Справа № 214/958/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 січня 2016 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Щеняєвої І.Б.,

при секретарі Фастовець Ю.Ю.,

за участі позивача ОСОБА_1,

її представника - ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

його представника - ОСОБА_4,

у відкритому судовому засіданні при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, припинення права власності та визнання права власності, стягнення компенсації сплати комунальних платежів, суд -

встановив:

Позивач звернулася до суду із позовом про поділ майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, припинення права власності на частку у спільному майні без виплати компенсації та визнання права власності на частку у спільному майні, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебували у шлюбі з 13.08.1994 року та від шлюбу мають доньку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб було розірвано 28 серпня 2010 року, фактично відповідач припинив мешкати разом з позивачем з 2008 року. За час шлюбу з відповідачем у 2003 році придбали за договором купівлі-продажу спільне майно - квартиру №266 будинку №1 по бул. Вечірній в м. Кривому Розі. За договором квартира була оформлена на відповідача. Коли вони припинили спільне проживання відповідач обіцяв провести переоформлення квартири на доньку або на неї, проте, не виконав обіцянки і позивач змушена звертатись до суду. З оцінки про ринкову вартість квартири вбачається що вона коштує 148 730 грн., а витрати позивача на ремонт та утримання квартири, в т.ч. на комунальні платежі, нараховані на зареєстрованого проте немешкаючого відповідача, складають 128 402 грн. Позивач вважає, що частка відповідача у спільному майні подружжя є незначною, та враховуючи інтереси позивача та їх дитини, просить суд припинити право власності відповідача на частку у спільному майні подружжя на підставі 365 ЦК України та ст.70, 71 СК України. Ремонт робився нею з 2009 по 2012 роки і позивач витратила власні кошти в розмірі 92 817, 12 грн.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги змінила та просила припинити право власності відповідача на квартиру №266 будинку №1 по бул. Вечірній в м. Кривому Розі без сплати грошової компенсації; визнати за нею право власності на цю квартиру, стягнути з відповідача на її користь компенсацію сплати комунальних платежів по квартирі в сумі 12 353, 22 грн. за період з березня 2010 року по червень 2015 року включно; стягнути з відповідача 58 910 грн. компенсацію вартості автомобіля марки Ауді -80 1989 р.в., 1781 куб.см., державний номер НОМЕР_1.; стягнути з відповідача всі судові витрати. В обґрунтування позовних вимог вона зазначила, що в шлюбі нею за власні кошти було придбано спірну квартиру, правоустановчі документи оформлено на відповідача. В квартирі з моменту її покупки проживає вона з донькою, відповідач припинив там мешкати у 2008 році, але на нього нараховуються комунальні платежі через те, що він зареєстрований в цій квартирі. Квартира була оформлена на відповідача за умови що він її переоформить на їхню доньку. В жовтні 2010 року позивач зверталась до відповідача з питання переоформлення квартири але той відмовив, в зв'язку з чим вона звернулася до суду.

Позивач в судовому засіданні пояснила, що гроші 6000 доларів, їй подарували батьки і вона зберігала їх на депозитному рахунку, в ПриватБанку. Документів не залишилось, надати докази щоб підтвердити що гроші дарувалися особисто їй батьками, не може, бо вони померли. Відповідач за час шлюбних стосунків працював, бюджет був спільний, але його коштів не могло б вистачити на покупку нерухомості.

