АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 648/3131/15-ц Головуючий в 1 інстанції: Сокирко Л.М. Номер провадження: 22-ц/791/500/16 Доповідач Іванова І.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого Іванової І.П.

суддів: Базіль Л.В., Полікарпової О.М.,

секретар Кутузова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2

на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 16 грудня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, мотивуючи її тим, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 16 000 грн., про що ОСОБА_3 власноруч написав розписку.

Позивач зазначив, що свої зобовязання за договором позики відповідач до теперішнього часу не виконав, а тому просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за договором позики у сумі 16 000 грн., індекс інфляції за весь час прострочення сплати боргу у розмірі 8 192 грн., трьох відсотків річних за час прострочки сплати боргу у сумі 399,78 грн. та стягнути на його користь судовий збір.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 16 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргувідмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати.

Судом встановлено, щоОСОБА_304 вересня 2014 року написав розписку, в якій зазначив, що він отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 16 000 грн. та зобовязався повернути їх позичальнику не пізніше 04 жовтня 2014 року. Також в розписці відповідач вказав, що суму коштів отримав у повному об`ємі, засвідчивши її власним підписом.

Заслухавши доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Невідповідність висновків суду обставин справи, неправильне застосування норм матеріального і процесуального права є, як передбачено ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що розписка, яка надана позивачем на підтвердження своїх вимог, не містить відомостей про передачу відповідачу визначеної грошової суми, а виходячи зі змісту ст. 1047 ЦК України, така розписка не є підтвердженням укладення між сторонами позики і не може бути підставою для задоволення позовних вимог позивача. Такий висновок не відповідає вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 04 вересня 2014 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 16 000 гривень, які зобовязався повернути не пізніше 04 жовтня 2014 року, про що написав розписку (а.с.7) . До серпня 2015 року ОСОБА_5 гроші ОСОБА_2 не повернув, у звязку з чим останній звернувся з позовом до суду.

Між сторонами склались договірні відносини.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Виходячи з зазначеної норми права, розписка, яку надав ОСОБА_3 ОСОБА_6 є належним доказом у підтвердження договору позики.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного

доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Письмовий доказ розписка не може бути спростований поясненнями свідків.

Як вказано у правовій позиції, яка викладена у Постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як зазначено в ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Однак, до теперішнього часу не було встановлено те, що договір позики між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений під впливом обману, насильства, на які наголошує відповідач. Тому, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга та позов ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач надав розрахунок боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних (а.с.6). Відповідачем розрахунок не спростовано. Колегія суддів погоджується з таким розрахунком, оскільки індекс інфляції складав: жовтень 2014 року-102,4; листопад 2014 року 101,9; грудень 2014 року 103,0; січень 2015 року 103,1; лютий 2015 року 105,3; березень 2015 року 110,8; квітень 2015 року -114,0; травень 2015 року 102,2; червень 2015 року 100,4. Сукупний індекс інфляції складає 1,512; сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає: (16 000 х 1,512 = ) 24 192 гривні, індекс інфляції за час прострочення: (24192-16000= ) 8 192 гривень. Розрахунок 3% річних: 16 000: 365х 3х 3046100 = 399,78 гривень. А всього підлягає стягненню 24 591 гривня 78 копійок.

Положеннями ч.1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

ОСОБА_2 надано квитанції, які свідчать, що ним сплачено судовий збір у розмірі 243,60 гривні (а.с.3) та 268 гривень (а.с.93). Тому, на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути з ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 511 гривень 60 копійок.

Керуючись ст.ст. 625, 1046, 1047, ч. 1 ст. 1050, ст.1051 ЦК України,ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, ч.1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 16 грудня 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 16 000 гривень боргу, 8 192 гривень інфляційних витрат, 399 гривень 78 копійок - три відсотки річних за час прострочки сплати боргу, а всього 24 591 (двадцять чотири тисячі п'ятсот дев'яносто одна) гривня 78 (сімдесят вісім) копійок, судові витрати у сумі 511 (п'ятсот одинадцять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Рішення набуває чинності негайно, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий І.П. Іванова

Судді: Л.В. Базіль

ОСОБА_7