Справа № 580/1964/15-ц
Провадження №2/580/15/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2016 року м.Лебедин

Лебединський районний суд Сумської області в складі: головуючої судді - Подопригори Л. І., за участю секретаря - Лєсної Н.В., за участю позивача - ОСОБА_1, відповідачки - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, КП «Бюро технічної інвентаризації виконавчого комітету Лебединської міської ради», Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Лебединського міськрайонного управління юстиції у Сумській області про визнання частково недійсним витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11 серпня 2009 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15 лютого 2015 року та договору купівлі-продажу від 22 вересня 2009 року, третя особа приватний нотаріус Лебединського міського нотаріального округу ОСОБА_4,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідачів, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі договору про уточнення ідеальних часток від 4 березня 1977 року він та його сестра ОСОБА_5 були власниками по ? частині кожен, житлового будинку, що розташований в м. Лебедин Сумської області по вул. Будильська, 4. За домовленістю з іншими співвласниками даного житлового будинку позивачу та його сестрі належить квартира № 2, ОСОБА_6 належить квартира № 3, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 належить квартира № 1.

Укладенню договору про уточнення ідеальних часток в 1977 році передувало складання 2 березня 1977 року акту представником Бюро технічної інвентаризації на предмет встановлення відповідності ідеальних часток в спільній власності на садибу за згодою усіх співвласників житлового будинку в якому була визначена дольова участь кожного співвласника, а саме: позивачу та його сестрі належить відповідно 21/96 частина та 17/96 частин; ОСОБА_7 належить 3/8 частини та ОСОБА_8 належить 1/8 частина; ОСОБА_6 належить 5/48 частин.

На підставі вказаного акту, Бюро технічної інвентаризації визначило ідеальні частки у власності кожного із співвласників садиби, що розташована в м. Лебедин Сумської області по вул. Будильська, 4, а саме: позивачу та ОСОБА_5 належать кімнати 2-2; 2-3; 2-4; 2-5; веранда «а1»; веранда «а3»; сарай цегла під літ. «Б»; 1/3 частина огорожі, що становить ? частину садиби; ОСОБА_6 належить кімната 3-2 площею 10,2 кв.м.; веранда «а2»; 1/3 частина огорожі, що становить 1/10 частину садиби; ОСОБА_7 та ОСОБА_8 належать кімнати 1-2; 1-3; 1-4; 1-5 площею 38,5 кв.м.; веранда «а», погріб, крильце, сарай під літ. «В», літня кухня під літ. «Г», 1/3 частина огорожі, що становить 2/5 частини садиби.

У 2002 році ОСОБА_5 подарувала позивачу належну їй ? частину житлового будинку з надвірними побудовами.

В серпні 2009 року ОСОБА_3, яка діяла на підставі довіреності від імені ОСОБА_6 та двох інших довіреностей спадкоємців після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_9, отримала витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно в якому було зазначено про те, які будівлі знаходяться на земельній ділянці по вул. Будильська, 4, без урахування договору про уточнення ідеальних часток від 4 березня 1977 року.

В подальшому ОСОБА_3 22 вересня 2009 року продала ОСОБА_2 належні її довірителям ? частину житлового будинку з надвірними побудовами, а також належний ОСОБА_1 цегляний сарай під літ. «Б» та ? частину цегляної літньої кухні, що розташовані в м. Лебедин Сумської області по вул. Будильська, 4.

Позивач вважає, що витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим 11 серпня 2009 року комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» та договором купівлі-продажу від 22 вересня 2009 року укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності порушено його право на власність на житловий будинок та господарські споруди, належні йому на підставі договору про уточнення ідеальних часток від 4 березня 1977 року, що розташовані в м. Лебедин вул. Будильська, 4.

