконавця Малиновського ВДВС ОМУЮ від 19 лютого 2015 року та ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2013 року про забезпечення позову по цивільній справі 521/15658/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Обтяження у вигляді арешту майна ОСОБА_2 зареєстроване 05 березня 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про обтяження 8961456.

Стверджував, що накладенням арешту на нерухоме майно ОСОБА_2, яке є предметом іпотеки, Малиновським ВДВС ОМУЮ були порушені його права, як іпотекодержателя зазначеного майна, який має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки. Оскільки станом на сьогоднішній день зобовязання ОСОБА_2 не виконане, позивач вирішив задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки, та наразі не може цього зробити у звязку із наявним арештом.

Посилаючись на порушення своїх прав як іпотекодоржателя зазначеного нерухомого майна, позивач просив суд скасувати арешт з квартири АДРЕСА_2, накладений постановою Малиновського ВДВС ОМУЮ від 19 лютого 2015 року про арешт майна ОСОБА_2, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05 березня 2015 року за номером запису про обтяження 8961456, та скасувати арешт з квартири АДРЕСА_2, накладений ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2013 року по справі №521/15658/13-ц, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04 лютого 2014 року за номером запису про обтяження 4559355.

Ухвалою суду від 29 лютого 2016 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог залучено ОСОБА_3 (а.с. 46).

Представник позивача, діюча на підставі довіреності від 23 березня 2015року в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов (а.с.38).

Представник Малиновського ВДВС ОМУЮ у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про проведення розгляду справи за його відсутності, задоволення позову залишив на розсуд суду (а.с.66).

Представник ОСОБА_2, діюча на підставі довіреності від 11 червня 2014 року в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні в повному обсязі (а.с.36).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3, діючий на підставі договору про надання правової допомоги від 10 листопада 2014 року, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі (а.с. 80-82).

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про іпотеку», тому при ухваленні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.

Судом встановлено, що квартира №11, що розташована по вул. Маршала Малиновського, 35/2, в м. Одесі, яка в цілому складається з чотирьох житлових кімнат, житловою площею 44,1 кв. м., загальною площею 59,5 кв. м. належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №Н/99-02049 зареєстрованого 18 жовтня 1999р. на Регіональній універсальній біржі «Александр-Н» (а.с.17-18).

19.10.1999р. право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1, зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН» (а.с.18 звор.).

Встановлено, що 19 вересня 2012 року між ОСОБА_1 та відповідачкою укладено нотаріально посвідчений договір позики, відповідно до якого позивач передав, а ОСОБА_2 прийняла у власність грошову суму в розмірі 287 550,00 грн., що в еквіваленті, за домовленістю сторін становить 35 000 доларів США, яку остання зобовязувалась повернути позикодавцю в строк та на умовах, передбачених договором (а.с.19).

Пунктами 4 та 4.2. зазначеного договору встановлено, що сторони домовилися, що позичальник зобов'язаний повернути (погасити) таку ж суму грошових коштів в повному обсязі до 19 вересня 2013 року включно, який може бути продовжений за взаємною згодою сторін. Зміни та доповнення до цього договору повинні бути викладеними в письмовій формі та нотаріально посвідченими. Всі додаткові угоди щодо внесення змін та доповнень до цього договору складають його невід'ємну частину. Повернення позиченої суми грошей повинно вчинятися частками щомісячно, з 19 по 21 число кожного місяця, починаючи з 19 вересня 2012 року по 19 серпня 2013 року, по 7 087,50 гривень, що в еквіваленті, за домовленістю сторін, становить 875 доларів США, а решту суми у розмірі - 202 500 гривень, що в еквіваленті, за домовленістю сторін, становить 25 000 доларів США - до 19 вересня 2013 року.

19 вересня 2012 року в забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 за договором позики від 19 вересня 2012 року, між останньою та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір (без випуску заставної), згідно якого ОСОБА_2 передала в іпотеку позивачу нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 59,5 кв. м. у тому числі житловою 44,1 кв. м., яка належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №Н/99-02049 від 18 жовтня 1999р. (а.с.4-7).

Крім того, 19 вересня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, з метою визначення способу та порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог іпотекодержателя за договором позики, укладено договір про задоволення вимог іптекодержателя (а.с.39-40).

Відповідно до п. 6.2, 6.2.1, 6.3. іпотечного договору та п. 5.1 договору про задоволення вимог іпотекодержателя, передбачено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання основного зобов'язання, тобто договору позики грошей, іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, а саме: квартири АДРЕСА_1.

Пунктами 8, 9 Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку, одним із наступних способів задоволення своїх вимог, про що іпотекодержатель сповіщає іпотекодавця шляхом надіслання останньому повідомлення про перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, в рахунок виконання зобовязань за договором позики; або про продаж предмету іпотеки від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі продажу у порядку, встановленому законом, для чого іпотекодавець надає іпотеко держателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотеко держателя.

Для виконання одного із вищевказаних способів задоволення вимог іпотекодавець надає іпотекодержателю згоду та відповідні повноваження на вчинення всіх необхідних дій від свого імені, в тому числі: подавати та отримувати заяви, довідки, витяги з різних державних та інших реєстрів та документи, які необхідні для підготовки предмета іпотеки до продажу, або перереєстрації права власності на предмет іпотеки (витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно з органу, що здійснює видачу таких документів, замовляти та одержувати звіт про оцінку нерухомості, отримувати у відповідних органах довідку про відсутність чи наявність проживаючих у квартирі за формою №1, витягів з реєстрів обтяжень рухомого майна, витяги з реєстру іпотек, витяги з єдиного реєстру заборон, та інші будь-які документи, що необхідні для реалізації впотекодержателем свого права на набуття права власності на предмет іпотеки або права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі та прав іптекодержателя на використання інших способів задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки), сплачувати всі необхідні платежі, підписати договір купівлі-продажу предмету іпотеки від свого імені, а також виконувати всі інші дії, які повязані з продажем предмета іпотеки або перереєстрацією права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель обирає спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки на власний розсуд.

