Справа № 317/4000/15-ц
№/п 2/286/2016
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 березня 2016 року Запорізький районний суд Запорізької області в складі:
головуючого судді Громової І.Б.,
при секретарі: Величко Т.О.
за участю представника: ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, ОСК «Славутич-2», ОСОБА_3, третя особа: РС ЗРУЮ Запорізької області про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання договору дійсним та визнання права власності, -
У грудні 2015 р. позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до Територіальної громади в особі Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, ОСК «Славутич-2», ОСОБА_3, третя особа РС ЗРУЮ Запорізької області про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання договору дійсним та визнання права власності, який уточнювала в останнє 08.02.2016р.
Позивачка в позову зазначила, що відчужувана земельна ділянка належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого відділом земельних ресурсів у Запорізькому районі Запорізької області в серпні 2008 року (бланк серії ЯЕ №055480).
На вказаній земельній ділянці, знаходились недобудовані споруди побудовані в 1989 році: садовий будиночок з мансардою та з терасою, лоджією, прибудовою; на земельній території є свердловина; садовий будинок обнесений забором з хвірткою. Будь-які технічні документи, на час фактичного отримання їх у власність позивачкою, оформлені не були.
Садовий будинок фактично знаходився у занедбаному стані.
Оскільки на час оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки у ОСОБА_3 були відсутні правовстановлюючі документи на садовий будинок, сторони 04.05.2011 року уклали між собою усний договір купівлі-продажу садового будинку.
Після придбання у власність земельної ділянки разом із садовим будинком позивачка вступила в члени ОСК « Славутич-2», на території якого розташована земельна ділянка.
За час володіння земельною ділянкою і садовим будинком, ОСОБА_2 добудувала садовий будинок, привела його в належний стан.
24.11.2015року позивачка ОСОБА_2 звернулась до Реєстраційної служби в Запорізькій області з метою оформлення права власності на садовий будинок. Однак при вивченні позивачкою правовстановлюючих документів, виявилось, що в них є технічні розбіжності: а саме в державному акті на право власності на земельну ділянку і в договорі купівлі-продажу відмінності, щодо дати видачі документу та назви садівничого товариства.
При нотаріальному оформленні 04.05.2011 року договору купівлі-продажу земельної ділянки між відповідачкою ОСОБА_3 та позивачкою, ОСОБА_2, в тексті договору було помилково записано дату видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку « 24 серпня 2008 року», замість вірної - 13.08.2008 року.
Від правильності відомостей щодо назви садівничого товариства, на території якого розташована і земельна ділянка і садовий будинок, а також відомостей щодо дати видачі державного акту на право власності на земельну ділянку, на якій в свою чергу, розміщено садовий будинок, залежить визнання і реєстрація права власності на земельну ділянку і садовий будинок.
У звязку з вищевикладеним позивачка була вимушена звернутись до суду із вказаною позовною заявою в якій просить суд:
Визнати дійсним усний договір купівлі-продажу садового будинку діл. №6 Обслуговуючого садівничого кооперативу «Славутич-2» на території Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, укладений 04.05.2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2.
В судове засідання зявилась представник позивачки ОСОБА_1, яка уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити.
Представник відповідача територіальної громади в особі Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області в судове засідання не зявився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Заяв або клопотань суду не надавав.
Представник відповідача ОСК «Славутич-2» в судове не зявився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Заяв або клопотань суду не надавав.
Відповідачка ОСОБА_3 в судове не зявилася. Про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Заяв або клопотань суду не надавала.
Представник третьої особи, також до суду не зявився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи, заперечень не надав.
Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України, суд розглядає справу на засадах змагальності сторін в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
В нотаріальному договорі купівлі-продажу зазначено, що земельна ділянка належить ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого відділом земельних ресурсів у Запорізькому районі Запорізької області міською радою 24 серпня 2008 року (бланк серії ЯЕ № 055480).
Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого відділом земельних ресурсів у Запорізькому районі Запорізької області 13 серпня 2008 року (бланк серії ЯЕ №055480), вказана земельна ділянка належала відповідачці ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівля-продажу від 20.05.1997 року та розташована в СТ «Славутич». Ділянка № 6, с.Придніпровське, територія Лукашівської сільської Ради Запорізького району Запорізької області.
Інших змін не вносилося.
Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Відповідно до ч.1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа (фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту.
Статтею 16 ЦК України передбачено, що звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки ОСОБА_2 є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки стороною позивача не вірно обраний спосіб захисту свого права.
Суд не повинен займатися посвідченням фактів, для яких існують інші органи: нотаріальна контора, земельні ресурси тощо.
Суд не повинен встановлювати факти, якщо вони вже встановлені і ніким не оспорюються, а для підтвердження факту досить звернутися в орган, що відає його встановленням (при виправленні помилки або описки, для видачі його дубліката);
Окрім того позивачкою обов*язково повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що засвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. Також повинні були додаватися докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення або виправлення документів (ст.258 ЦПК).
Позивачка же просила визнати факт того, що земельна ділянка яка належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 04.05.2011 року, реєстраційний номер 927, знаходиться в Обслуговуючому садівничому кооперативі «Славутич-2», діл.№6 с. Придніпровське на землях Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області.
Встановлення фактів розташування земельної ділянки при наявності Держгеокадастру в Запорізькій області, працюючого ОСК «Славутич-2» та діючої Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області не входить до компетенції суду.
