Справа № 565/658/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 року м. Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області-

під головуванням судді Ковтуновича М.І.,

при секретарі судового засідання Ломазі С.О.,

з участю:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кузнецовського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання зняти дітей із реєстрації місця проживання як таких, що втратили право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про зобовязання відповідача зняти з реєстраційного обліку в квартирі №2 будинку №21 по м-ну Будівельників у м. Кузнецовськ Рівненської області (далі квартира №2) дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як таких, що втратили право користування жилим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач має ? частку в праві власності на квартиру №2, інша ? частка в праві власності на ту ж квартиру належала сину позивача ОСОБА_5, який помер 08.02.2016р. У цій квартирі, проживала і дружина сина позивача - ОСОБА_2 з малолітніми дітьми ОСОБА_3, 23.05.2015р.н., та ОСОБА_4, 19.08.2011р.н. Після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_2 добровільно забрала дітей, всі свої та дитячі речі і переїхали жити до матері відповідача. За час проживання ОСОБА_2 у квартирі №2 вона не оплачувала житлово-комунальні послуги, рахунки за використання електроенергії. З моменту зміни відповідачем свого та її дітей місця проживання, сплачуючи рахунки за комунальні послуги, ОСОБА_1 неодноразово зверталася до ОСОБА_2 з проханням про зняття дітей із реєстраційного обліку місця проживання у квартирі №2, оскільки це збільшує витрати позивача на оплату рахунків. ОСОБА_2 - відмовила. Виконавчий комітет Кузнецовської міської ради теж відмовив у знятті дітей із реєстрації місця проживання в квартирі №2.

Позивач вважає, що оскільки відповідач та її діти 10.02.2016р. добровільно виселилися з квартири №2, забрали своє майно, змінили своє місце проживання, вибувши в інше жиле приміщення, то, відповідно до норми ст.107 ч.2 ЖК УРСР, втратили з цього часу право користування квартирою №2.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги та їх обґрунтування підтримала повністю. З пояснень позивача слідує, що подача даного позову щодо зняття дітей із реєстрації місця проживання обумовлена тим, що ОСОБА_1 не бажає нести витрати на житлово-комунальні послуги, що нараховуються, в тому числі й на ОСОБА_4, ОСОБА_3 Відповідач відмовилася компенсовувати витрати на комунальні платежі, що нараховуються у звязку із реєстрацією місця проживання її дітей у квартирі №2.

Відповідач ОСОБА_2 в суді позову не визнала повністю. З її пояснень слідує, що в неї із ОСОБА_1 склалися неприязні відносини. Відповідач із дітьми проживали у квартирі №2, а з лютого 2016р., після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_2 з дітьми вибралися із вказаної квартири, оскільки відповідач боялася погроз ОСОБА_1 З того часу діти із відповідачем проживають в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1, в праві власності на яку ОСОБА_2 має частку. Відповідач проти зняття її дітей із реєстрації місця проживання у квартирі №2, оскільки в ній до своєї смерті проживав батько дітей, а також відповідач буде звертатися із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_5 і відмовлятися від прийняття спадщини із дітьми не будуть.

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши інші докази, які наявні в матеріалах справи, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.06.2007р. серії ЯЯЯ №360333 вбачається, що двокімнатна квартира №2 будинку №21 у м. Кузнецовськ Рівненської області належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5, по ? частки кожному.

Копією свідоцтва про смерть серії І-ГЮ №187577 підтверджено, що ОСОБА_5 помер 08.02.2016р.

З довідки ЖЕД-1 м.Кузнецовськ від 11.04.2016р. №1008 видно, що у квартирі №2 крім позивача зареєстровані її онуки: ОСОБА_3, 23.05.2015р.н., та ОСОБА_4, 19.08.2011р.н.

Сторони визнають і не оспорюють тих обставин, що між ними склалися неприязні відносини. Відповідач із вищезазначеними дітьми виселилася із квартири №2, після смерті чоловіка ОСОБА_5, щоб уникнути конфліктів із позивачем.

Нормою ст.107 ч.2 ЖК УРСР, на яку покликається позивач, передбачено, що у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне

проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення

в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення

вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення

вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не

розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування

цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Вирішуючи цей спір, суд приходить до висновку про неможливість застосування за аналогією закону наведеної норми до правовідносин сторін. При цьому, суд враховує, що спірні відносини між сторонами є відмінними від обставин, при яких може бути застосована норма ст.107 ч.2 ЖК УРСР, та більш складнішими настільки, що унеможливлюють визнання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Констатуючи такий висновок суд керується тим, що, по-перше ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на законних підставах проживали і реєстрація їх місця проживання здійснена у житлі квартирі №2, що на праві спільної часткової власності (1/2 частки) належала батьку дітей ОСОБА_5 Після смерті батька дітей ОСОБА_5, вони були змушені переселитися в іншу квартиру, оскільки переселялася їх мати ОСОБА_2, яка в такий спосіб намагається уникнути конфлікту із позивачем. В силу малоліття ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не могли при таких обставинах, коли переселилася їх мати, залишитися далі проживати в квартирі №2, а тому, суд вважає, що діти квартиру №2 покинули вимушено. По-друге, відповідно до норми ст.1261 ЦК України ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належать до першої черги спадкоємців за законом після ОСОБА_5, та претендують на прийняття спадщини, зокрема, і частки у праві власності на спірну квартиру, та на час розгляду справи немає даних щодо відмови зазначених осіб від прийняття спадщини після ОСОБА_5

Отже, наведені обставини свідчать, що малолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не можуть бути визнані такими, що втратили право користування квартирою №2 та немає підстав для примусового зняття із реєстрації їх місця проживання у квартирі №2.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Відмовити повністю в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання зняти із реєстрації місця проживання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3, через безпідставність вимог.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, через Кузнецовський міський суд Рівненської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

С у д д я :