Ухвала

Іменем України

20 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,

ФаловськоїІ.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання рішення частково незаконним, визнання недійсними державного акту та договору купівлі-продажу земельної ділянки за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5, на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 жовтня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 16 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка НОМЕР_1, площею 0,05 га, розташована на території Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області. На підставі рішення виконкому Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 22 квітня 1997 року їй 27 травня 1997 року видано державний акт на право приватної власності на зазначену земельну ділянку. Однак, рішенням Миколаївської міської ради від 19 вересня 2008 року належну їй земельну ділянку передано у власність ОСОБА_3, а 17 листопада 2008 року йому видано державний акт про право власності на неї. 02 квітня 2009 року ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу відчужив вказану земельну ділянку ОСОБА_4

Посилаючись на те, що вказаними рішеннями та діями відповідачів порушено її права власника, позивачка просила визнати незаконним рішення Миколаївської міської ради від 19 вересня 2008 року і державний акт щодо спірної земельної ділянки, виданий на ім'я ОСОБА_3, а також визнати договір купівлі-продажу землі від 02 квітня 2009 року недійсними.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 жовтня 2011 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано пункти 91 та 91.1 рішення Миколаївської міської ради від 19 вересня 2008 року. Визнано державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 у складі ОК СТ «Хризонтема» в Центральному районі м. Миколаєва, площею 476 м кв., виданий 17 листопада 2008 року ОСОБА_3, протиправним. Визнано договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки НОМЕР_1 у складі ОК СТ «Хризонтема» в Центральному районі м. Миколаєва, площею 476 м кв., від 02 квітня 2010 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, недійсним.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 01 лютого 2012 року рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 16 червня 2016 року, за апеляційною скаргою ОСОБА_4, рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 жовтня 2011 року в частині, яка не скасована рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 01 лютого 2012 року, залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судове рішення апеляційної інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Частково задовольняючи позов, суди (з урахуванням того, що апеляційний суд у 2012 році частково скасував рішення районного суду) на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2 є членом СВТ «Хризантема» і їй виділена спірна земельна ділянка, проте ця земельна ділянка без вилучення у неї незаконно передана ОСОБА_3, що є порушенням вимог земельного законодавства.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують і на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 жовтня 2011 року, у нескасованій апеляційним судом частині, та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 16 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

І.М.Фаловська