Справа № 439/423/13 Головуючий у 1 інстанції: Бородійчук О.І.
Провадження № 22-ц/783/5587/16 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і Савуляк Р.В.

при секретарі Куцик І.Б. ,

з участю позивача ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, представника третьої особи ОСОБА_4-ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 27 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Підкамінської селищної ради Бродівського району Львівської області, третя особа: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на самочинне будівництво,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 27 липня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання права власності на самочинне будівництво відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач - ОСОБА_3. Вважає рішення суду незаконним та таким, що у ухвалене з порушенням норм матеріального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справ. Звертає увагу, що земельна ділянка на якій самочинно збудоване нерухоме майно належить йому на праві приватної власності, однак цільове призначення земельної ділянки на початок такого будівництва було ведення особистого селянського господарства, проте зараз він завершує зміну цільового призначення згаданої земельної ділянки на - обслуговування і будівництва житлового будинку. Також вважає, що згадане самочинне будівництво жодним чином не порушує права та інтереси інших осіб. В апеляційній скарзі апелянт просить рішення Бродівського районного суду Львівської області від 27 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст.11,59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов"язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування .

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів вважає що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1, що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 800935 від 18.06.2003 року. У цій квартирі ОСОБА_3 проживає. Також ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0352 га, цільове призначення якої - ведення особистого селянського господарства, що стверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, що виданий 13.07.2012 року (а.с. 8).

Згадана земельна ділянка межує з будинком АДРЕСА_1. На цій ділянці ОСОБА_3 спорудив прибудову, загальна площа якої становить 51,6кв.м. і тамбур площею 3,3 кв. м.

Вказана добудова є самочинним будівництвом, оскільки споруджена на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, та без належно затвердженого проекту.

З метою прийняття вищевказаної прибудови в експлуатацію ОСОБА_3 звернувся у Інспекцію Державного Архітектурно-Будівельного контролю у Львівській області із Декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, однак у її реєстрації було фактично відмовлено.

01.03.2013 року посадовими особами інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області із залученням землевпорядника Підкамінської селищної ради ОСОБА_7, дільничого інспектора Бродівського РВ ГУ МВС України у Львівській області лейтенанта міліції ОСОБА_8, скаржниці ОСОБА_4, у присутності забудовника ОСОБА_3 відповідно до ст.41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та згідно із Порядком здійснення державного-архітектурно-будівельного контролю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року № 553, на підставі направлення на здійснення позапланової перевірки від 25.02.2013 року № 05-88-з/н, наказу Інспекції ДАБК у Львівській області від 25.02.2013 року № 94-пз, звернення гр. ОСОБА_4 - проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил гр. ОСОБА_3 на об'єкті будівництва з прибудови до квартири АДРЕСА_1.

Приписом інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області від 01.03.2013 року №10/1-ф про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, зобов"язано ОСОБА_9 здійснити знесення прибудови до квартири АДРЕСА_1 та винесено протокол №10/1-ф від 01.03.2013 року про адміністративне правопорушення.

У відповідності до ст.41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та згідно із Порядком здійснення державного-архітектурно-будівельного контролю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року № 553 проведено позапланову перевірку виконання вимог припису № 10/1-ф від 01.03.2012 року ОСОБА_3 на об'єкті будівництва з прибудови до квартири АДРЕСА_1.

За результатами перевірки встановлено, що припис № 10/1-ф від 01.03.2013 року не виконано, чим порушено п.3 ч.4 ст.41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", та п.14 абз. 3 Постанови КМУ № 553 від 23.05.2011 року, якою затверджено "Порядок здійснення архітектурно-будівельного контролю".

Під час перевірки встановлено порушення п.3 ч.4 ст.41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", п.14 абз.3 Постанови КМУ № 553 від 23.05.2011 року якою затверджено "Порядок здійснення архітектурно-будівельного контролю", а саме гр. ОСОБА_3 не виконав вимоги припису № 10/1-ф від 01.03.2013 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з тих підстав, що визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе лише у тому разі, якщо в прийнятті такого об"єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об"єкта, чого в даній ситуації немає та не було дотримано.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується в повній мірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ч.1 ст.376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 Постанови від 30 березня 2012 року № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Частиною 3 цієї статті встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Таким чином, ст. 376 ЦК України передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 цієї статті), і встановлено випадки, коли право власності на самочинне будівництво може бути визнане за рішенням суду за особою, що здійснила самочинне будівництво, або за власником земельної ділянки.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК України, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК України); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України).

Крім того, за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст. 15 ЦК України). Тому звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво може мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

У пункті 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України(про правовий режим самочинного будівництва)" від 30 березня 2012 року № 6 роз'яснено, що, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28.01.2013 року відмітив, що суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Суд не повинен заміняти органи, які зобов'язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з'ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання.

Суд першої інстанції підставно відмовив позивачу у задоволенні позову, поскільки позивач по справі звернувся до суду із позовом про визнання права власності на самочинне будівництво, яке збудоване на земельній ділянці, що не відведена для здійснення такого будівництва та без вирішення згаданого питання у відповідних компетентних органах .

Виходячи з мотивів рішення, суд першої інстанції вірно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає, що доводи апеляційної скарги жодним чином правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід відхилити, а рішення Бродівського районного суду Львівської області від 27 липня 2016 року слід залишити без змін.

Згідно з вимогами ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 27 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

Р.В. Савуляк