Справа № 344/9285/16-ц
Провадження № 2/344/4179/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

22 листопада 2016 р. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Прокопів С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права власності співвласника на частку,-

ВСТАНОВИВ:

В позові вказано, що сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 ім. В.Стефаника в м. Івано-Франківськ. в квартирі проживають та зареєстровані ОСОБА_1, її чоловік ОСОБА_4, син ОСОБА_5 Відповідачка ОСОБА_3 була зареєстрована в квартирі, але фактично в ній не проживала. В січні 2011 р. відповідачка виїхала в США. 19/02/2013 р. рішенням Івано-Франківського міського суду відповідачку визнано такою, що втратила право користування спірною квартирою. Рішення вступило в законну силу 11/03/2013 р. на цій підставі позивачка зняла відповідачку з реєстрації. Відповідачка не отримує частину своєї квартири, не надає грошові кошти на відповідні потреби. Вартість квартири складає 250045,00 гривень, а тому вартість частки відповідачки складає 83348,34 гривень. Тому позивачі просили суд припинити право власності відповідачки на 1/3 частки в праві на спірну квартиру та визнати за ОСОБА_1 право власності на спірну квартиру.

Позивачі подали заяву про розгляд справи без їх участі.

Відповідачка повторно не з`явилась в судове засідання.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пономарьов проти України (Заява № 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі "ОСОБА_6 проти України" (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). Відповідачка належним чином повідомлена судом про час і місце розгляду спору за її участі, отже вона реалізувала своє право на безпосередню участь в судовому засіданні.

Відповідно до п. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Судом встановлено наступні обставини.

15/04/1994 р. укладено договір міни, за яким ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 отримали у власність квартиру №59 по вул. Набережній ім. В.Стефаника №8 в м. Івано-Франківськ в обмін на їх квартиру АДРЕСА_2.

Заочним рішенням від 19/02/2013 р. визнано ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування жилим приміщенням в спірній квартирі.

Відповідно до довідки №00054 характеристики спірної квартири не змінились, право власності на спірну квартиру зареєстровано сторонами спору.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу №350226 ОСОБА_10 та ОСОБА_11 розірвали шлюб 10/08/1988 р.

Відповідно до свідоцтва про одруження № 041817 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 18/09/1997 р.

Відповідно до довідки, виданої ОСОБА_12 20/01/2013 р. в спірній квартирі проживають ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Відповідно до звіту про оцінку майна №0320-4 від 20/03/2016 р. ринкова вартість спірної квартири складає 250045 гривень.

Відповідно до квитанції №17247085 від 21/07/2016 р. ОСОБА_1 внесла на рахунок ТУДСА України в Івано-Франківській області 83348,34 гривень в якості вартості частки відповідачки в праві на спірну квартиру.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Так частка в праві на квартиру відповідачки складає 1/3, а тому не є незначною та не може бути визнана незначною.

Також позивачами не доведено тієї обставини, що спільне володіння і користування майном є неможливим.

Припинення права власності відповідачки на 1/3 частки в праві на трикімнатну квартиру не може бути визнано таким, що не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника.

Так відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В ст. 317 ЦК України вказано, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

При цьому на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Таким чином відповідачка на власний розсуд вирішує для себе питання користування чи не користування спірною квартирою. Однак тимчасове не користування квартирою не визначено законом в якості правової підстави для позбавлення власника його прав.

В ст. 322 ЦК України вказано що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже не здійснення витрат на утримання квартири є підставою для вирішення між співвласниками спору щодо стягнення таких витрат.

Не здійснення власником витрат на утримання майна не визначено законом в якості припинення права власності на житло.

Відповідно до п. 3 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд .

В свою чергу відповідно до ч.3 ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із ч.3 ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідн до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла.

Відповідно до ст. 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 р. у справі МакКенн проти Сполученого Королівства, заява № 19009/04, п.41 50, Справа Кривіцька та Кривіцький проти України (Заява № 30856/03) 2 грудня 2010 року).

Відповідно до Висновків Верховного Суду України, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за перше півріччя 2013 року від 01.07.2013 р., які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковими до врахування в цьому спорі, виходячи з аналізу змісту ст.ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 Цивільного кодексу України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає. Відповідно до зазначених правових норм постійність проживання не обмежено будь-яким часом; особа може мати декілька місць проживання.

Відповідно до ст. 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п. 4 ст. 31 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Неприпустимість порушення права особи на житло була констатована Європейським судом з прав людини від 16 травня 2013 року в справі Максименко та Герасименко проти України за заявою № 49317/07.

Необхідно зазначити, що відповідно до п. 1 ст. 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Однак відповідно до п. 1 ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд не є інструментом сторін для зловживання правами і не сприяє цьому. У зв"язку із тим, що позов позбавлений будь-яких правових підстав, тому судом встановено зловживання позивачем правом на звернення до суду з проханням позбавити права власності одного із співвласників трикімнатної квартири, що не може бути толеровано судом.

В п. 2 ст. 13 ЦК України зазначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (п. 3 ст. 13 ЦК України).

В п. 6 ст.13 ЦК України зазначено, що у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до п. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Таким чином позов не обґрунтований будь-якими правовими підставами та спрямований на позбавлення власника 1/3 частки в праві власності на житло його права власності та його житлових прав.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд, -

УХВАЛИВ:

в позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права власності на 1/3 частки в праві на квартиру №59 по вул. Набережній ім. В.Стефаника №8 в м. Івано-Франківськ відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з моменту його проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий суддя С.О. Бородовський