Представник позивача в судовому засіданні пояснила що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1994 року по 2010 рік, від шлюбу мають доньку. В спірній квартирі проживає позивач із донькою, а комунальні платежі нараховуються на трьох зареєстрованих осіб, в т.ч. на відповідача, тому слід стягнути з нього компенсацію сплачених сум на користь позивача за період з березня 2010 рік по червень 2015 року. В обґрунтування позову вона вказала, що квартира купувалась за гроші позивачки, отримані від продажу 2-кімнатної квартири, яку позивач успадкувала після смерті своєї матері. 31.05.2002 року позивач продала успадковану 2-х кімнатну квартиру за 14 922 грн. (2 800 доларів США). 13.09.2002 року позивач купила за ці гроші (2 800 доларів США) автомобіль марки Ауді -80 1989 р.в., 1781 куб.см., державний номер НОМЕР_1, по генеральній довіреності, виданій на ім'я відповідача. Автомобілем користувався відповідач і після розірвання шлюбу він його не повернув і не компенсував позивачу вартість машини. В листопаді 2003 року позивач за 6 500 доларів продала 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_1, придбану нею також у шлюбі, але за кошти, подаровані особисто позивачу її батьками. На ці гроші вона купила, доклавши також своїх 500 доларів, квартиру №266 будинку №1 по бул. Вечірній за 7000 доларів. Квартиру оформили на відповідача. Її батьки жили і працювали в Якутії РФ, особисто позивачу її батьки протягом 1996 року дали 6 800 доларів. Гроші передавались через спільних знайомих та особисто їй в руки коли позивач сама їздила до батьків в Якутію, нелегально перевозила гроші через кордон, не вказуючи про них в деклараціях. Потім позивач поклала ці гроші на особистий депозитний рахунок в ПриватБанку, але договори і квитанції в неї та в банку не збереглися. Позивач з 1995 по 1998 рік була в декреті, не працювала. В 2008 році відповідач залишив сім*ю, забрав собі машину, як нею розпорядився, позивачу не відомо, на продаж машини згоди не питав.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, в частині стягнення компенсації за комунальні платежі. Заперечуючи вимогу про стягнення коштів за автомобіль, зазначив, що автомобіль не переходив в його власність, автомобіль він купував по генеральній довіреності, за власні кошти за 3 тисячі доларів. Автомобіль був проданий на запчастини, за 950 доларів, строки позовної давності вже сплили. Спірна квартира була придбана на спільні кошти в шлюбі, оскільки він весь час працював, віддавав гроші дружині, вона зберігала гроші на депозиті в банку. Під час продажу квартири в 2003 році він був присутній у нотаріуса і давав свою згоду на її продаж. Того ж року вони купили 4-хкімнатну квартиру, він особисто займався її пошуком, покупкою і оформленням.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, вважає що витік строк звернення до суду із вимогою про стягнення компенсації за автомобіль та комунальних платежів. Згодна на стягнення з відповідача компенсації по комунальним платежам за останні три роки з моменту заявленої вимоги позивачем, тобто з липня 2012 року по липень 2015 року, в іншій частині компенсації просила відмовити через сплив строків позовної давності для звернення до суду. В іншій частині позову просила відмовити через безпідставність та недоведеність вимог позивача.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_1 пояснила, що вона була в шлюбі з відповідачем з 1994 року, проживали в квартирі її батьків на пр.Перемоги,30/136. Вона в шлюбі купила 3-кімнатну квартиру в 1998 році по пр.30 років Жовтня 48/104 за гроші її батьків, які проживали в Якутії. Гроші передавались через знайомих, які їздили в Україну, крім того, вона сама також іздила за грошима в м.Белгород, при перетині кордону гроші не декларувала. Вона передані батьками гроші зберігала на депозитному рахунку в Приватбанку і за ці гроші вона купила в 1998 році квартиру, в ній вони проживали до 2003 року всією сім'єю. Потім в 2003 році вона продала трикімнатну квартиру за 6500 доларів США та купила 4-хкімнатну квартиру на б-рі Вечірньому 1/266 за 7000 доларів США 16.12.2003 р., оформивши її на відповідача, попередньо домовившись із ним що потім він оформить договір дарування на квартиру на позивача. Машину Ауді-80 вона купила за 2800 доларів, отримані від продажу 2-кімнатної квартири, яку вона отримала в якості спадщини після смерті матері. Машина була придбана у власність за генеральною довіреністю, на облік в ДАІ не ставили. За час шлюбу вона з відповідачем мали спільний бюджет, коли вона була в декреті сім*ю забезпечував чоловік, він працював. На придбання нерухомості відповідач не дав ні копійки, всі квартири були придбані в шлюбі за рахунок позивача.

Вислухавши сторони та їх представників, пояснення свідка ОСОБА_1, дослідивши письмові докази, судом були встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини, які регулюються нормами Сімейного та Цивільного кодексів України 2004 року оскільки державна реєстрації права власності на спірну квартиру 266 у будинку №1 по б-ру Вечірньому в м. Кривому Розі відбулася після набрання новим кодексом чинності, відповідно, права і обовязки виникли і продовжують існувати за правилами нового СК України. Крім того, для спірних правовідносин що стосуються вимоги позивача про поділ майна подружжя та стягнення компенсації вартості автомобіля, переданого в користування відповідачу на підставі довіреності від 13.09.2002р., підлягають застосуванню норми КЗпШС та Цивільного кодексу України 1963 р. із змінами та доповненнями.

ОСОБА_6 свідоцтва про укладення шлюбу, 13.08.1994р. ОСОБА_3 та ОСОБА_7 уклали шлюб, який зареєстровано за №204 відділом РАГС Інгулецького міськвиконкому Дніпропетровської області, дружина взяла прізвище чоловіка ОСОБА_1 (Т.1 а.с.18).

ОСОБА_6 свідоцтва про народження 11.12.1995 року народилась ОСОБА_5, батьками якої є сторони (Т.1 а.с.17).

ОСОБА_6 свідоцтва про розірвання шлюбу, 28.07.2010р. шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 біло розірвано, прізвище ОСОБА_1 залишено без змін (Т.1 а.с.19).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 16.12.2003р. ОСОБА_3 придбав у власність квартиру 266 у будинку №1 по б-ру Вечірньому в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, договір посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_8, право власності на підставі договору купівлі продажу від 16.12.2003 року на квартиру 266 у будинку №1 по б-ру Вечірньому в м. Кривому Розі зареєстровано в КП «Криворізьке БТІ» 29.01.2004 року реєстраційний №3788355 (Т.1 а.с. 20-21,22,23-25).

ОСОБА_6 звіту про оцінку майна вартість чотирикімнатної квартири 266 у буд. №1 по б-ру Вечірньому в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області станом на серпень 2010р. становить 148 730,00 грн. (Т.1 а.с. 26-43).

ОСОБА_6 довідки «НоваКом» №33 від 23.10.2014р. в квартирі 266 буд.1 по б-ру Вечірньому в м. Кривий Ріг зареєстровані: ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (Т.1 а.с. 44).

ОСОБА_6 акту від 27.11.2014р., складеного мешканцями буд.1 по б-ру Вечірньому в м. Кривий Ріг, ОСОБА_3 в кв. 266 не проживає з червня 2008р., його особистих речей в квартирі немає (Т.1 а.с.45).

Позивач сплачувала нараховані комунальні платежі з березня 2010р. по листопад 2014р., що підтверджується квитанціями та довідками про суми нараховані до сплати (Т.1 а.с. 46-183,209-217).

Крім того позивач проводила ремонт в квартирі 266 буд. 1 по б-ру Вечірньому в м. Кривий Ріг для чого купувала будівельні матеріали, що підтверджується рахунками, податковими накладними, товарними чеками, а також договорами на виконання ремонтних робіт та актами здачі-приймання виконаних робіт (Т.1 а.а.с. 184-208,218-221,222-223,224,225,226-227,228-231,232-237).

ОСОБА_6 довідки за Вих. №54/01-16 від 20.05.2015р. приватний нотаріус Інгулецького міського нотаріального округу Інгулецького району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_9, 04.01.1998 року за реєстром №6, посвідчувала договір купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг (до жовтня 2002р. м. Інгулець Інгулецького району м. Кривого Рогу), АДРЕСА_2, покупцем якої виступала ОСОБА_1 (Т.2 а.с.69).

Також, згідно довідки за вих. №55/01-16 від 20.05.2015р. приватний нотаріус Інгулецького міського нотаріального округу Інгулецького району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_9, 31.05.2002 року за реєстром №1448, посвідчувала договір купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг (до жовтня 2002р. м. Інгулець Інгулецького району м. Кривого Рогу), АДРЕСА_3, продавцем якої виступала ОСОБА_1 (Т.2 а.а.с. 70). Як пояснювала позивач довідки видані нотаріусом у зв'язку з відсутністю самих договорів.

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.09.2001р., виданим державним нотаріусом Пятої криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_10, посвідчено право ОСОБА_1 на спадкове майно, яке складається з двокімнатної квартири, розташованої за адресою: Дніпропетровська обл.., АДРЕСА_4, після смерті матері ОСОБА_11М, яка померла 09.03.2001р. (Т.2 а.с.72).

ОСОБА_6 доручення від 13.09.2002р. гр. ОСОБА_12 уповноважив ОСОБА_3, керувати та розпоряджатися (продати, подарувати, заставити, здати в оренду, обміняти тощо) належним йому автомобілем марки «АУДИ80», 1989 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 (Т.2 а.с.73).