Судом встановлено, що у звязку із невиконанням ОСОБА_2 умов договору позики, від 19 вересня 2012 року, ОСОБА_1 звернувся до відповідачки із нотаріально посвідченою заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.21).

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 12 лютого 2015 року постановою державного виконавця першого Малиновського ВДВС ОМУЮ відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №521/15658/13-ц, виданого Малиновським районним судом м. Одеси 02 лютого 2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошової суми у розмірі 52023,50 грн. (а.с.73зв., 78зв.)

Постановою державного виконавця першого Малиновського ВДВС ОМУЮ від 19 лютого 2015 року накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2, а саме на квартиру №11, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Маршала Малиновського, 35/2 (а.с.11).

Встановлено, що 05 березня 2015р. на підставі постанови державного виконавця першого Малиновського відділу ВДВС ОМУЮ від 19 лютого 2015року про арешт майна божника та оголошення заборони на його відчуження до Державного реєстру речових прав на все нерухоме майно ОСОБА_2 було внесено запис №8961456 про накладення арешту (а.с.73зв.,13).

З матеріалів цивільній справі 521/15658/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, оглянутої судом у судовому засіданні встановлено, що ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2013 року було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2, на праві власності.

Зазначене обтяження зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04 лютого 2014 року за номером запису про обтяження 4559355 (а.с.14).

Станом на 26 лютого 2016 року заборгованість ОСОБА_2 за вищезазначеним договором позики становить 4430356,70грн., що в еквіваленті, за курсом НБУ станом на 26 лютого 2016 року становить 162590,00 доларів США (а.с.42).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення відповідачкою заборгованості, проте накладення арештів Малиновським районним судом м. Одеси та Першим Малиновським ВДВС ОМУЮ, перешкоджає йому у реалізації своїх прав як іпотекодержателя, що підтверджується його нотаріально посвідченою заявою на імя відповідачки від 12 вересня 2014 року (а.с.21).

Слід зазначити, що чинним законодавством не передбачено заборони накладення арешту на майно, що є предметом іпотеки. Разом із тим ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» обумовлено випадки, підстави й порядок зняття арешту з майна, у тому числі відповідно до ч. 5 цієї норми у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження (конкретні випадки визначені в частинах 1-4 указаної статті) арешт із майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

У силу положень ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.

Згідно правової позиції ВСУ від 01.02.2015року, викладеній у аналізі судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна, заставодержатель має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна у разі звернення стягнення на це майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями. При цьому встановлено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі:

1) виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів;

2) якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю (ч. 3 ст. 54 цього самого закону).

Вказані норми безпосередньо стосуються арешту як складової виконання рішення суду про задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями.

Враховуючи наведене вище, а також виходячи із суті іпотеки, визначення якої міститься в ст.1 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якого іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, установленому цим Законом, суд прийшов до висновку, що позов про зняття арешту, накладеного державним виконавцем, підлягає задоволенню, крім випадків, визначених ч. 3 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження».

Водночас законодавством не врегульована можливість звільнення з-під арешту заставленого майна, накладеного для забезпечення позову.

Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Зі змісту частин 6 та 7 ст.3 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що у разі, якщо належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше накладення арешту для забезпечення реального виконання рішення суду щодо задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд повинен приймати рішення про звільнення з-під арешту іпотечного майна. При цьому не має підстав відмовляти у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв'язку з відсутністю факту реального порушення забезпеченого іпотекою зобов'язання боржником на момент пред'явлення відповідної вимоги. Факт порушення основного зобов'язання, забезпеченого іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя й не пов'язується з його існуванням, а отже, і порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки.

Такі правові позиції висловлені в Розділі VIII Аналізу Верховного Суду України судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна за 2015 рік.

Отже, внаслідок накладення арештів на іпотечне майно позивач на сьогоднішній день позбавлений можливості реалізувати свої права іпотекодержателя, які передбачені законодавством України та іпотечним договором, на задоволення своїх вимог у позасудовому порядку стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття предмету іпотеки у свою власність або шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі, що порушує його права та законні інтереси.

Таким чином, наявність арештів, накладених Малиновським районним судом м. Одеси та Малиновським ВДВС ОМУЮ позбавляє позивача застосувати позасудовий порядок стягнення на предмет іпотеки, як спосіб стягнення, який дозволяє задовольнити грошові вимоги переважно перед іншими кредиторами відповідачки.

Згідно ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх відповідне задоволення в частині звільнення вказаної квартири з-під арешту.

Керуючись ст. ст.50, 60 Закону України «Про виконавче провадження, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 про звільнення майна з-під арешту задовольнити.

Скасувати арешт з квартири АДРЕСА_3, накладений згідно постанови Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 19 лютого 2015 року про арешт майна ОСОБА_2, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05 березня 2015 року за номером запису про обтяження 8961456;

Скасувати арешт з квартири АДРЕСА_3, накладений згідно ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2013 року по справі №521/15658/13 ц, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04 лютого 2014 року за номером запису про обтяження 4559355.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: О.М. Сегеда