13.06.2016 Єдиний унікальний номер 205/2461/16-ц
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
13 червня 2016 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Басової Н.В.,
при секретарі Волкобоєвій А.О.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач 24 березня 2016 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому згідно уточнень зазначив, що він у 2011 році зареєстрував у належній йому квартирі місце проживання відповідача. З березня 2011 року відповідач проживає в іншому місці, та жодного разу не з`являлася у квартирі АДРЕСА_1. Відповідач за вказаною адресою не проживає, не сплачує комунальні послуги. Позивач просив визнати ОСОБА_2такою, що втратила право користування квартирою № 203 будинку № 46 по вул. Братів Трофімових в м. Дніпропетровську.
Від позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовну заяву підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день і час проведення слухання справи повідомлявся належним чином, через засоби масової інформації газету «Вісті Придніпровя», про причини неявки не повідомив, письмових заяв не надходило.
З письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України.
Треті особи у судове засідання не зявилися, про день і час проведення слухання справи повідомлялися належним чином, письмово просили слухати справу у їх відсутність.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що кооперативна квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1, на підставі довідки кооперативу про виплату від 10.12.1992 року, що підтверджується реєстраційним посвідченням (а.с.9).
Встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано місце проживання ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4(а.с.14).
Однак, судом встановлено, що відповідач за адресою: АДРЕСА_2не проживає з березня 2011 року, в квартирі відсутні її особисті речі.
Конституція України в статті 47 закріплює право кожної людини на житло. При цьому задекларовано, що держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Громадяни, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону
Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст. 9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до ст. ст. 71, 72 ЖК України, якщо член сімї наймача був відсутній в спірній квартирі більше шести місяців без поважних причин, то в судовому порядку він може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
В сулу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Також, в силу ст. 6 вищезазначеного Закону, громадянин України зобов`язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.
Отже, оскільки відповідач вже на протязі тривалого часу не проживає у спірній квартирі, то суд вважає, що є всі підстави визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою № 203 будинку № 46 по вул. Братів Трофімових в м. Дніпропетровську.
Враховуючи вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, і керуючись ст.ст. 5, 6, 10, 27, 57-60, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням- задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою № 203 будинку № 46 по вул. Братів Трофімових в м. Дніпропетровську.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Н.В. Басова