Тому позивач прохає суд визнати частково недійсним витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно виданий 11 серпня 2009 року комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_3 в частині розташування за адресою: м. Лебедин вул. Будильська, 4, сараю цегляного під літ. «Б» та цегляної літньої кухні під літ. «Б1», як такого, що не підлягає відчуженню. Також позивач прохає суд визнати частково недійсним договір купівлі-продажу ? частини житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовані в м. Лебедин по вул. Будильська, 4, а також визнати недійсним та скасувати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданий 15 лютого 2015 року реєстраційною службою Лебединського міськрайонного управління юстиції на його імя.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечила проти вимог ОСОБА_1 з тих підстав, що 4 березня 1977 року між співвласниками житлового будинку, що розташований в м. Лебедин Сумської області по вул. Будильська, 4, був укладений договір про уточнення ідеальних часток права власності кожного із співвласників житлового будинку, а не поділ будинку в натурі. До 2009 року будинок на квартири між співвласниками не розділявся, а лише були визначені частки кожного із співвласників у спільній власності. Позивач був обізнаний про те, що особисто йому не належить на праві власності цегляний сарай під літ. «Б» та цегляна літня кухня під літ. «Б1», оскільки в договорі дарування останньому ОСОБА_5 у 2002 році ? частини житлового будинку та відповідної частини надвірних побудов значаться також вказані будівлі, як такі, що перебувають у спільній власності. Витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно та договір купівлі-продажу ? частини житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовані в м. Лебедин по вул. Будильська, 4, які оспорює позивач, досліджувався Лебединським районним судом при ухваленні рішення від 30 березня 2011 року, тому прохає суд відмовити у задоволенні позову в звязку зі спливом строку позовної давності.

Відповідачка ОСОБА_3, в судове засідання не зявилася, хоча і була своєчасно та належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, але надала заяву в якій прохає суд справу розглядати без її участі.

Представник відповідача - КП «Бюро технічної інвентаризації виконавчого комітету Лебединської міської ради» в судовому засіданні 10 грудня 2015 року вимоги ОСОБА_1 не визнав з тих підстав, що акт визначення фактичного користування житловим будинком та надвірними спорудами не є правовстановлюючим документом, який стверджує розподіл будинку між співвласниками. Даний акт виготовлявся відповідно до замовлення ОСОБА_7 з метою дарування частини будинку. На підставі вказаного акту були визначені ідеальні частки кожного співвласника в домоволодінні. 4 березня 1977 року між співвласниками домоволодіння був укладений договір про уточнення ідеальних часток, а не розподіл домоволодіння. В подальшому, представник КП «Бюро технічної інвентаризації виконавчого комітету Лебединської міської ради», в судове засідання не зявився та надав заяву в якій прохає суд справу розглядати без його участі.

Представник відповідача - Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Лебединського міськрайонного управління юстиції у Сумській області в судовому засіданні 10 грудня 2015 року вимоги ОСОБА_1 не визнав та пояснив, що реєстрація права власності за позивачем на нерухоме майно, що розташоване в м. Лебедин по вул. Будильська, 4, проведена відповідно до поданих ним документів, які стверджували право власності, тому підстав для визнання цієї реєстрації недійсною він не вбачає. В подальшому, представник Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Лебединського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, в судове засідання не зявився та надав заяву в якій прохає суд справу розглядати без його участі.

Третя особа приватний нотаріус Лебединського міського нотаріального округу ОСОБА_4, в судовому засіданні 10 грудня 2015 року вимоги ОСОБА_1, щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу від 22 вересня 2009 року укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, не визнав, та пояснив, що даний договір був посвідчений ним на підставі наданих сторонами правовстановлюючих документів, а саме, договору про уточнення ідеальних часток від 4 березня 1977 року, договору дарування від 5 березня 1977 року та свідоцтва про право на спадщину від 26 липня 1978 року, які свідчили про те, що продавцям належить ? частина житлового будинку та відповідна частина надвірних побудов. На земельній ділянці розташовано: житловий будинок під літ. «А» загальною площею132,2 кв.м., житловою площею 79,0 кв.м., сарай під літерою Б, літня кухня під літерою Б-1, літня кухня під літерою Г та огорожа під № 1-2. В подальшому, приватний нотаріус Лебединського міського нотаріального округу ОСОБА_4, в судове засідання не зявився та надав заяву в якій прохає суд справу розглядати без його участі.

Заслухавши пояснення позивача, відповідачки та дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не обґрунтовані і тому не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Між сторонами мають місце цивільні правовідносини, які регулюються ст. 112, 113, 118 ЦК УРСР, ст. 203, 215, 256-257, 267, 317, 319, 321, 328, 355 358 ЦК України.

В судовому засіданні було встановлено, що 2 березня 1977 року представником Сумського міжміського бюро технічної інвентаризації було поведене обстеження садиби, що розташована в м. Лебедин по вул. Будильська, 4, на предмет встановлення відповідності ідеальних часток в спільній власності на садибу та фактично належними реальними частинами в натурі (а.с. 11-12).

4 березня 1977 року між співвласниками садиби, що розташована в м. Лебедин по вул. Будильська, 4, був укладений договір про уточнення ідеальних часток відповідно до якого: ОСОБА_1 та ОСОБА_5 належить ? частина будинку та відповідна частина надвірних побудов; ОСОБА_6 належить 1/10 частина будинку та відповідна частина надвірних побудов; ОСОБА_7, ОСОБА_8 належить 2/5 частин будинку та відповідна частина надвірних побудов (а.с. 15). Вказаний договір був посвідчений державним нотаріусом Лебединської державної нотаріальної контори ОСОБА_10

З договору дарування від 18 червня 2002 року вбачається, що ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_1 ? частину деревяного будинку під літ. «А» та відповідну частину надвірних споруд, що розташовані в м. Лебедин Сумської області по вул. Будильська, 4. На земельній ділянці розташовані наступні споруди: цегляний сарай під літ. «Б», цегляна літня кухня під літ. «Б1», деревяна літня кухня під літ. «Г», паркан дощатий під цифрами 1-2 (а.с. 16).

З витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» вбачається, що станом на 11 серпня 2009 року житловий будинок, який розташований в м. Лебедин Сумської області по вул. Будильська, 4 належить: ОСОБА_1 1/4 частина на підставі договору про уточнення ідеальних часток від 4 березня 1977 року; ОСОБА_1 1/4 частина на підставі договору дарування від 18 червня 2002 року; ОСОБА_6 1/10 частина на підставі договору про уточнення ідеальних часток від 4 березня 1977 року; ОСОБА_11 1/10 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26 липня 1978 року; ОСОБА_12 3/10 частини будинку на підставі договору дарування від 5 березня 1977 року (а.с. 9).

З договору купівлі-продажу від 22 вересня 2009 року вбачається, що ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_6, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 належну їм 1/2 частину житлового будинку під літ. «А» загальною площею132,2 кв.м., житловою площею 79,0 кв.м. та відповідну частину надвірних споруд до складу яких входить: цегляний сарай під літерою Б, цегляна літня кухня під літерою Б-1, деревяна літня кухня під літерою Г та дощата огорожа під № 1-2, що розташовані в м. Лебедин Сумської області по вул. Будильська, 4 (а.с. 10).

Рішенням Лебединського районного суду від 30 березня 2011 року, яке набрало законної сили 15 квітня 2011 року ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо визнання частково недійсним договору купівлі-продажу частини житлового будинку, що розташований в м. Лебедин Сумської області по вул. Будильська, 4, ОСОБА_2 Ухвалюючи дане рішення суд виходив з тих підстав, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений нотаріусом про продаж частини вищезазначеного житлового будинку (а.с. 34-36).

Рішенням Лебединського районного суду від 15 лютого 2013 року, яке набрало законної сили 12 березня 2013 року ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо визнання за ним права власності на реконструйований ним господарський сарай під літерою Б, збудовану літню кухню під літерою Б-1, веранду під літерою а-1; веранду під літерою а-3; та веранду (сіни) під літерою а-4, в садибі, яка розташована в м. Лебедин Сумської області по вул. Будильська, 4. Ухвалюючи дане рішення суд виходив з тих підстав, що ОСОБА_1 не узгодив проведення реконструкції та будівництва з іншими співвласниками житлового будинку, а також не зареєстрував право власності на вказані побудови в порядку передбаченому чинним законодавством (а.с. 31-33).

Рішенням Лебединського районного суду від 17 березня 2015 року, яке набрало законної сили 29 липня 2015 року було проведено розподіл житлового будинку, що розташований в м. Лебедин Сумської області по вул. Будильська, 4, між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Ухвалюючи дане рішення суд виходив з тих підстав, що ОСОБА_1 хоч за власний рахунок і здійснював добудови до житлового будинку та споруджував на спільній земельній ділянці господарські будівлі, але ним не вирішено питання щодо оформлення права особистої власності на цю частину спірного майна, а навпаки зареєстровано його як спільну часткову власність (а.с. 27-30).

Згідно вимог ст. 10 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно зі ст. 112 ЦК УРСР, майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим

кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Відповідно до ст. 113 ЦК УРСР, володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди - спір вирішується судом. Кожний учасник спільної часткової власності має право на оплатне або безоплатне відчуження іншій особі своєї частки в спільному майні.