До органів та організацій, що мають відповідну компетенцію позивачка не зверталась та відповіді про неможливість встановлення такого факту не отримала.
Посилання позивачки на те, що не встановлення факту не дає їй можливості зареєструвати своє право власності на земельну ділянку не підтверджено доказами. Відмови від реєстраційної служби вона не отримувала, зверталася до неї тільки в усному приватному порядку. Дії державного реєстратора не оскаржувала.
Згідно змісту позовних вимог, помилки, що допущені при реєстрації договору купівлі-продажу нотаріусом, виправляти позивачка не намагалась.
Вказані обставини були підтверджені представником позивачки у судовому засіданні.
Представником позивача в судовому засіданні зазначалося про необхідність встановлення судом інших фактів, від яких залежить виникнення, зміна, або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Але в обґрунтування вказаних вимог не надано жодного доказу.
Позивачкою також висунуто вимогу про визнання усного договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. Стороною позивача до матеріалів справи долучена копія технічного паспорту на садовий (дачний) будинок №6, який розташований на території ОСК «Славутич-2» на території Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області.
Відповідно до технічного паспорту, будинок № 6 складається з літ «А» - садовий будинок, літ «мс» - мансарда», літ «А-тер»- тераса, літ «А-лодж» лоджія, літ «а» - прибудова, а також №1 свердловина, №2 паркан, № 3 хвіртка.
З пояснень представника позивачки, ОСОБА_1, суду стало відомо, що не зважаючи на те, що зазначено в договорі купівлі-продажу від 04.05.2011р., на вказаній земельній ділянці на час придбання її позивачкою, знаходились недобудовані споруди побудовані в 1989 році: садовий будиночок з мансардою та з терасою, лоджією, прибудовою; на земельній території є свердловина; садовий будинок обнесений забором з хвірткою. У звязку з тим, що на вказані споруди не було технічної документації та вони не були зареєстровані у встановленому законом порядку, сторони уклали між собою усний договір купівлі продажу на вказані споруди, не зважаючи на норми ст.657 ЦК України.
Суд не може погодитися з вказаними вимогами та вважає їх незаконними та необґрунтованими. Цивільним кодексом України (ст. 205) передбачено дві форми вчинення правочину: усна й письмова. У тих випадках, коли закон не встановлює обовязковість певної форми, сторони можуть обирати її на власний розсуд.
Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається обовязково у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.
В ч.2 ст.218 ЦК України чітко зазначається, що якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.
Водночас, загальне правило про наслідки недодержання вимоги щодо письмової форми правочину, тобто, такої, що не потребує нотаріального (або прирівняного до нього) посвідчення, полягає у встановленні презумпції дійсності такого правочину, якщо законом не передбачено спеціально, що недодержання письмової форми правочину тягне недійсність останнього.
Посилання сторони позивача на те, що після оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки, позивачка була включена до членів ОСК « Славутич-2», а відповідачка ОСОБА_3 була виключена із членів ОСК і це підтверджує те, що всі умови усного договору купівлі-продажу садового будинку було виконано, є безпідставними.
Окрім форми договору, сторонами не було виконано також істотні умови відносно ціни та строків укладення договору. Зазначити ціну договору, строк виконання, грошову одиницю в якій відбувалося виконання сторона позивача не змогла.
Крім того, судом встановлено наступне в нотаріально посвідченому договорі купівлі-продажу від 04.05.2011 року п 1.1. предмет позову зазначено як незабудована земельна ділянка. Саме за це майно отримані гроші в розмірі 5211 грн. Окрім цього в п.5 серед інших умов зазначено свідчення продавця, що самовільного будівництва на земельній ділянці немає. Ділянка оглянута покупцем тобто позивачкою та жодних недоліків, дефектів, претензій не виявлено. Договір підписано обома сторонами. Вказаний факт не заперечувався та визнаний повністю стороною позивача.
В витягу з Державного реєстру правочинів предметом правочину зазначено лише земельну ділянку.
Згідно пояснень представника позивача договір купівлі-продажу ніким із сторін не оскаржувався, не оспорювався та на час розгляду справи по суті є дійсним.
Визнання права власності за ОСОБА_2 на садовий будинок представник позивачки обґрунтовує ст. 392 ЦК України. Але погодитися з вказаними вимогами суд не може, оскільки позивачем не виконані всі необхідні дії, щодо визнання садового будиночку об*єктом нерухомості, який відповідає цілій низці вимог. Відсутні висновки, щодо відповідності будівлі встановлений нормам забудівлі, вказаній ділянці не присвоювали поштову адресу, існує тільки номер земельної ділянки в СТ «Славутич». Також позивачем не визначено, які саме підстави для визнання права власності вона покладає в обґрунтування позову це є новостворене майно, це є майно, яке набуто на підставі правочинів, на підставі набувальної давності або інше.
Відповідно до ст..3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться за місцем розташування об*єкта нерухомого майна в межах території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації прав. Первинним правовстановлюючим документом на садовий будинок є свідоцтво про право власності. В залежності від року збудування будиночку необхідно надання пакету документів, серед яких документ, що засвідчує відповідність закінчених будівництвом садових будинків, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил.
На підставі вищевикладеного суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.
З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3,10,11,15,57,60,61, 224-227, 256, 258 ЦПК України, ст.ст.15,16,218,392, 655,657 ЦК України, -
В позові ОСОБА_2 - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10 денний строк з дня проголошення рішення.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: І.Б. ГРОМОВА