АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А[1]

19 грудня 2016 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва КирилюкГ.М., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження в справі за позовом Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» Волощука Ігоря Григоровича до ОСОБА_3, малолітнього ОСОБА_4 в інтересах якого діє ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу за кредитним договором зі спадкодавців, за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» - Павлюк Антоніни Анастасіївни на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 16 червня 2016 року,

встановив:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 червня 2016 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

На вказане судове рішення Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк» в особі представника Павлюк А.А. 02 листопада 2016 року подало апеляційну скаргу. На обґрунтування пропуску строку на апеляційне оскарження вказаний представник посилався на ті підстави, що 16 червня 2016 року представник банку отримав копію вступної та резолютивної частини рішення, повного тексту судового рішення не отримав, оскільки працівники суду не можуть знайти судову справу. Всупереч ч.3 ст.222 ЦПК України суд не надіслав повного тексту судового рішення рекомендованим листом, що призвело до порушення строків апеляційного оскарження.

Оскільки вказані підстави пропуску строку були визнані судом неповажними, у відповідності до положень ч. 3 ст.297 ЦПК України представнику позивача запропоновано вказати інші підстави для поновлення строку.

На виконання ухвали Апеляційного суду м. Києва від 22 листопада 2016 р. представник Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» звернувся до суду з заявою, в якій зазначив, що неодноразово звертався до Шевченківського районного суду м. Києва за отриманням копії судового рішення, проте отримував відповідь про те, що працівники не можуть знайти справу. 07.10.2016 року банк надіслав на адресу Шевченківського районного суду м. Києва заяву про видачу повного тексту судового рішення, яке до цього часу видано не було.

Вказані причини не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки не підтверджені жодними належними доказами та спростовуються матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача був присутнім під час проголошення судового рішення та отримав копію вступної та резолютивної частини рішення негайно після його проголошення (а.с.237 т.1).

Строк на апеляційне оскарження закінчився 27 червня 2016 р.

Згідно ч.2 ст.222 ЦПК України копії повного рішення суду видаються особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення. У разі проголошення тільки вступної та резолютивної частин судового рішення, особам, які брали участь у справі і були присутні у судовому засіданні, негайно після його проголошення видаються копії судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин.

Повний текст судового рішення було виготовлено судом та 23 червня 2016 року направлено особі, яка брала участь у справі, але не була присутня в судовому засіданні (а.с.240 т.1). Копію повного тексту судового рішення вказана особа отримала 01.07.2016 р., про що свідчить поштове повідомлення про вручення судового відправлення (а.с.241 т.1).

Вказане судове рішення відправлено до Єдиного державного реєстру судових рішень 23 червня 2016 року.

Доказів звернення представника позивача до суду з заявами про видачу повного тексту судового рішення матеріали справи не містять.

З огляду на положення ч.2 ст.222 ЦПК України, суд не повинен був надсилати копію судового рішення, оскільки представник позивача був присутнім під час проголошення судового рішення.

Додана до заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження копія заяви про видачу повного тексту судового рішення, на якій міститься відбиток квитанції про відправлення рекомендованого листа від 07.10.2016 р., за відсутності доказів того, що саме вказана заява була відправлена суду, заявником надано не було, а матеріали справи не мітять доказів отримання судом вказаної заяви.

Крім цього, направлення заяви про отримання повного тексту судового рішення через чотири місяці після його ухвалення не може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Матеріли справи також не містять жодного доказу того, що представник позивача у визначений законом строк звертався до суду з заявою про видачу копії судового рішення, проте не зміг його отримати з вини працівників суду.

Стаття 129 Конституції України визначає, що однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, а відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (Рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Оскільки підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, зазначені заявником, не можна визнати поважними, згідно вимог ч 3. ст. 297 ЦПК України у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ч 3. ст. 297 ЦПК України

Ухвалив:

У відкритті апеляційного провадження в справі за позовом Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» Волощука ІгоряГригоровича до ОСОБА_3, малолітнього ОСОБА_4 в інтересах якого діє ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу за кредитним договором зі спадкодавців, за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» - Павлюк АнтоніниАнастасіївни на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 16 червня 2016 року відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Суддя

Справа № 22-ц/796/15235/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.