Справа № 505/2377/16-ц
Провадження № 2/505/1410/2016
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.12.2016 року Котовський міськрайонний суд Одеської області
у складі головуючого судді Нікітішина В.П.

при секретарі Шевчук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Подільську Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Філії - Одеське обласне управління АТ "Державний ощадний банк України" про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся 17.06.2016 року в суд з цим позовом, вказуючи, що на підставі наказу за № 385-к від 02 квітня 2015 року, його було прийнято на посаду інженера-програміста 1-ї категорії служби інформатики та автоматизації територіального безбалансового відокремленого відділення № 10015/0365 філії - Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

12 травня 2015 року, ним було отримано повістку з ІНФОРМАЦІЯ_2 про призов на строкову військову службу. Після отримання зазначеної вище повістки, ним вона була надана до відділу кадрів підприємства для оформлення документації, згідно вимог трудового законодавства України.

12.05.2015 року, він був відправлений з ІНФОРМАЦІЯ_2 до місця проходження військової служби.

З 13.05.2015 року по 11 травня 2016 року перебував на строковій військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 Збройних Сил України.

Після звільнення в запас з Збройних Сил України, він прийшов до адміністрації територіального безбалансового відокремленого відділення № 10015/0365 філії - Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", щоб повідомити про його звільнення в запас і вирішити питання стосовно виходу на своє робоче місце.

Але, йому стало відомо, що на підставі наказу за № 580-к від 12 травня 2015 року, його було звільнено з займаної посади у зв`язку з призивом на військову службу на підставі п. 3 ст. 36 Кодексу законів про працю України.

Вважає, що його звільнення з посади інженера-програміста 1-ї категорії служби інформатики та автоматизації територіального безбалансового відокремленого відділення № 10015/0365 філії - Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, та його порушені трудові права підлягають захисту.

Позивач просив суд поновити йому, ОСОБА_1 , строк для звернення з позовом до суду, визнавши його таким що пропущений з поважних причин; скасувати наказ про звільнення його, ОСОБА_1 , з посади інженера-програміста 1-ї категорії служби інформатики та автоматизації територіального безбалансового відокремленого відділення № 10015/0365 філії - Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" за № 580-к від 12 травня 2015 року; поновити його, ОСОБА_1 , на посаді інженера-програміста 1-ї категорії служби інформатики та автоматизації територіального безбалансового відокремленого відділення № 10015/0365 філії - Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"; стягнути з філії - Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 травня 2015 року до дня поновлення на роботі.

Позивач та його представник адвокат Колосович В.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Додатково позивач зазначав, що 11.05.2015 року його викликали у Котовський військомат і вручили повістку по призову на війську службу з 12.05.2015 року. В той же день він повідомив про це керівництво за місцем роботи та за дорученням управляючого провів навчання з працівником банку який мав виконувати його роботу. 12.05.2015 року він уже був в м.Одеса на збірному пункті і з 13.05.20115 року був направлений у військову частину. Заяву про звільнення з роботи у зв`язку із призовом на військову службу не писав. Після завершення служби 12.05.2016 року звернувся до керівництва Котовського відділення банку за місцем попередньої роботи для надання попередньої роботи. Однак йому відмовили у цьому, пояснивши що він був звільнений, а тому не має можливості надати йому попередню роботу. Після цього він звернувся до керівництва філії банку в м.Одеса. Де йому 31.05.2016 року вручили трудову книжку за що він розписався у книзі обліку трудових книг, але дату отримання трудової книжки він не зазначав. При цьому йому пропонували іншу роботу в банку, однак він відмовився, оскільки за запропонованими посадами у нього не було відповідної освіти. Тому вимушений звернутись в суд з цим позовом.

Представник філії Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" за довіреністю Кравченко М.М. у судовому засіданні позов не визнавав у повному обсязі з підстав викладених у письмовому заперечені. Згідно цього заперечення сторона відповідача наполягала, що позивач був призваний саме до строкової військової служби, що не є підставою для зберігання його місця роботи, посади і середнього заробітку, а також звільнення позивача на підставі п. 3 ст. 36 КЗпПУ відбулось з урахуванням вимог законодавства України, у тому числі вимог ч.3 ст. 119 КЗпПУ. Також у позивача відсутні правові підстави для відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу та звертаючись до суду з такими позовними вимогами, позивач має намір отримати подвійну винагороду, а саме: отримати не лише визначену законодавством допомогу, а й отримати кошти від відповідача. У зв`язку з вищенаведеним, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

За згоди сторін суд не залучає до справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - територіальне безбалансове відокремлене відділення № 10015/0365 Філії - Одеське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України», оскільки ця структура банку не наділена правами юридичної особи.

Суд також погодився із сторонами справи про неможливість залучення до справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - керівника Філії - Одеське обласне управління АТ "Державний ощадний банк України» Козак Д.А., який видав наказ на звільнення позивача, оскільки ця особа уже більше року не працює в банку і точне місце його проживання сторонам не відоме.

