АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/5326/2016 Головуючий в 1 інстанції - Гладун Х.А.
Доповідач - Желепа О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 28 грудня 2015 року в справі за поданням старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України КошкераІвана Анатолійовичапро тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», -

ВСТАНОВИЛА:

Старший державний виконавець департаменту ДВС МЮУ Кошкер І.А. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, без вилучення паспортного документу, до виконання ним своїх зобов'язань за рішенням суду.

Обґрунтовуючи подання, державний виконавець зазначив, що станом на дату звернення державного виконавця до суду із даним поданням, судове рішення не виконане, боржник ОСОБА_1, належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження в порядку, передбаченому ч.1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження », без поважних причин не вчиняє дій щодо ліквідації заборгованості, систематично перетинає державний кордон України, що свідчить про його ухилення від виконання рішення суду.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.12.2015 року, подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера Івана Анатолійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України - задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_1 (дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_2) у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа, до виконання зобов'язання по виконавчому провадженню № 49107742 щодо виконавчого листа № 415/4173/14-ц від 09.10.2015 р., виданого Лисичанським міським судом Луганської області.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та відмовити в задоволенні подання в повному обсязі у зв'язку з необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі посилався на те, що обмеження у праві виїзду за кордон було застосовано судом передчасно, без належного з'ясування фактичних обставин, що підлягають перевірці, ті обставини справи, які суд вважав встановленими є недоведеними та спростовуються наданими ним доказами. Судом не враховано, що невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, який вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків. Також вказував на те, що державним виконавцем не було доведено факту ухилення скаржника від виконання зобов'язань, передбачених рішенням суду, а також вчинення ним дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду. Судом не було враховано, що в боржника наявне нерухоме майно, яке знаходить на тимчасово окупованій території України, тобто боржник не виконує рішення не по своїй вині, а через об'єктивні причини. Суд в порушення процесуальних норм, розглянув подання без участі державного виконавця.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представника боржника, який доводи скарги підтримав, та представника стягувача, який доводи скарги заперечував, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 3771 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Пунктом 2 ст. 6 цього Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно п. 18 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язання за рішенням.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України знаходиться виконавче провадження № 49107742 з приводу виконання виконавчого листа № 415/4173/14-ц від 09.10.2015 р., виданого Лисичанським міським судом Луганської області про солідарне стягнення з ОСОБА_1, ТОВ «Східно-Українська Металургійна компанія», ТОВ «НІКА-ХОЛДІНГ», ТОВ «Метали і полімери» на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 3 167 183,02 дол. США.

26.10.2015 державним виконавцем відкрито виконавче провадження та встановлено строк боржнику для добровільного виконання рішення суду, копія якої у встановленому законом порядку направлена до відома на адресу боржника, вказану у виконавчому документі: АДРЕСА_2.

Також 26.10.2015 р. державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення - 3167183,02 дол. США та заборону на відчуження будь-якого майна, що належить боржнику.

З письмових доказів вбачається, що за боржником зареєстрована наступна нерухомість:

нежитлове приміщення № 29 (офіс), заг. пл. 62,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_3;

п'ятикімнатна квартира, заг. пл. 341,70 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, з гаражем, коморою та мансардою.

Оскільки дане майно знаходиться на тимчасово окупованій території України , де встановлено особливий правовий режим, у державного виконавця відсутні можливості для вчинення виконавчих дій щодо опису та арешту даного майна.

Згідно повідомлення Державної податкової служби України у боржника ОСОБА_1 відсутні відкриті рахунки в банківських установах.

Відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 20-1/92/17 від 17.11.2015, боржник ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, систематично здійснює перетинання державного кордону України протягом 2014-2015 p.p.

Суд першої інстанції, задовольняючи подання, встановив, що боржник , будучи належним чином повідомленим про відкриття виконавчого провадження, не вчиняє жодних дій, спрямованих на виконання обов'язку, покладеного на нього рішенням суду, хоча виконувати цей обов'язок у нього є реальна можливість, а його часті поїздки за кордон України унеможливлюють та ускладнюють виконання рішення.

Вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними, а висновки суду відповідають цим обставинам та вимогам Закону .

