АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 619/4037/14-ц Головуючий суддя І інстанції Овсянніков В.С.
Провадження № 22-ц/790/6399/16 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: «відшкодування шкоди »
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Гуцал Л.В., Трішкової І.Ю.,

за участю секретаря: Доля О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 30 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

встановила:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, мотивуючи який зазначив, що 01 травня 2014 року на 489 км автодороги «Київ-Харків-Довжанський» з вини водія ОСОБА_3, який керував належним ОСОБА_1 автомобілем «Mercedes Benz», державний номерний знак НОМЕР_3, з причепом, державний номер НОМЕР_1, сталося дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого його автомобіль «Toyota Prado», державний номерний знак НОМЕР_2, отримав механічні пошкодження. Постановою Дергачівського районного суду Харківської області від 29 травня 2014 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Посилаючись на те, що пошкодженням автомобіля йому завдано матеріальної шкоди у розмірі 108 299 грн. 62 коп., на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mercedes Benz» ОСОБА_1 на підставі укладеного 01 лютого 2014 року (поліс № АС/3969273) з приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Україна» (ПрАТ «СК «Україна) договору була застрахована з лімітом відповідальності у розмірі 50 000 грн., водій ОСОБА_3 перебував з ОСОБА_1 у трудових правовідносинах, позивач просив стягнути на відшкодування матеріальної шкоди 58 299 грн. 62 коп. в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а також 54 115 грн. 44 коп. з ПрАТ «СК «Україна».

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 30 червня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто на відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_2: з ОСОБА_1 58 299 грн. 62 коп., з ПрАТ «СК «Україна» 49 500 грн., а також по 2819 грн. судових витрат. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду в частині стягнення з нього коштів на користь ОСОБА_2 скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування скарги зазначив, що винним у завданні шкоди автомобілю позивача визнано ОСОБА_3, на час настання дорожньо-транспортної пригоди останній не виконував трудових обов'язків, а використовував автомобіль у власних потребах, наданий позивачем розрахунок вартості відновлювальних робіт пошкодженого автомобіля не є належним доказом, оскільки складений не ПрАТ «СК «Україна», до того ж вказаний рахунок не оплачений, а ремонт автомобіля не виконаний.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1, з яким на час зіткнення автомобілів винна у дорожньо-транспортній пригоді особа ОСОБА_3 перебувала у трудових відносинах, була застрахована ПрАТ «СК «Україна», а тому на користь позивача підлягає стягненню на відшкодування матеріальної шкоди з ПрАТ «СК «Україна» - 49 500 грн., з ОСОБА_1 - 58 299 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 01 травня 2014 року на 489 км автодороги «Київ-Харків-Довжанський» сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mercedes Benz», державний номерний знак НОМЕР_3, з причепом, державний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3, власником якого є ОСОБА_1, та автомобіля «Toyota Prado», державний номерний знак НОМЕР_2, який належить ОСОБА_2

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Постановою Дергачівського районного суду Харківської області від 29 травня 2014 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована на підставі укладеного 01 лютого 2014 року з ПрАТ «СК «Україна» договору. Згідно з полісом № АС/3969273 ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого), становить 50 тис. грн.., розмір франшизи складає 500 грн.

Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Toyota Prado» згідно з рахунком-фактурою № 1-00001696 від 23 травня 2014 року становить 108 299 грн. 62 коп.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Встановлено та не заперечується сторонами у справі, що ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ОСОБА_1, що підтверджується трудовим договором, укладеним 05 серпня 2011 року та зареєстрованим у встановленому законом порядку.

Частиною першою статті 1172 ЦК України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідальність юридичної або фізичної особи настає у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду така особа заподіяла у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що шкоду позивачеві було заподіяно ОСОБА_3 не під час виконанням ним трудових (службових) обов'язків, відповідачем ОСОБА_1 не надано і матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що саме ОСОБА_1 має відшкодувати різницю - 58 299 грн. 62 коп. між фактичним розміром шкоди, в межах заявлених позовних вимог - 108 299 грн., і страховим відшкодуванням в межах ліміту відповідальності страховика - ПрАТ «СК «Україна» у розмірі 49 500 грн.

Оскільки судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 30 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді