Справа № 283/939/16-ц
провадження №2/283/421/2016
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 червня 2016 року Малинський районний суд Житомирської області в складі:

під головуванням судді Ярмоленка В.В.

з секретарем судових засідань ОСОБА_1

з участю сторін, та їх представників, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Малині цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

позивач просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, який було зареєстровано 11.10.1987 року в Кіровському відділі запису актів цивільного стану м. Ташкента Узбецької РСР, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через протилежні погляди на життя, постійні конфлікти, суперечки, припинення шлюбних відносин, непорозуміння та напруженість у взаємних стосунках, які призвели до того, що вони втратили почуття взаємної любові, поваги та взаєморозуміння. Проживають окремо з січня 2006 року, не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Тому на даний час за таких обставин сумісне життя і збереження сім"ї стали неможливими, шлюб існує формально. Мають двох повнолітніх дочок.

В судовому засіданні 08 червня 2016 року підтримав позовні вимоги, зазначив, що не бажає збереження сім'ї з відповідачем, наполягає на розірванні шлюбу, оскільки не відчуває до неї жодних почуттів. Будь-яких примирень не бажає.

Відповідач позовні вимоги не визнала, не заперечуючи факту тривалого роздільного проживання з позивачем, інтересу останнього до інших жінок, однак вважає, що питання розлучення можна вирішити в позасудовому порядку, попередньо обумовивши деталі розподілу майна, оскільки ОСОБА_2 не створив їй умови для можливості самостійного проживання .

Вивчивши письмові матеріали справи, вислухавши представників позивача ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_5, суд приходить до висновку про можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.

За змістом ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 11.10.1987 року палацом одружень №2 Кіровським відділом запису актів цивільного стану м. Ташкента Узбецької РСР, який на даний час носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини і примирення між ними стало неможливим. Від цього шлюбу сторони мають повнолітніх дітей. З пояснень позивача, сторони мають неприязні стосунки, з січня 2006 року не проживають разом, не цікавлять один одного як чоловік та жінка, що є свідченням того, що сім'я фактично розпалася, і збережена бути не може, стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім'ї, подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам сторін.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України).

Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка.

При цьому враховується, що позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, відсутність спільного життя та господарства з дружиною понад десять років, що стало причиною неможливості сторонами врегулювати свої особисті сімейні відносини та призвело до втрати почуття любові до позивачки, зниження пріоритету гармонічних сімейних відносин та духовного розвитку сім'ї впливають не лише на сторін, заходи до примирення подружжя позитивних наслідків не дали, клопотання про надання більш тривалішого часу на примирення сторонами не заявлялось, навпаки, стороною відповідача до суду заявлено позов про розподіл майна, що є свідченням відсутності порозуміння між сторонами, а тому, керуючись основними засадами шлюбу добровільність та неприпустимість до примушування збереження шлюбних відносин, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Керуючись ст.ст. 10,11, 60, 218 ЦПК України, ст. ст. 56, 110, 112, 114 Сімейного Кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований 11 жовтня 1987 року палацом одружень №2 Кіровським відділом запису актів цивільного стану м. Ташкента Узбецької РСР по актовому запису № 4004.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Малинський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь при розгляді справи, але не були присутні під час його проголошення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: