СЛОВ?ЯНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 243/9005/15-ц 2/243/27/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2016 року м. Слов?янськ

Слов?янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючої - судді Неженцевої О.В.

при секретарях Дзюба М.О.

ОСОБА_1

за участю представника позивача ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

представника відповідачки- адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні місцевого суду в м. Слов?янську в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат, мотивуючи свої вимоги порушенням відповідачкою зобовязань відповідно до умов договору.

Представник позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності юридичної особи № 354-К-О від 02 лютого 2016 року, у судовому засіданні у режимі відеоконференції, заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та пояснила, що 25 серпня 2010 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_3 було укладено договір б/н, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Пунктами 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено,що Кліент дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і кліент дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь- якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява - анкета разом з Умовами та правилами надання банківських послуг,затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались частиною 1 статті 634 ЦК України. Згідно цієї норми статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банком нараховуються відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому « Тарифами банку», які викладені на вищевказаному банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Одночасно пунктом 1.13.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни ОСОБА_2 та інших невідємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування шляхом надання виписок по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.1.1.2.3 до обовязків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Банк у повному обсязі виконав свої зобовязання за договором та угодою, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до пунктів 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку позичальник повинен виконати зобовязання з повернення кредиту ( у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п.1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязується сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договори є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобовязання за даним договором.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобовязання. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

Відповідно до п.2.1.1.12.9 « Правил користування платіжною карткою» боржник доручає списувати з будь якого рахунку відкритого в Банку, у тому числі з картрахунку, грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобовязань. Положеннями п. 1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що у разі незгоди зі зміною Правил та/або ОСОБА_2 банку, які викладені на банківському сайті, позичальник зобовязується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед Банком заборгованість.

На підставі п.1.1.3.2.3 « Умов та правил надання банківських послуг», банк має право на зміну тарифів, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, а також інших умов обслуговування рахунків.

Відповідно до частини 2 статті 1054 ЦК України та частини 2 статті 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Згідно п.2.1.1.3.5 «Умов та правил надання банківських послуг» Клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту в межах суми, підлягаючих сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами ( договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку.

Відповідно до п.2.1.1.12.11 Правил користування платіжною карткою, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленій банком долі у разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим договором. Згідно п.1.1.3.2.2 Умов та правил надання банківських послуг у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного договору та/або у разі виникнення овердрафту Банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/ або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обовязків в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обовязків за цим договором.

У звязку з тим, що ОСОБА_3 порушуються зобовязання за кредитним договором відповідачка станом на 31 липня 2015 року має заборгованість у сумі 22 022,89 грн., з якої: 9513,53 грн. заборгованість за кредитом, 9986,84 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 997,62 грн. заборгованість за пенею та комісією, передбачені пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг штрафи: 500 грн. штраф (фіксована частина), 1024,90 грн. штраф (процентна складова).

Виходячи з наведеного, посилаючись на протиправність дій відповідачки, якими суттєво порушуються законні права кредитора, представник позивача просив суд стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 22 022,89 грн. та понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1218,00 грн.

Відповідачка ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала і на обґрунтування своїх заперечень зазначила про те, що вона з 1999 року є інвалідом по зору 1 групи. Зазначений кредитний договір 25 серпня 2010 року вона з позивачем не укладала, фізично (сліпа) не мала можливості ознайомитися з текстом такого договору та його підписати. Вважає, що мала місце підробка матеріалів цього кредитного договору, тому з питання притягнення осіб до кримінальної відповідальності вона у січні 2016 року звернулася до Слов`янського відділення поліції. Вважає, що невідомі їй особи із числа працівників банку, скористалися копією її паспорту, який вона надавала раніше при укладанні кредитних договорів з цим Банком.

15 березня 2016 року відповідачкою ОСОБА_3 було подано до суду письмові заперечення на позов, які були нею підтримані у судовому засіданні. Згідно цих заперечень, нею не визнається укладання з позивачем ніякого договору про відкриття кредитної лінії, яким чином був підписаний вказаний договір їй невідомо. Анкета- заява, Умови та правила надання банківських послуг, ОСОБА_2 банку та Правила користування платіжною карткою нею не підписувалися, тому ці документи не можуть бути складовою частиною кредитного договору від 25 серпня 2010 року і не можуть бути розцінені судом як доказ виникнення та існування між позивачем та нею відносин з приводу укладання кредитного договору. Жодних доказів отримання від банку 10 000 грн. суду не надано, а тому, навіть якщо вважати, що за договором б/н від 25.08.2010 року ( за заявою-анкетою) позичальнику Банк перерахував кошти у розмірі 10 000 грн., то за відсутності між сторонами згоди щодо істотних умов договору кредитування між сторонами виникли інші зобов`язальні правовідносини, а саме укладання договору позики. З урахуванням того, що за розрахунком банку нею, як позичальником, сплачено 27 118 грн.38 коп., що значно перевищує суму позики 10 000 грн., то у разі якщо судом буде встановлено, що нею отримана від позивача ця сума, то вона у подальшому має намір звернутися до суду з позовом про стягнення з банку різниці, а саме 17 118 грн.38 коп. Враховуючи наявність у неї першої групи інвалідності, вона не може нести витрати по сплаті судового збору. Посилаючись на необгрунтованість заявлених позовних вимог та відсутність доказів їх, просила у задоволенні позову відмовити. ( а.с.181-182 )

Представник відповідача - адвокат ОСОБА_4, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 02 березня 2016 року, на обгрунтування заперечень відповідачки, додатково зазначила про те, що ОСОБА_3 давно є клієнтом банку « Приватбанк». Анкета заява, Умови та правила надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та ОСОБА_2 банку, які викладені на банківському сайті від 25 серпня 2010 року не є кредитним договором у розумінні положень Цивільного кодексу України, про що висловлена правова позиція Верховним Судом України у постанові від 11 березня 2015 року (справа № 6-16цс15). ОСОБА_3 є лише позичальником за цим договором позики і нею фактично переплачена вже банку сума 17 118 грн.38 коп., які у подальшому вона має намір стягувати з позивача у судовому порядку.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачки та її представника , вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) встановив наступне.

Приписами частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

25 серпня 2010 року юридична особа публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уклали договір б/н, за яким кредитор зобовязався надати позичальнику кредит у сумі 10 000,00 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а позичальник зі своєї сторони зобовязався отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути банку основну суму кредиту, сплатити проценти за користування ним, а також виконати інші обовязки, визначені цим договором, який складається із: підписаної відповідачем заяви та Умов та правил надання банківських послуг,затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та ОСОБА_2 банку, які викладені на банківському сайті.

Судом встановлено, що кредитний договір складається із підписаної відповідачкою заяви та Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та ОСОБА_2 банку, які викладені на банківському сайті. ( а.с. 8-9,10-33)

Зміст правочину не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства, і на підставі статті 629 ЦК України цей договір є обовязковим для виконання.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно статті 627 ЦК України ( в редакції за станом на день укладання спірного договору-25 серпня 2010 року) відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Твердження відповідачки про те, що позивачем не доведено перед судом підписання нею Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування банківською карточкою та ОСОБА_2 банку, а тому неможливо стверджувати що між нею та банком було укладено саме кредитний договір, не приймаються судом до уваги, бо підписуючи заяву 25 серпня 2010 року ОСОБА_3 висловила свою згоду про укладання кредитного договору саме в такій формі, про що свідчить її підпис у цій заяві. Ця заява, Умови та правила надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та ОСОБА_2 банку, які викладені на банківському сайті, і складають кредитний договір, а тому між сторонами виникли відносини, що походять з кредитного договору.

Посилання відповідачки та її представника на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 11 березня 2015 року по справі № 6-16цс15, не приймається судом до уваги, бо висловлена позиція у цій постанові стосується інших фактичних обставин по справі та іншої форми укладеного кредитного договору.

