Справа № 515/940/16-ц
Провадження № 6/515/1335/16
Татарбунарський районний суд Одеської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Семенюк Л.А.

при секретарі Унгурян Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Татарбунари подання Головного територіального управління юстиції в Одеській області Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1,

В С Т А Н О В И В:

15 червня 2016 року державний виконавець Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2 звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи, яка має невиконані зобовязання, покладені на нього, посилаючись на те, що на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області знаходиться виконавче провадження по виконанню виконавчого листа по справі №2-1688/07, виданого 29.05.2007 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів в розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 20.12.2006 року, до досягнення дитиною повноліття, тобто до 04.04.2016 року.

11.11.2008 року по вищевказаному виконавчому документу у відділі Татарбунарської ДВС Татарбунарського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження, про що винесено постанову, на підставі якої державним виконавцем неодноразово проводилась перевірка майнового стану боржника за його місцем реєстрації, розшук майна боржника, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості, яка станом на 04.04.2016 року за весь попередній період становить 41717,93 грн.

Посилаючись на Закон України «Про виконавче провадження», ст..217 ЦПК України, закон України Про порядок виїзду і вїзду в Україну громадян України від 21 січня 1994 року та інші правові акти, державний виконавець просить тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон.

Перевіривши наведені в поданні доводи та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із копії виконавчого листа по справі №2-1688/07 від 27.04.2007 року вбачається, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 20.12.2006 року, до досягнення дитиною повноліття, тобто до 04.04.2016 року (а.с.3).

Згідно копії постанови ВП №9962020 від 11.11.2008 року, відкрито виконавче провадження за вищезазначеним виконавчим листом Білгород-Дністровського міськрайонного суду (а.с.4).

Заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_1 станом на 04.04.2016 року, згідно наданого розрахунку, складає 41717,93 грн (а.с.11-14).

Відповідно до ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Такі обмеження права громадян України на виїзд за кордон у конкретно визначених законом випадках мають тимчасовий характер і зумовлені необхідністю забезпечення захисту прав і законних інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.33 Конституції України право кожного вільно залишати територію України може бути обмежене лише законом.

Закон України від 21.01.1994 року "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" (з подальшими змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Зазначеним Законом не передбачено за ухвалою суду тимчасове обмеження виїзду за кордон боржника до виконання рішення суду.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон визначені Законом України Про порядок виїзду і вїзду в Україну громадян України від 21 січня 1994 року (надалі Закон).

Стаття 6 зазначеного Закону передбачає декілька видів обмеження у праві виїзду громадян України за кордон.

Так, громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи),- до виконання зобов'язань (п.5 ч.1 ст.6 Закону).

З тієї самої підстави громадянину України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон або його паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено (п.5 ч.1 та ч.2, 4 ст.6 Закону).

З аналізу цих правових норм вбачається, що особі, яка має паспорт для виїзду за межі України та має такий намір, може бути відмовлено у виїзді за кордон у випадку ухилення від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобовязань.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон, суб'єкт подання не надав доказів того, що боржник має паспорт громадянина України для виїзду за кордон (закордонний паспорт) і, відповідно, має реальну можливість виїхати за межі України. До того ж, державний виконавець не надала суду доказів вичерпання всіх можливих заходів з примусового виконання рішення суду згідно Закону України "Про виконавче провадження".

Крім того, державним виконавцем не надано доказів на підтвердження того, що боржник отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження, та про те, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, за час виконання рішення виїжджав за межі України, що призвело до виникнення заборгованості або боржник безпідставно не з'являвся на виклики державного виконавця.

Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів, які б дійсно свідчили про намір боржника вибути за межі України з метою ухилитися від виконання покладених на нього судовим рішенням грошових зобов'язань не надано.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення подання державного виконавця Татарбунарського районного відділу ДВС Одеської області ОСОБА_2

Керуючись cт.ст.57-60, 208-210, 377-1 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання державного виконавця Головного територіального управління юстиції в Одеській області Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2 про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України - відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області протягом пяти днів з дня її проголошення.

Особи, без участі яких було постановлено ухвалу, можуть оскаржити її в апеляційному порядку протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Семенюк