ОСОБА_6 звіту про оцінку транспорту від 17.06.2015р., ринкова вартість автомобіля Audi 80 1.8, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, ідентифікаційний номер (VIN) WAUZZZ89ZKA232184 на дату оцінки складає 58910 (пятдесят вісім тисяч девятсот десять) грн.. 00 коп., при курсі долара НБУ на 17.06.2015р. 22,14 грн. Ринкова вартість автомобіля Audi 80 1.8, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, ідентифікаційний номер (VIN) WAUZZZ89ZKA232184 на дату 30.09.2002р. складає 53290 (пятдесят три тисячі двісті девяносто) грн.. 00 коп., при курсі долара НБУ 5,329 грн. (Т.2 а.с.74-84).

ОСОБА_6 звіту про оцінку нерухомості, вартість квартири 266 буд.1 по б-ру Вечірньому в м. Кривий Ріг станом на 11.112015р. складає 373108 грн. без урахування ПДВ (Т.2 а.а.с.153-166).

На підставі виконавчого листа від 25.03.2010 р. №2-1713/2010 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ? доходів відповідача, на підставі виконавчого листа від 11.12.2014 р. №214/5160/14ц з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, на період навчання в розмірі 1/6 частини доходів відповідача( а.с.84,84).

Позивачем надані відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків за період з 01.01.1998 р. по 30.06.2008 р., з якого вбачається що в зазначений період позивач не отримувала доходів від підприємницької діяльності, від нарахованих доходів, а саме заробітна плата в ТОВ «Погляд» (2005-2006), Криворізький центр зайнятості, допомога по безробіттю (2006-2007), ТОВ «Промінвестальянс» 2008 р., ТОВ «Промексперт» 2008 р., утримувались обовязкові платежі (87,88).

Суд, розглянувши в судовому засіданні цивільну справу, повно і всебічно зясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про часткове задоволення позову за наступних підстав.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1994 року, шлюб розірвано за рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 23.03.2010 р., свідоцтво про розірвання шлюбу, видане позивачу 13.07.2011 р., свідчить про актовий запис про розірвання шлюбу №297 від 28.07.2010 року.

Відповідно до ст.16 ЗУ «Про власність», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом та Кодексом про шлюб та сім*ю України.

Відповідно до ч.1 ст.22 КЗпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Крім того, Сімейний кодекс України також містить в собі аналогічні норми щодо презумпції спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу (ч.1 ст.60 СК України). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.2 ст.60 СК України).

Відповідно до ч.2 ст.61 СК України обєктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу.

Судом при розгляді справи було встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_5, відповідно до презумпції спільної сумісної власності подружжя є може бути визнана спільною сумісною власністю подружжя оскільки вона придбана у шлюбі за договором купівлі-продажу від 16.12.2003р. (договір посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_8С.), покупцем в договорі зазначено відповідача ОСОБА_3 Право власності на спірну квартиру зареєстровано відповідачем в органах державної реєстрації 29.01.2004 року, реєстраційний №3788355. ОСОБА_6 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №35515585, право власності на квартиру 266 буд.1 по б-ру Вечірньому в м. Кривий Ріг зареєстровано 26.03.2015 року за ОСОБА_3Ю, на підставі дудбікату договору купівлі-продажу квартири; дублікат НАЕ 646107 видано 14.10.2014 року замість втраченого оригіналу договору (а.с.116-117 т.2).

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що беруть участь у справі.

Позивачем були змінені позовні вимоги під час судового розгляду справи, вона в зміненому позові просить про припинення права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_5, без сплати грошової компенсації, посилаючись на те, що квартира купувалась за гроші, які належали їй особисто, вона їх зберігала на депозитному рахунку в ПриватБанку. Крім того, позивач вважає, що підставою для припинення права власності відповідача є обставина, що її витрати на утримання спірної квартири та її ремонт 125 332, 24 грн. майже дорівнюють її ринковій вартості, за звітом про її оцінку 148 730 грн. Таким чином, позивач просила також визнати за нею право власності на спірну квартиру.