Доводи відповідачки про те, що зазначений кредитний договір нею не укладався 25 серпня 2010 року, а невідомі працівники цього банку використали копію її паспорту, який надавався раніше по укладеним договорам з цим банком, не приймаються судом до уваги з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Позивачем на підтвердження факту укладання відповідачкою 25 серпня 2010 року цього кредитного договору було надано: анкету- заяву, довідку про умови кредитування, копію паспорту відповідачки та фотокопію фотокартки із зображенням відповідачки, яка тримає у руках картку банку.

Судом встановлено, що відомості, зазначені в анкеті- заяві, повністю відповідають анкетним даним відповідачки по справі ( прізвище, ім'я, по батькові, номер ІНН, серія, номер, дата та орган, яким було видано паспорт, адреса реєстрації, номер мобільного телефону,наявність вищої освіти, сімейний стан, наявність дитини тощо), що було встановлено судом із даних її паспорту, наданого відповідачкою ОСОБА_3 суду, та особистих пояснень відповідачки у судовому засіданні щодо відповідності зазначених у анкеті данних фактичним за станом на 25 серпня 2010 року. ( а.с.8, 61-63)

Відсутність у копії паспорту ОСОБА_3, долученого до кредитного договору, її фотокартки на сторінці № 3, пояснюється тим, що такі дії по заповненню цієї сторінки були проведені робітниками Слов'янського МВ ГУМВС України в Донецькій області 20 квітня 2011 року, тобто вже після укладання цього кредитного договору, тому ці відомості не могли мати відображення у паспорті на день укладання спірного кредитного договору ( а.с.76-77, 61-62).

Посилання відповідачки на те, що зазначена цивільна справа підлягає зупиненню до ухвалення вироку судом по кримінальній справі за поданою нею 01 лютого 2016 року заявою до Слов'янського відділення поліції Краматорського міського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Донецькій області про притягнення невідомих працівників банку за підробку документів по цьому кредитному договору, не приймається судом до уваги, з наступних підстав.

Положеннями пункту 4 частини 1 статті 201 ЦПК України передбачено обов'язок суду зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Згідно роз'яснень, викладених у пункті 33 постанови Пленуму Верховного Суду України

«Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» и при неможливості розгляду справіи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства, підставою для зупинення провадження у цивільній справі може бути лише наявність кримінальної справи на розгляді в суді.

Між тим, відповідачкою ОСОБА_3 не надано суду даних про перебування у провадженні будь-якого суду кримінального провадження відносно працівників ПАТ КБ « Приватбанк» щодо підробки працівниками цієї банківської установи спірного кредитного договору від 25 серпня 2010 року, тому у суду не має законних підстав для зупинення провадження по цій цивільній справі та врахування зазначеної обставини при вирішенні спору по суті.

Крім того, як убачається із досліджених судом матеріалів № 906/16 перевірки працівниками Слов`янського відділення поліції Краматорського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області заяви ОСОБА_3 про прийнятті заходів до невідомих робітників банку, які від її імені оформили цей кредитний договір, то відомості за цією заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вносилися, її заява розглянута на підставі Закону України « Про звернення громадян». ( а.с.137-145).

Не приймаються судом до уваги і доводи відповідачки про те, що внаслідок інвалідності 1 групи по зору вона без присутності довіреної їй особи, не мала б можливості укласти 25 серпня 2010 року зазначений кредитний договір, бо наявність будь-яких обмежень або необхідності дотримання додаткових умов при оформленні кредитних договорів з особами, які мають інвалідність 1 групи, законодавством за станом на 25 серпня 2010 року не передбачалось.

Судом у порядку частини 4 статті 10 ЦПК України, з метою всебічного і повного з`ясування обставин справи, були прийняті заходи по роз`ясненню ОСОБА_3 її права на заявлення клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи, однак такого клопотання нею та її представником не було заявлено.

Суд вважає за необхідне відзначити те, що за весь час судового розгляду справи, відповідачкою ОСОБА_3 неодноразово подавалися суду заяви, клопотання, які були підписані нею, без зазначення того, що при написанні та підписанні цих документів нею застосовувалася система Брайля.

( а.с.117,118,181-182). Безпосередньо у суді відповідачка неодноразово розписувалася в отриманні документів також без застосування зазначеної системи. ( а.с.86,107,150,164).