Згідно зі ст. 112 ЦК УРСР, якщо учасники спільної часткової власності на жилий будинок за угодою між собою встановили порядок користування відособленими приміщеннями будинку (квартирами, кімнатами) відповідно до частки кожного і така угода нотаріально посвідчена і зареєстрована у виконавчому комітеті місцевої ОСОБА_8 народних депутатів, то вона обов'язкова і для особи, яка згодом придбає частку в спільній власності на цей будинок.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 5) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб

(співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві

спільної часткової власності на це майно.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає порушення права власності позивача на господарські споруди, а саме, цегляний сарай під літ. «Б» та цегляну літню кухню під літ. «Б1», що розташовані в м. Лебедин вул. Будильська, 4, оскільки в судовому засіданні не було встановлено належних та допустимих доказів на підтвердження факту належності особисто позивачеві на праві власності вказаних будівель.

Акт обстеження садиби на предмет встановлення відповідності ідеальних часток в спільній власності на садибу та фактично належними реальними частинами в натурі від 2 березня 1977 року складений представником Сумського міжміського бюро технічної інвентаризації, на який позивач посилається як на підставу виникнення права власності на цегляний сарай під літ. «Б» та цегляну літню кухню під літ. «Б1», що розташовані в м. Лебедин вул. Будильська, 4, не є правовстановлюючим документом, що визначає частки кожного із співвласників у праві спільної часткової власності, тому не може бути прийнятий як доказ на підтвердження права власності позивача на вказані будівлі.

Тому суд вважає, що витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11 серпня 2009 року із зазначенням у ньому цегляного сараю під літ. «Б» та цегляної літньої кухні під літ. «Б1», що розташовані в м. Лебедин вул. Будильська, 4, був правомірно виданий комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації».

У звязку з відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження права власності позивача на цегляний сарай під літ. «Б» та цегляну літню кухню під літ. «Б1», що розташовані в м. Лебедин вул. Будильська, 4, суд не вбачає порушення прав позивача при укладенні 22 вересня 2009 року договору купівлі-продажу ? частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних побудов, що розташовані в м. Лебедин Сумської області по вул. Будильська, 4, предметом якого серед інших будівель також була будівля цегляного сараю під літ. «Б» та будівля цегляної літньої кухні під літ. «Б1».

Згідно зі ст. 256-257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи те, що відповідачка ОСОБА_2 заявила клопотання про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог щодо визнання частково недійсним витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11 серпня 2009 року та договору купівлі-продажу від 22 вересня 2009 року, в звязку зі спливом строку позовної давності, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 був ознайомлений з умовами вищезазначеного договору купівлі-продажу частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що розташовані в м. Лебедин вул. Будильська, 4, з повідомлення нотаріуса, що вбачається з рішення суду від 30 березня 2011 року (а.с. 34-36), крім того, під час розгляду даної справи в судовому засіданні досліджувався витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11 серпня 2009 року.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1, щодо визнання недійсним та скасування витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого 15 лютого 2015 року реєстраційною службою Лебединського міськрайонного управління юстиції, у звязку з невідповідністю зазначення в ньому площі будинку, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що реєстрація за позивачем права власності на житловий будинок з надвірними побудовами, які розташовані в м. Лебедин вул. Будильська, 4 здійснювалась на підставі поданих ним документів, а саме: договору про уточнення ідеальних часток від 4 березня 1977 року, договору дарування від 18 червня 2002 року та технічного паспорта на житловий будинок.

З технічного паспорта на житловий будинок під літ. «А», який розташований в м. Лебедин по вул. Будильська, 4, вбачається, що даний будинок має загальну площу 76,6 кв.м., а житлова площа становить 30,0 кв.м. (а.с. 43-46). Саме така загальна та житлова площа будинку зазначена у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого 15 лютого 2015 року реєстраційною службою Лебединського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_1 (а.с. 47-48).

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, підтверджених доказами дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 11, 15, 58- 60, 209, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. 112, 113, 118 ЦК УРСР, ст. ст. 203, 215, 256-257, 267, 316, 317, 319, 321, 328, 355 358 ЦК України,

В И Р I Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Лебединський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Подопригора Л. І.