Судом надано критичну оцінку доводам позивача з приводу вимог позову про припинення права власності відповідача на квартиру і визнання права особистої приватної власності на цю квартиру за позивачем за таких підстав. Відповідно ч.1 ст.60 ЦПК України обовязок довести ті обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, покладено на сторони. ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів що спірна квартира була придбана за її особисті кошти, враховуючи відсутність доказів їх походження та набуття в особисту власність позивачем. Пояснення позивача в якості свідка, суд також не може вважати допустимим доказом того, що 6500 доларів були подаровані особисто їй батьками оскільки суд вважає що зазначена обставина повинна бути підтверджена тільки відповідним договором дарування, враховуючи розмір подарованої суми та що батьки вже померли. Інші засоби доказування даної обставини, такі як пояснення свідка ОСОБА_1, суд вважає сумнівними через відсутність можливості їх перевірки та через особисту заінтересованість свідка в результаті вирішення справи, оскільки вона є і позивачем.

Крім того, в якості свідка ОСОБА_1 суду пояснила, що грошові кошти 6500 доларів США вона зберігала на рахунку в банку, але не змогла надати докази через давнішні строки зберігання та відсутність у неї та в банку цих документів. Доказів отримання особистих коштів від продажу квартири, отриманої у спадщину після її матері, а саме договору купівлі-продажу квартири, із зазначенням ціни продажу, позивачем також не надано. Проте, внесення та зберігання коштів позивача на рахунках в банківській установі, про що вказала свідок ОСОБА_1, відсутність нотаріально посвідчених договорів дарування цих грошей, можуть свідчити про те, що ці кошти були спільною сумісною власністю подружжя, оскільки зберігання їх на банківському рахунку одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя (ст.23 КЗпШС). Крім того, такий вид послуги фінансової установи є угодою про відчудження спільного сумісного майна і не передбачає обовязкової згоди у письмовій формі, що потребує нотаріального посвідчення, іншого з подружжя.

Таким чином, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про визнання права особистої приватної власності позивача на спірну квартиру у зв'язку з недоведеністю позову. Крім того, суд не знайшов підстав для задоволення позовної вимоги про припинення права власності відповідача на спірну квартиру без сплати грошової компенсації. Право власності є непорушним і гарантується Конституцією України, відповідними нормами ЦК та СК України. Підстави припинення права власності передбачені ст.346 ЦК України. Така вимога позивача не ґрунтується на Законі.

Суд відмовляє також в задоволенні позову про стягнення з відповідача компенсації 58 910 грн. в якості компенсації вартості а/м АУДІ -80, державний номер НОМЕР_1, 1989 р.випуску, оскільки позивач та відповідач не набували за час шлюбу права власності на цей автомобіль, він не належить до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. Крім того, судом враховано, що строк позовної давності сплив і відповідачем та його представником заявлялось про застосування наслідків пропуску строку позовної давності для звернення до суду.

В частині вимоги позивача про стягнення компенсації з відповідача по сплаті комунальних послуг, суд також приймає до уваги, що представник відповідача і відповідач наполягали на застосуванні наслідків пропуску строку позовної давності та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію сплати комунальних платежів в межах трирічного строку позовної давності, враховуючи, що дана вимога була заявлена у зміненому позові 21 липня 2015 року, але письмові докази (квитанції про сплату комунальних послуг) надані позивачем по листопад 2014 року. Відповідно до ч.3 ст.156 ЖК України, спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку. Таким чином за період з березня 2012 року по листопад 2014 року на користь позивача підлягає стягненню компенсація на утримання спірної квартири, а саме комунальних послуг, оскільки відповідач є власником та зареєстрований в даній квартирі, тягар утримання та сплати комунальних послуг несе позивач, відповідач не сплачує комунальні платежі, пропорційно до своєї 1/2 частки, тому сума компенсації, яка підлягає відшкодуванню позивачу складає 5940, 26 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати по справі на позивача, пропорційно задоволеній частині позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10,11, 84, 88, 110,112, 212- 215 Цивільно-процесуального кодексу України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, припинення права власності та визнання права власності, стягнення компенсації сплати комунальних платежів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію сплати комунальних платежів за період з березня 2012 року по листопад 2014 року в сумі 5940, 26 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 117, 62 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через місцевий суд протягом 10 днів з моменту його проголошення поданням апеляційної скарги. Якщо сторона не брала участь у судовому засіданні, строк оскарження - протягом 10 днів з моменту отримання судового рішення.

Суддя Щеняєва І.Б.