Справа №173/1691/16-ц
Провадження №2/173/868/2016
01.11.2016 м.Верхньодніпровськ
Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді Шевченко О.Ю.,
при секретарі судового засідання Демяненко С.І.,
за участю позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1. В цьому будинку з 2007 року і по теперішній час зареєстрована співмешканка позивача - ОСОБА_2 Проте з травня 2014 року вона в цьому будинку не проживає. Відповідач обіцяла знятися з реєстрації, проте цього не зробила та припинила відповідати на телефонні дзвінки. Фактичне місце проживання відповідача не відоме. На підставі вищевикладеного позивач просив суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме, будинком АДРЕСА_1.
В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд задовольнити позовні вимоги. Суду пояснив, що відповідач дійсно була зареєстрована в його будинку за його згодою вони проживали разом, а потім вона вирішила поїхати на заробітки до Росії та з травня 2014 року фактично в будинку не проживає. Потім приїжджала за своїми речами. Ніяких домовленостей щодо подальшого користування цим майном між ними не було
Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи без її участі не надала.
У відповідності до ст. 224 ЦПК України судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Суд, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.
Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 5 жовтня 2005 року є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.9). Також ця обставина підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 4 квітня 2006 року (а.с.10).
В цьому будинку з 17 липня 2009 року зареєстрована ОСОБА_2, що підтверджується довідкою Зарічанської сільської ради № 930 від 13 вересня 2016 року (а.с.7) та адресною довідкою від 27 вересня 2016 року (а.с.14).
Актом обстеження житлово-побутових умов від 13 вересня 2016 року встановлено, що ОСОБА_2 в будинку за адресою: АДРЕСА_1 не проживає з травня 2014 року (а.с.8).
Також в судовому засіданні цю обставину підтвердили свідки.
Так свідок ОСОБА_3 суду показала, що знає родину ОСОБА_1 тривалий час, оскільки разом проживають в с.Домоткань. Коли позивач повернувся з Москви разом з ОСОБА_2, він прописав її в будинку, оскільки вони разом проживали. ОСОБА_2 робила ремонт в її квартирі, а потім повідомила, що вона їде до Росії на заробітки. Це було в травні 2013 року. з того часу вона в будинку позивача не проживала. Вона приїжджала цього літа та казала, що більше не повернеться сюди жити.
Свідок ОСОБА_4 суду показав, що знає як позивача, так і відповідача. Вони раніше проживали разом, але відповідач не проживає в будинку позивача вже декілька років. Як йому відомо, то вона поїхала до Росії. Про ніякі домовленості між позивачем та відповідачем про користування цим будинком йому невідомо. Позивач не перешкоджав їй користуватися цим будинком, вона сама змінила своє місце проживання.
На підставі вищевказаних доказів встановлено, що ОСОБА_2 не проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_1 з травня 2014 року. Вона добровільно змінила своє місце проживання, ніяких перешкод у користуванні житлом з боку позивача не було.
Згідно зі ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. В той же час член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Положення цієї норми Закону у відповідності до ст. 8 Цивільного кодексу України за аналогією регулюють правовідносини щодо користування житлом іншими особами, які не є членами сім'ї власника, проте з його згоди користувалися цим майном.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 не проживає в будинку позивача з травня 2014 року без поважних причин, оскільки відповідач добровільно залишила будинок та визначила своїм місцем проживання інше житло. Жодних перешкод у користуванні цим будинком позивач не створював. Ніяких інших домовленостей між ОСОБА_1, як власником житла, та ОСОБА_2 щодо користування цим житлом не було. Будь-яких інших правових підстав користування цим житлом, зокрема договору оренди, сервітуту тощо судом не встановлено.
З урахуванням вищевикладеного, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, згідно з яким суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житлом по АДРЕСА_1, а тому позов підлягає задоволенню.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 405 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 11,60, 212-215, 224-233 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути скасовано судом, що його ухвалив за заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити рішення суду шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ю.Шевченко