Справа № 502/3005/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2016 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді - Масленикова О.А.

за участю:

секретаря судового засідання Кітреску О.М.

розглянувши цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про визнання договору дійсним та визнання права власності

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому вказала, що 24.03.2014 року за письмовим, нотаріально не посвідченим договором купівлі-продажу, вона придбала у відповідача житловий будинок та земельну ділянку площею 0,0638 га, розташовані за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Паризької Комуни, 74, за ціною 100 000 гривень. Відповідно до п. 10 вказаного договору відповідач зобовязався протягом 5-ти календарних днів нотаріально посвідчити вказаний договір. 01.04.2014 року на виконання п. 8 договору відповідач передав, а позивач, в свою чергу, прийняла майно, яке було предметом договору купівлі-продажу. Однак відповідач, отримавши від позивача гроші, в подальшому став ухилятися від нотаріального посвідчення договору та повідомив, що більше не бажає спілкуватися з цього приводу. Враховуючи, що позивач стала володіти належним відповідачу будинком згідно досягнутої ними угоди та почала робити ремонт придбаного будинку, інакше, ніж в судовому порядку вона не може оформити право власності на придбане майно, вона просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, укладений 24.03.2014 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 та визнати за нею право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вул. Паризької Комуни, 74 і земельну ділянку за цією адресою площею 0.0638 га.

Після відкриття провадження у справі позивачем ОСОБА_1 було подано заяву, згідно якої вона підтримує свій позов у повному обсязі та просить розглянути справу за її відсутності в звязку з сімейними обставинами.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибула, надавши заяву в якій зазначила, що проти задоволення позову вона не заперечує, оскільки дійсно отримала від позивача гроші за продане майно і не має бажання нотаріально посвідчувати правочин, та просила розглянути справу за її відсутності через неможливість прибути в судове засідання в звязку з перебуванням в м. Одеса.

Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, не прибули в судове засідання та подали заяви про проведення судового розгляду за їх відсутності, розгляд справи проведено за відсутності сторін без фіксування ходу судового засідання звукозаписувальним технічним пристроєм, що відповідає положенням ст. ст. 169, 197 ЦПК України.

Дослідивши надані сторонами докази, беручи до уваги вимоги позивача та визнання певних обставин по справі відповідачем, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

Як вбачається з Витягу про реєстрацію права власності, виданого 28.09.2009 року КП «Кілійське РБТІ та РОН» за номером 23974784, ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 28.09.2009 року Виконавчим комітетом Кілійської міської ради, є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вул. Паризької Комуни, 74, який складається з: літ. А житловий будинок; літ. Б літня кухня; літ. В комора; літ. Г навіс; літ. Д літня кухня; літ. Е убиральня; № 1-4, І надвірні споруди.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 723280, ОСОБА_2 на підставі рішення Кілійської міської ради Одеської області від 14 жовтня 2011 року № 250-VI-12 передана у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) земельна ділянка площею 0,0638 гектарів, розташована за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Паризької Комуни, 74; кадастровий номер земельної ділянки :02:010:0060.

24.03.2014 року за простим письмовим договором купівлі-продажу, укладеним в м. Кілія, ОСОБА_2 /Продавець/ продала, а ОСОБА_1 /Покупець/ купила за ціною 100 000 гривень житловий будинок за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Паризької Комуни, 74 та земельну ділянку за цією ж адресою. Будинок складається з: літ. А житловий будинок; літ. Б літня кухня; літ. В комора; літ. Г навіс; літ. Д літня кухня; літ. Е убиральня; № № 1-4, І надвірні споруди, а земельна ділянка цільового призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) має площу 0,0638 га, кадастровий номер :02:010:0060

Як зазначено в п.п. 8, 10 відповідного Договору, продавець зобовязався звільнити будівлю не пізніше 01.04.2014 року та протягом 5 днів з моменту його укладення нотаріально посвідчити зазначений договір купівлі-продажу.

Згідно повідомлень, наданих позивачем, нею двічі 25.06.2014 року та 15.08.2015 року пропонувалось відповідачу ОСОБА_2 нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 24.03.2014 року.

При розгляді і вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства:

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Як зазначено в п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Серед загальних вимог додержання яких є необхідним для чинності правочину, ч. ч. 4-5 ст. 203 ЦК України закріплено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та він має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Як зазначено в ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Як зазначено в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Як зазначено в п. 1.5 Розділу 1 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.98 № 121, яка була чинною на час укладення сторонами відповідного договору купівлі-продажу та яка визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна в Україні, - державну реєстрацію права власності на об'єкти нерухомого майна здійснюють комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до п. 6 Додатку 1 до вказаної Інструкції, - свідоцтва про право власності на обєкти нерухомого майна, видані органами місцевого самоврядування, віднесено до переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна.

З наданих сторонами доказів судом встановлено, що укладений 24.03.2014 року між сторонами по справі правочин, відповідно до діючої на той час та на час ухвалення рішення редакції ст. 657 ЦК України підлягав обовязковому нотаріальному посвідченню та не підлягав обовязковій державній реєстрації. Відповідач ОСОБА_2 набула право власності на предмет договору купівлі-продажу та провела реєстрацію права власності відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, тому відповідно до положень ст. 658 ЦК України мала право продажу відповідного товару. Також судом встановлено, що відповідач на виконання своїх зобовязань за правочином передала позивачу предмет договору купівлі-продажу, тобто відповідний житловий будинок з земельною ділянкою, на якій він розміщений, а позивач сплатив відповідачу визначену ним грошову суму, отже між сторонами відбулось повне виконання відповідного договору. Враховуючи, що відповідач по справі ухиляється від нотаріального посвідчення правочину, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, в звязку з чим задовольняє позов.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 11, 16, 220, 377, 655, 657 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати дійсним письмовий договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, укладений 24.03.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вул. Паризької Комуни, 74, який складається з: літ. А житловий будинок; літ. Б літня кухня; літ. В комора; літ. Г навіс; літ. Д літня кухня; літ. Е убиральня; № 1-4, І надвірні споруди.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на земельну ділянку площею 0,0638 гектарів, розташовану за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Паризької Комуни, 74, - цільового призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); кадастровий номер земельної ділянки :02:010:0060.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1000 гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_3