У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_6 про стягнення витрат, пов'язаних із навчанням, за касаційною скаргою ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_7, на рішення апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року Харківський національний університет внутрішніх справ звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6 про стягнення витрат в розмірі 18 444,64 грн, які пов'язані із навчанням в університеті.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що наказом від 03 липня 2003 року № 178 а/с ОСОБА_6 був зарахований до складу курсантів Харківського національного університету внутрішніх справ. 01 вересня 2007 року між сторонами укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, згідно з яким ОСОБА_6 навчався за рахунок коштів державного бюджету і після закінчення навчання повинен відпрацювати за місцем розподілу не менше як три роки, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати фактичні витрати за період навчання. В подальшому, наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 27червня 2008 року № 329 о/с відповідач у званні лейтенанта міліції був відрахований зі складу курсантів університету та відкомандирований до ГУ МВС України в м. Києві для подальшого проходження служби.

Наказом ГУ МВС України в м. Києві від 20 листопада 2009 року № 1089 о/с ОСОБА_6 звільнений з органів внутрішніх справ у запас з посади оперуповноваженого відділу Державної служби боротьби з економічною злочинністю Оболонського районного управління за власним бажанням.

Оскільки відповідач відмовляється в добровільному порядку відшкодувати суму фактичних витрат, пов'язаних з його утриманням у період навчання в учбовому закладі, позивач звернувся до суду з указаним позовом.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 04 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2016 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ витрати, пов'язані з навчанням в розмірі 18 444,64 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, апеляційний суд, виходив із того, що з ОСОБА_6 підлягають стягненню витрати за навчання у заявленомуХарківським національним університетом внутрішніх справ розмірі, оскільки перебіг позовної давності підлягає обчисленню з часу отримання університетом листа ГУ МВС України в м. Києві від 27 січня 2012 року № 14/217 про звільнення ОСОБА_6 з органів внутрішніх справ.

Однак, з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено, що наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 03 листопада 2003 року № 178 о/с, ОСОБА_6 був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ і зарахований курсантом 1-го курсу денної форми навчання факультету № 2 - економічної безпеки по спеціальності - «фінанси».

01 вересня 2007 року між Харківським національним університетом внутрішніх справ (виконавцем), Головним управлінням МВС України у м. Києві (замовником) та курсантом ОСОБА_6, був укладений договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України за державним замовленням на денній формі навчання, за освітньо-кваліфікаційним рівнем - «спеціаліст», напрямком (спеціальністю) - «фінанси», згідно з яким позивач зобов'язався забезпечити теоретичну та практичну підготовку відповідача згідно з навчальними планами та програмами і вимогами освітньо-кваліфікаційних рівнів, а відповідач зобов'язався виконати в повному обсязі навчальну програму відповідної фахової спрямованості та освітньо-кваліфікаційного рівня та після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку призначений замовником і відпрацювати не менше трьох років.

Відповідно до п. 14 постанови Кабінету Міністрів України «Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» від 22 серпня 1996 року №992, яка діяла на момент виникнення правовідносин, у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням, звільнення із служби за контрактом військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у зв'язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду або рішенням суду про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, через службову невідповідність, у зв'язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку, за порушення дисципліни, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, особою рядового і начальницького складу протягом трьох років, випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 313 від 01 березня 2007 року (в редакції станом на день укладання тристоронньої угоди та на день звільнення відповідача з роботи), цей Порядок визначає механізм відшкодування особами, навчання яких за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС прирівнюється до проходження військової служби (далі - особи), витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС (далі - навчальний заклад) у зв'язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушенням нею дисципліни; відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних із грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Порядок розрахунку витрат установлює МВС разом з Мінфіном.

Витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою.

Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 27 червня 2008 року № 329 о/с ОСОБА_6 у званні лейтенанта міліції був відрахований зі складу курсантів університету та відкомандирований до ГУ МВС України в м. Києві для подальшого проходження служби.

Наказом ГУ МВС України в м. Києві від 20 листопада 2009 року № 1089 о/с ОСОБА_6, у званні лейтенанта міліції, звільнений з органів внутрішніх справ у запас з посади оперуповноваженого відділу Державної служби боротьби з економічною злочинністю Оболонського районного управління з 23 листопада 2009 року відповідно до пп. «ж» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за власним бажанням), на підставі рапорту від 31 липня 2009 року та листа Департаменту кадрового забезпечення МВС України від 04 листопада 2009 року № 6/1/1-5466, що підтверджується витягом з наказу та листом ГУ МВС України у м. Києві від 27 січня 2012 року №14/217.

Пунктом 2.3.6. цього договору визначено, що відповідач зобов'язаний у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням під час навчання в університеті.

Вартість фактичних витрат, пов'язаних з утриманням курсанта ОСОБА_6, за весь період навчання у Харківського національного університету внутрішніх справ, з урахуванням уточнень від 05 травня 2014 року, складає суму 18 444,64 грн.

Харківський національний університет внутрішніх справ 31 січня 2013 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6 про відшкодування останнім фактичних витрат, пов'язаних із навчанням.

ОСОБА_6 звернувся до суду з заявою про застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки після звільнення його зі служби в органах внутрішніх справ (20 листопада 2009 року) та до звернення в суд із вказаним позовом (31 січня 2013 року) пройшло більше трьох років.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Судом першої інстанції правильно зазначено про те, що оскільки право позивача вимагати відшкодування ОСОБА_6 витрат, пов'язаних із навчанням, виникає у разі його звільнення зі служби з відповідних підстав, тому перебіг позовної давності починається з наступного дня після звільнення. Тобто, в даному випадку перебіг позовної давності розпочався з 21 листопада 2009 року (наказ ГУ МВС України в м. Києві № 1089 від 20 листопада 2009 року про звільнення ОСОБА_6 зі служби за власним бажанням) та закінчився 20 листопада 2012 року.

Як вбачається з матеріалів справи, ГУ МВС України в м. Києві листом № 14/вх.-217 від 27 січня 2012 року проінформувало Харківський національний університет внутрішніх справ про звільнення ОСОБА_6

Отже, Харківський національний університет внутрішніх справ мав можливість звернутися до суду з позовом до закінчення строку позовної давності, а саме, в період з 27 січня 2012 року по 20 листопада 2012 року.

Однак, звертаючись до суду з указаним позовом лише 31 січня 2013 року, Харківський національний університет внутрішніх справ не навів обставин на обґрунтування поважних причин пропуску строку позовної давності.

За таких обставин, з урахуванням вище вказаних вимог закону, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки позивач, звернувшись до суду з позовом за захистом свого порушеного права лише 31 січня 2013 року, пропустив строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції вищевказаних обставин та вимог закону не врахував, у зв'язку з чим помилково скасував рішення суду першої інстанції, ухвалене з дотриманням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_7, задовольнити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2016 року скасувати.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 березня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова