Єдиний унікальний номер 725/1714/16-ц
Номер провадження 2/725/366/16
25.05.2016 Першотравневий районний суд м.Чернівців
головуючого судді Скуляк І. А.
при секретарі Зитинюк К.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним, стягнення коштів, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним, стягнення коштів.
Посилалася на те, що 05.04.2016 року між нею та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» було укладено Договір Фінансового Лізингу № 003967. Також, нею було сплачено аванс в розмірі 10% вартості предмета Договору, а саме 22 500 грн.
Вказує на те, що перед укладенням даного договору у представництві в м. Камянець-Подільський між нею та представником ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» ОСОБА_2, яка діє на підставі Довіреності № 5 від 17.12.2015 року, була домовленість про те, що предметом Договору буде автомобіль марки Kia Rio. Як пояснила представник, їй потрібно тільки внести перший платіж, що нею і було зроблено, ще до підписання договору.
Стверджує, що після підписання договору та більш детального ознайомлення з ним, нею було виявлено, що замість зазначеного вище автомобіля в Договорі вказано зовсім інше авто, а саме Zotye Z 100. Крім того, в зазначеному Договорі виявлено цілий ряд пунктів, які суперечать як її інтересам, так і законодавству України.
В судове засідання представник позивачки не зявився, від нього до суду надійшла заяви про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити та не заперечував проти винесення заочного рішення по справі.
Справа слухалась у відсутності відповідача, який не зявився в судове засідання незважаючи на те, що належним чином був неодноразово повідомлений судом про час та місце розгляду справи. Причини своєї неявки суду не повідомив.
У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки представник позивачки не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення.
Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
На підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації.
Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача надав суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог.
Так, судом встановлено, що 05.04.2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» було укладено договір фінансового лізингу №003967, згідно якого позивач зобов'язався до отримання предмету лізингу на умовах та у порядку, передбаченому Договором, сплатити передбачені Договором платежі, після чого прийняти і належним чином використовувати предмет лізингу за його призначенням. (а/с 8-13).
Як зазначає позивачка в своїй позовній заяві, перед укладенням даного договору у представництві в м. Камянець-Подільський між нею та представником ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», була домовленість про те, що предметом Договору буде автомобіль марки Kia Rio, однак, після підписання договору та більш детального ознайомлення з ним, позивачкою було виявлено, що замість зазначеного вище автомобіля в Договорі вказано зовсім інше авто, а саме Zotye Z 100.
Пункт 1.7 Договору передбачає, що предмет лізингу передається в користування Лізингоодержувачеві протягом терміну, який становить не більше 120 (сто двадцять) робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця: Адміністративного платежу; Авансового платежу; Комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4 ст. 9 даного Договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.6. ст.9 даного Договору.
П.8.3. сторони погодилися, що гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, який визначений на дату укладання даного Договору, може змінюватися у випадку зміни обмінного курсу долара США до української гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця.
П. 9.1 авансовий платіж складає частину від вартості Предмета лізингу в розмірі 50 відсотків від вартості Предмета лізингу зазначеного у даному Договорі та у Додатку № 1 до даного Договору.
П. 10.13. в період строку дії даного Договору розмір лізингової плати може індексуватись.
Згідно п.12.1 Договору лізингоодержувач який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п.1.7, та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний Договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання Договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу Лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, Лізингодавець розглядає заяву Лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% (шістдесят відсотків) від сплаченого Авансового платежу та/або частини Авансових платежів, 40% (сорок відсотків) Лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору.
На думку суду, Лізингодавець даним договором зловживає довірою позивача та ставить односторонньо жорсткі, агресивні та несправедливі умови в Договорі.
З огляду на такі обставини у позивача існують обґрунтовані сумніви в добросовісності відповідача.
Відповідно до ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання.
Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ст.55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).
Аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу № 003967 від 05.04.2016 року, укладеного між сторонами дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом (п. 12.1 та стаття 3 договору), звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.
Крім того, Договір не був нотаріально посвідчений, а згідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою лізинг є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.
Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.
Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).
Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.
ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» здійснює свою діяльність без відповідної ліцензії, що підтверджується копією витягу з Єдиного ліцензійного реєстру від 14.04.2016 р. (а.с.16).
Відповідно до ч.1ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1ст.15 ЦПК України).
За приписами ч.1ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються Законом України «Про фінансовий лізинг».
Відповідно до ч.2 ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
За правилами ч.1 ст.3 Закону України «Про фінансовий лізинг» та ст.807 ЦК України предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками.
Згідно ч.1ст.184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її.
Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За приписами ст.11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право: обирати предмет лізингу та продавця або встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір лізингодавцю; відмовитися від прийняття предмета лізингу, який не відповідає його призначенню та/або умовам договору, специфікаціям; вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках; вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням умов договору лізингу.
Вказані права лізингоодержувача не знайшли свого відображення у змісті оспорюваного договору.
Статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено, щолізингові платежі можуть включати: а) суму яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору.
Як вбачається із змісту договору лізингу, укладеного між сторонами, адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення Договору.
З огляду на положення статті 16 Закону України « Про фінансовий лізинг» адміністративний платіж не відноситься до витрат лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.
Про те, що адміністративний платіж не є лізинговим платежем свідчить і той факт, що у Договорі у розділі «визначення термінів» лізинговий платіж і адміністративний платіж мають свої окремі визначення, із яких також випливає, що адміністративний платіж не підпадає під визначення лізингового платежу, наведене у ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг».
Стаття 627 ЦК України передбачає свободу договору, яка полягає в тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживача.
Держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри. Разом з тим споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму. Отже, для споживача існує ризик помилково придбати не потрібні йому послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, зокрема положеннями Закону України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.
Згідно ч.2 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.
З огляду на викладене та аналізу договору фінансового лізингу, суд вважає, що в оспорюваний договір включені несправедливі умови, які зазначені у ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.
Керуючись статями 13, 55 Конституції України, ст.ст. 6, 184, 203, 215, 216, 328, 509, 627, 692, 806, 807 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 6, 11, 16, 18, 19 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.ст.18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.3, 6, 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-
Визнати недійсним договір фінансового Лізингу № 003967 від 05.04.2016 року, який укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО».
Стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_1 сплачений фінансовий платіж в розмірі 22 500 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, поданою ним протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м.Чернівці протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці І. А. Скуляк