І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 квітня 2016 року місто Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Бойка О.Ю., при секретарі Крижко Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу з урахуванням інфляційних втрат, штрафу та процентів за договором позики,
Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просила стягнути з відповідача на її користь суму боргу у розмірі 156 942,83 грн., з яких: 54 500,00 грн. сума основного боргу, 4 833,33 грн. 3% річних, 54 500,00 грн. штраф, 43 109,50 грн. інфляційні втрати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.06.2012 року, позивач позичила в борг відповідачу грошові кошти у розмірі 54 500,00 грн., зі строком повернення до 31.12.2012 року.
Позивач зазначила, що у визначений сторонами строк, а саме 31 грудня 2012 року, відповідач грошові кошти у розмірі 54 500,00 грн. не повернув, та повідомив про відсутність таких грошових коштів, які зобовязувався повернути.
У звязку з чим, станом на грудень 2015 року, виникла заборгованість у розмірі 156 942,83 грн., яка складається з наступного:
- 54 500,00 грн. грошова сума позики;
- 4 833,33 грн. 3% річних;
- 54 500,00 грн. штраф;
- 43 109,50 грн. інфляційні втрати.
Позивач у судове засідання не зявилась, проте подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечила.
Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, заперечень на позовну заяву до суду не надав.
Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, в тому числі і визнання таким порядку ч.5 ст.74 ЦПК України, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
У звязку з чим, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу.
Зясувавши фактичні обставини, що мають значення для справи, перевіривши їх доказами з огляду на їх достатність та взаємозвязок, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 01.06.2012 року, позивач позичила в борг відповідачу грошові кошти у розмірі 54 500,00 грн., зі строком повернення до 31.12.2012 року, що підтверджується Договором грошової позики від 01.06.2012 року та розпискою до Договору грошової позики від 01.06.2012 року (а.с.6,7).
Станом на грудень 2015 року, у відповідача, перед позивачем, виникла заборгованість у розмірі 156 942,83 грн., яка складається з наступного:
- 54 500,00 грн. грошова сума позики;
- 4 833,33 грн. 3% річних;
- 54 500,00 грн. штраф;
- 43 109,50 грн. інфляційні втрати.
Відповідно до п.4.3 Договору грошової позики від 01.06.2012 року (далі по тексту Договір), в разі порушення позичальником строків повернення позики, передбачених п.2.1 Договору більше ніж на 1 рік, позичальник сплачує на користь позикодавця штраф в розмірі сто відсотків неповернутої суми коштів.
Відповідно до п.4.4 Договору, в разі порушення позичальником строків повернення позики в строки, передбачені Договором, позичальник зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми за весь час прострочення.
Відповідно до п.4.6 Договору, нарахування штрафних санкцій (штраф і пеня) здійснюється за весь час прострочення виконання зобовязання.
Розмір заборгованості відповідача підтверджено відповідним розрахунком. Суд приходить до висновку, що вказаний розрахунок є досвідним, відповідає фактичним обставинам справи, будь-яких інших розрахунків заборгованості матеріали справи не містять. Розрахунок заборгованості є письмовим доказом, який іншими доказами не спростований.
Відповідач ніяких заходів з погашення заборгованості за час розгляду справи не здійснював.
Позивач позовні вимоги не збільшувала.
За вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Письмовими доказами відповідно до ч.1 ст.64 ЦПК України є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ч.1 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять раз перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч.ч 1,2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться
Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.
Враховуючи, що неналежне виконання відповідачем зобовязань за укладеним Договором грошової позики та розписки, підтверджене доказами, та виходячи із встановлених ст.526 ЦК України загальних умов виконання зобов'язання і передбаченого ст.629 ЦК України принципу обовязковості договору, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова сума у розмірі 156 942,83 грн.
Згідно квитанції №0.0.476170691.1 від 15.12.2015 року, позивачем при зверненні до суду були понесені судові витрати, а саме сплачений до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1569,43 грн.
Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212- 215, 224-226 ЦПК України,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу з урахуванням інфляційних втрат, штрафу та процентів за договором позики задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 156 942,83 грн., судовий збір в розмірі 1569,43 грн., а всього стягнути 158 512,26 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі неподання заяви про перегляд рішення набирає законної сили в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання скарги до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О.Ю.Бойко