Застосоване у письмових запереченнях на позов відповідачкою припущення, що виниклі між сторонами по справі відносини слід розцінювати як правовідносини за договором позики, не приймається судом до уваги, бо суперечить положенням статей 1046 та 1054 ЦК України.

За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Наявними в матеріалах справи документами підтверджено, що Банк повністю виконав умови кредитного договору, видавши ОСОБА_3 кредитні ресурси у розмірі 10 000 грн. По цьому кредитному договору було видано картку 057235 з кінцевим терміном до 05/12, у подальшому картка була перевипущена з номером 266148 та кінцевим терміном до 03/16, та повторно перевипущена за номером 204768 з кінцевим терміном до 08/17. ( а.с.103 зв., 114, 166 зв.)

Факт отримання ОСОБА_3 картки у день укладання кредитного договору, а саме 25 серпня 2010 року, підтверджено відповідним фотознімком її з цією карткою.( а.с.72,171).

Крім того, суд вважає необхідним відзначити те, що літній одяг ОСОБА_3, відображений на наданій позивачем копії фотокартки під час укладання саме цього кредитного договору , повністю відповідає пори року, коли укладався цей кредитний договір, а саме 25 серпня 2010 року, тому судом не приймаються до уваги доводи відповідачки про те, що невідомі працівники банку скористалися копією її паспорту, який вона надавала цьому ж банку під час укладання інших кредитних договорів.

Доводи відповідачки та її представника про те, що на цих фотознімках не відображено відомостей щодо номеру картки, яку вона тримає у руці, тому це не може бути доказом отримання нею картки саме за умовами кредитного договору від 25 серпня 2010 року, не приймаються судом до уваги, бо самою відповідачкою та її представником, виходячи із положень статей 10, 60 ЦПК України не спростовані ці обставини, на які посилається позивач.

Із наданого позивачем письмового розрахунку заборгованості за станом на 31 липня 2015 року за кредитним договором б/н від 25 серпня 2010 року, укладеного між ПАТ КБ « Приватбанк» та ОСОБА_3, пояснень представника ОСОБА_2 та виписки по особовому рахунку убачається, що відповідачка з 18 липня 2014 року (це остання дата погашення кредиту у сумі 150 грн.) не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, а 07 березня 2014 року мало місце поповнення карти в терміналі самообслуговування за адресою: місто Слов`янськ, вул. Карла Маркса, 38 відділення банку ( а.с.4-7,153-160)

Розмір заборгованості за станом на 31 липня 2015 року за кредитом (тілом кредиту) складає 9513,53 грн. Крім того, банком нараховані проценти у сумі 9986,84 грн. за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік у розмірі 36, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Умовами та правилами надання банківських послуг. Погашення процентів відповідачем не проводиться з 07 серпня 2014 року, що підтверджується письмовим розрахунком банку.

ПАТ КБ « Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права у серпні 2015 року (а.с.41 конверт, надходження матеріалів до суду 03 вересня 2015 року).

Враховуючи те, що відповідно до умов договору, укладеного 25 серпня 2010 року ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_3, кінцевий термін виконання кредитного зобовязання відповідає строку дії картки після неодноразового перевипущення це серпень 2017 року, тому, з урахуванням вищевказаного, суд приходить до висновку про те, що позивачем не пропущений строк позовної давності на звернення до суду з цими вимогами.

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 порушуються умови укладеного договору по своєчасному поверненню суми кредиту та відсотків за користування кредитом, унаслідок чого утворився борг перед позивачем у загальній сумі 19 500,37 грн. Таким чином, суд визнає, що відповідачка в односторонньому порядку відмовилася від належного виконання взятих на себе зобовязань за договором.

Суд визнає правильним представлений ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунок періоду і суми заборгованості, що утворилась у ОСОБА_3 за кредитним договором б/н від 25 серпня 2010 року. Розрахунок відповідає умовам укладеного договору і не спростований відповідачкою та його представником у судовому засіданні.

У матеріалах справи відсутні будь-які обєктивні дані того, що відповідачка вживала заходи для належного виконання зобовязання.