Доводи апеляційної скарги з приводу недоведеності факту ухилення боржника від виконання судового рішення, яке є обов'язковим для виконання, колегія суддів не приймає з огляду на таке:

Слід зазначити, що чинне законодавство не містить визначення поняття «ухилення» і практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

У сучасній українській мові слово «ухилення» тлумачиться так: - відступати, відхилятися, вивертатися; - намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; - навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Отже, з погляду значення словосполучення «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-ХІІ та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-ХІV, означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону № 606-ХІV, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

В суді першої та апеляційної інстанції підтвердився факт свідомого невиконання ОСОБА_1 судового рішення, оскільки останній, достовірно знаючи про свій обов'язок, погашати кредитні зобов'язання, та виконувати судове рішення , будучи належно повідомленим про такий обов'язок, в порядку передбаченому ч.1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», не вчинив жодних дій спрямованих на виконання своїх обов'язків.

Посилання представника боржника на те, що таке не виконання має місце через об'єктивні причини та знаходження майна боржника на тимчасово окупованій території, колегія суддів не приймає, оскільки божник працює, постійно здійснює закордонні поїздки, проте жодних грошових коштів на погашення боргу не вносить. Вказані обставини встановлені з пояснення представника боржника, а також письмової довідки прикордонної служби (а.с.21), з якої вбачається, що на протязі двох років боржник здійснив більше 20 закордонних поїздок.

Апеляційному суду представником боржника не було надано, жодного доказу, що вказані поїздки, були пов'язані з виконанням посадових обов'язків боржником, пов'язані лише з роботою, та здійснені за рахунок коштів , виділених на відрядження, а не за особисті кошти, або кошти надані родичами чи друзями, які також боржник міг би витратити не на подорожі, а на погашення своїх боргів.

При цьому колегіє суддів враховується, що останній продовжував подорожувати і після відкриття провадження в даній справі, проте коштів на погашення боргу так і не віднайшов.

Посилання представника боржника на те, що ОСОБА_1 є поручителем, а не боржником за кредитним договором, правового значення не мають, тому, що за рішенням суду останній є солідарним боржником і має такі ж зобов'язання.

Апеляційному суду на підтвердження доводів апеляційної скарги, та спростування висновків суду щодо ухилення боржника від свого обов'язку, жодні докази не подавались.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що боржнику на праві власності належать два автомобілі: «PORSHE 997, д.н.з. НОМЕР_2, 2008 року випуску та автомобіль «PORSHE PANAMERA», д.н.з. НОМЕР_3, 2010 року випуску. (постанова про арешт від 16.02.2016 року.

Разом з тим боржник достовірно знаючи, про відкрите виконавче провадження , в січні 2016 року, ( підписав апеляційну скаргу на ухвалу про його обмеження)не вчинив жодних дій по передачі автомобілів державному виконавцю для проведення їх реалізації, з метою часткового покриття боргів, також не повідомив державному виконавцю про це майно, ускладнюючи та затягуючи виконання, змушуючи державного виконавця вчиняти додаткові дії, щодо розшуку майна боржника та його арешту.

Тобто, судом достовірно встановлено ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань за рішенням суду, яке виразилось в неповідомленні державному виконавцю про наявність свого майна, а також в не внесенні будь-яких грошових коштів на погашення заборгованості, за наявності такої можливості .

Обмеження боржника ОСОБА_1 в праві виїзду за кордон, не свідчить про порушення положення ст. 33 Конституції України, ст. 13 Загальної декларації прав людини, ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права , оскільки боржник не вчиняє жодні заходи щодо виконання судового рішення, що набрало законної сили.

Доводи апеляційної скарги , щодо розгляду подання без присутності державного виконавця, не можуть бути підставою для скасування постановленої ухвали, оскільки суд , повідомив останнього про дату і час розгляду такого подання.

Враховуючи строки розгляду подання про обмеження боржника у праві виїзду, неявка державного виконавця до суду, не є перешкодою для розгляду такого подання.

Враховуючи розмір боргових зобов'язань боржника, та повну бездіяльність останнього, щодо її погашення, колегія суддів вважає, що обмеження у праві виїзду за кордон є спів мірним заходом, який дозволить забезпечити виконання остаточного судового рішення на території України.

Ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, а тому відповідно до ст. 312 ЦПК України, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу.

Стаття 324 ЦПК України містить норму, яка визначає перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку після їх перегляду в апеляційному порядку.

Оскарження ухвал апеляційного суду щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України у цій статті, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено.

Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові ВСУ від 23 вересня 2015 року №6-716цс15.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 28 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді: