Справа № 461/1810/15-ц
Провадження № 2/461/246/16
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

24.03.2016 року Галицький районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді: Стрельбицького В.В.,

при секретарі: Думичу Р.М.,

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 міської ради про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Галицького районного суду м.Львова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2, третя особа Центральний парк культури і відпочинку ім.Б.Хмельницького про розірвання договору оренди та примусове вилучення для суспільних потреб земельної ділянки, площею 0,1022 га на вул.Лижвярській, 42.

В порядку забезпечення позову представник позивача просить заборонити проведення будь-яких будівельних робіт по вул.Лижвярській, 42.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.3 ст.151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити, оскільки позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, що на земельній ділянці за адресою: м.Львів, вул.Лижвярська, 42, проводяться будь-які незаконні будівельні роботи, а також не наведено будь-яких інших достатніх доводів, які свідчити про наявність загрози того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення прав та інтересів позивачів, а також до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, тобто у суду відсутні достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Крім того, суд зважає і на той факт, що ухвалою ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду від 01.03.2016 року залишено без змін постанову Галицького районного суду м.Львова від 27.03.2015 року у справ №461/15162/14-а за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 міської ради про скасування ухвали, якою скасовано ухвалу ОСОБА_1 міської ради №4017 від 23.10.2014 року «Про відновлення меж памятки садово-паркового мистецтва місцевого значення ОСОБА_1 центрального парку культури і відпочинку імені ОСОБА_3», а відтак задоволення заяви про забезпечення позову може призвести до порушення прав та інтересів відповідача як орендаря вищезгаданої земельної ділянки, при цьому не наведено аргументів в чому саме полягає порушення прав та законних інтересів інших осіб.

Також, позивач у заяві про забезпечення позову не зазначає, кому слід заборонити проведення будівельних робіт за вказаною адресою.

Окремо суд звертає увагу на ту обставину, що предметом позову являється розірвання, укладеного договору оренди, а не законність здійснення будь-якого будівництва, відтак вимоги позивача виходять за межі заявлених позовних вимог.

За таких обставин, з врахування вищевикладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову, так як вважає доводи такої недостатніми та не доведеними належними засобами, а тому в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні заяви.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом 5-ти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5-ти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Стрельбицький В.В.