Номер провадження: 22-ц/785/62/16
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Сегеди С.М., Ісаєвої Н.В.

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ПАТ «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом, який згодом був уточнений та остаточно поданий до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 12.04.2008 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір б/н, згідно з умовами якого ПАТ «Акцент-Банк» передав ОСОБА_2 кредитну карту зі строком дії до квітня 2009, з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 3000 грн.

Відповідач особистим підписом в заяві підтвердив свою згоду про те, що він попередньо був ознайомлений та погодився з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які були йому надані у письмовій формі, отримав повну інформацію про умови кредитування та підписана ним заява про отримання кредиту разом з запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між банком та відповідачем кредитний договір.

Згідно з умовами кредитного договору б/н від 12.04.2008 року Позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені Тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним.

При порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2 % на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, однак позичальник в порушення умов кредитного договору взяті на себе зобов'язання за договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим, розмір простроченої заборгованості ОСОБА_2 по кредитному договору станом на 31.12.2014 р. складає 3000 грн.

Також, відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Оскільки, отримані ОСОБА_2 кредитні кошти до теперішнього часу ПАТ «Акцент-Банк» не повернуті, позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідачки заборгованість по відсоткам за кредитним договором б/н від 12.04.2008 року, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 15.12.2011 року по 15.12.2014 року в розмірі 7587 грн. 23 коп.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала.

Відповідачка позов не визнала.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2015 року позов ПАТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишений без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ «Акцент-Банк» подало апеляційну скаргу, в якої просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом не доведені обставини, що мають значення для справи, а також, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

В судове засідання представник ПАТ «Акцент-Банк» не зявилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином (а.с. 145).

Згідно із ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Зі змістом ст.. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд.

У відповідності до ст. 305 ч. 2 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що 12.04.2008 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_2 був укладений Договір б/н (заява позичальника), згідно з умовами якого Банк передав ОСОБА_2В кредитну карту зі строком дії до 04/09, з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 3000 грн.

ОСОБА_2В особистим підписом в заяві підтвердила свою згоду про те, що вона попередньо була ознайомлена та погодилася з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які були їй надані у письмовій формі, отримала повну інформацію про умови кредитування та підписана нею заява про отримання кредиту разом з запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між банком та відповідачкою кредитний договір.

Отже, при укладанні договору сторони керувались положенням ч.1 ст.634 ЦК України, який визначає, що договір приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах, або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з умовами договору Банком передано Відповідачу кредитну карту зі строком дії до 04/09, з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 3000 грн., в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлені у Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки. Згідно з умовами Кредитного договору б/н від 12.04.2008 року Позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені Тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним.

При порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2 % на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості.

Залишаючи без задоволення позов ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка порушила умови кредитного договору, однак оскільки позивач звернувся до суду з позовом через три роки після спливу строку позовної давності та не подавав заяву про поновлення пропущеного строку, позивачу в позові слід відмови.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Стаття ст. 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5.7 «Умов та Правил надання банківських послуг», банк має право вимагати дострокового виконання договірних зобовязань в цілому або у визначеній Банком частки у разі невиконання Держателем та/або Довіреною особою Держателя своїх боргових та інших зобовязань по цьому Договору.

Згідно заяви на отримання кредиту щомісячний платіж складає суму у розмірі 420 гривень.

В той же час, згідно розрахунку заборгованості вбачається, що з моменту отримання кредитних коштів, а саме з 12.06.2008р. по 22.10.2014р. жодних оплат зі сторони відповідачки щодо повернення кредитних коштів не було здійснено.

Згідно ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що право та інтерес позивача був порушений відповідачем нездійсненням чергового платежу, а саме з 12.06.2008р. в день ненадходження на його рахунок чергового платежу.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду з позовом тільки 17.12.2014р., тобто через три роки після спливу строку позовної давності та не подавав заяву про поновлення пропущеного строку.

Постановою Верховного Суду України від 22.10.2014р., у справі № 6-127цс14 висловлено правову позицію, щодо строку позовної давності в кредитних правовідносинах, зокрема зазначено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Судова колегія погоджується з вказаними висновками суду, та не находить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «Акцент-Банк» про те, що суд відмовляючи у задоволені позову, виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, що не відповідає дійсності, оскільки останній день строку дії карти є дата 04/09, якою визначено кінцеву дату для здійснення позичальником останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту, а не кінцевий термін спливу виконання своїх грошових зобовязань за кредитним договором, не приймаються до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, а саме тим, що відповідно до умов укладеного договору кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки, який в договорі визначений у два роки. Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає, а подальше продовження дії картки є способом виконання зобов'язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки.

Інші доводи апеляційної скарги також не приймаються до уваги, оскільки вони також спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в звязку з чим апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» відхилити.

Рішення Ізмаїльського Суворовського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ ОСОБА_3