Відповідно до пунктів 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку позичальник повинен виконати зобовязання з повернення кредиту ( у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п.1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг. Розмір нарахованої банком пені і комісії складає 997,62 грн.

Невиконання або неналежне виконання сторонами договору своїх обовязків тягне правові наслідки, передбачені статтею 611 ЦК України, зокрема сплати неустойки.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязується сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. У договорі кредиту- заяві про оформлення кредитки сторони домовились про сплату штрафу саме у такому розмірі при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів.

Відповідно до положення ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VІІ від 02.09.2014 р. забороняється нарахування пені та / або штрафів на основну суму заборгованості із зобов?язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або пересилилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. № 1053-р на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VІІ від 02.09.2014 р. було затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, до якого входило м. Словянськ Донецької області.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 1079-р було зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053-р.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р.

Згідно із підпунктом 23 пункту 1 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м. Словянськ Донецької області.

Згідно положення ст.1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

Відповідно до наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень).

Національний банк України своїми листами від 13 жовтня 2014 року № 47-411/58939 та від 05 листопада 2014 року № 18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р. щодо ненарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час антитерористичної операції.

Як проголошено в ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на публічний розгляд його справи.

Згідно з положенням ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до п. 3.4 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч.1 ст.4 ЦПК України (справа № 1-10/2004) виходячи зі змісту ч.1 ст.8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об?єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою.

Таким чином, враховуючи офіційне тлумачення ч.1 ст.58 Конституції України, відповідно до Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VІІ від 02.09.2014 р. за період з 14.04.2014 року нарахування пені та штрафів, банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов?язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та / або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов?язань за кредитними договорами і договорами позики за весь період проведення антитерористичної операції, тобто з 14 квітня 2014 року і до дня набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 з 2000 року і по даний час зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_2, і позивачем не надано суду доказів про інше місце проживання відповідачки, суд приходить до переконання, що на зазначені договірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VІІ від 02.09.2014 р., тобто Банк повинен був не нараховувати або скасувати відповідачці нараховану пеню за несвоєчасне повернення кредиту за період з 14 квітня 2014 року по 31 липня 2015 року ( в рамках заявлених позовних вимог)

Таким чином позовні вимоги в частині стягнення пені та комісії за несвоєчасне повернення кредиту за період з 14 квітня 2014 року по 31 липня 2015 року у сумі 997,62 грн. та стягнення штрафів 500,00 грн. ( фіксована частина) та 1024,90 грн. ( процентова складова) задоволенню не підлягають.

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 належним чином не виконує зобовязання, передбачені укладеним в установленому законом порядку кредитним договором. Такі дії відповідачки є неправомірними, тому позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості підлягають задоволенню лише в частині стягнення заборгованості за кредитом у сумі 9513,53 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 9986,84 грн.

Позивачем документально підтверджено платіжним дорученням сплата при зверненні з позовом до суду судового збору у сумі 1218, 00 грн.

Згідно із частиною 2 статті 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно довідки МСЕК від 14 липня 2005 року відповідачка ОСОБА_3 є інвалідом I групи.

( а.с.65)

Відповідно до пункту 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК України та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI « Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп.

З урахуванням вищезазначеного, положень статті 88 ЦПК України та часткового задоволення судом позовних вимог на суму 19 500, 37 грн., понесені позивачем судові витрати по справі підлягають компенсації за рахунок держави у сумі 1078 грн.49 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, статтями 525-527, 611, 629, 1054,1055 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (рахунок 3111, МФО 305299, ) заборгованість за кредитним договором б/н від 25 серпня 2010 року станом на 31 липня 2015 року: за кредитом 9513,53 грн., за процентами за користування кредитом 9986,84 грн., а в загальній сумі 19 500 ( девятнадцять тисяч пятсот) гривень 37 копійок.

Судові витрати у сумі 1078 грн. 49 коп. на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» компенсувати за рахунок держави.

Відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення із ОСОБА_3 заборгованості за пенею та комісією у сумі 997,62 грн., штрафів у сумі 500,00 грн. та 1024,90 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Донецької області через Слов?янський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.В. Неженцева