Вислухавши пояснення сторін, покази свідка та дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого.
Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Як вбачається з матеріалів справи, і це визнається сторонами, на підставі наказу за № 385-к від 02 квітня 2015 року, ОСОБА_1 було прийнято на посаду інженера-програміста 1-ї категорії служби інформатики та автоматизації територіального безбалансового відокремленого відділення № 10015/0365 філії - Одеське обласне управління АТ "Державний ощадний банк України".

12 травня 2015 року ОСОБА_1 було отримано повістку з ІНФОРМАЦІЯ_2 про призов на строкову військову службу.

З 13.05.2015 року по 11 травня 2016 року ОСОБА_1 перебував на строковій військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 Збройних Сил України.

На підставі наказу №580-к від 12 травня 2015 року, ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади, у зв`язку з призивом на військову службу на підставі п. 3 ст. 36 Кодексу законів про працю України.

Вирішуючи спірне питання, щодо законності підстав звільнення позивача з роботи, суд враховує наступне.

Відповідно до п. 3 ст. 36 КЗпП України (в редакції на дату звільнення позивача), підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім призову працівника на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року.

Статтею 119 КЗпП України (в редакції на дату звільнення позивача) передбачено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

Згідно з ч. 3 даної статті, за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» № 116-VII від 15.01.2015 року, який набрав чинності 08 лютого 2015 року, було внесено зміни до ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та абз. 1 ч. 2 даної статті викладений наступним чином: «за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання».

Як вбачається з листа Міністерства оборони України № 322/2/8417 від 01 жовтня 2015 року, відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону в Україні» з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303/2014, в Україні настав особливий період. Скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України.

При таких обставинах, суд дійшов висновку про те, що на час звільнення позивача 12 травня 2015 року, в Україні, згідно з Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 діяв, особливий стан та на спірні правовідносини поширювались вимоги ч. 3 ст. 119 КЗпП України.

Заперечення відповідача про те, що позивача призвано на строкову службу, а не на військову службу за призовом під час мобілізації, та його звільнення було здійснено з належних та законних підстав, суд вважає безпідставними, оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» № 116-VII від 15 січня 2015 року, набрав чинності 08 лютого 2015 року, передбачено, що за громадянами України, які призвані в тому числі на строкову військову

службу, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада) та середній заробіток на підприємстві.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України № 811 від 04 листопада 2015 року внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2015 року № 105 «Про затвердження Порядку виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом» та встановлено, що дія цієї постанови поширюється на громадян України, які починаючи з 11 червня 2015 р. були призвані на строкову військову службу, а також призвані на військову службу під час мобілізації на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом.

Посилання в запереченнях на те, що призов позивача на військову службу проводився на підставі Указу Президента України від 17 лютого 2015 року «Про строки проведення чергових призовів, чергові призови громадян України на строкову військову службу та звільнення в запас військовослужбовців у 2015 році», в якому відсутні гарантії щодо збереження робочого місця та середнього заробітку за працівниками, які призиваються на строкову службу, суд не приймає до уваги, оскільки це є лише припущенням відповідача.

Таким чином, суд вважає, що відповідно до законодавства України, з 08 лютого 2015 року для категорії громадян, призваних на строкову військову службу на особливий період, середній заробіток на підприємстві зберігався на загальних підставах, а починаючи з 11 червня 2015 року підприємствам, установам та організаціям здійснюється компенсація заробітку за рахунок державного бюджету.

Доводи позивача про те, що він 12.05.2016 року звертався в Котовське відділення банку з проханням надати йому попередню посаду, підтвердила своїми показами допитана у якості свідка мати позивача ОСОБА_2 , яка також свідчила, що після відмови сину у Котовському відділенні про відновлення на роботі вона наполягала, щоб він їхав до Одеської філії банку для владання цього питання на їх рівні. Однак там йому повідомили, що він є звільнений і видали трудову книжку.

Тому, оскільки позивача було звільнено з порушенням вимог КЗпП України, з відповідача на його, позивача, користь підлягає стягненню також середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 травня 2015 року до дня поновлення на роботі, тобто,13.12.2016 року в розмірі - 13773,90 грн.

При цьому суд погоджується з наданим стороною позивача розрахунком середньої заробітної плати позивача для вирахування суми компенсації за час вимушеного прогулу.

Відповідно цьому суд проводить розрахунок, виходячи з довідки про доходи позивача наданої відповідачем, з якої слідує, що позивач за неповні місяці квітня-травня 2015 року отримав дохід у розмірі 2,529,99 грн. (1809,52 +720,47).

Відповідно середня заробітна плата з розрахунку за відпрацьований час становить 93,70 грн. за робочий день (2529,99 грн.: 27 роб.дн.= 93,70). Середня місячна заплата становить 1967,70 грн. (93,70 грн. х 21 роб.дн.). Цю середньомісячну заробітну плату слід помножити на 07 повних календарних місяців вимушеного прогулу позивача, що в сумі дає 13773,90 грн.

Вирішуючи вимогу позивача, щодо поновлення строку на звернення до суду з цим позовом, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 59, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з наданої «Книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них» позивач поставив свій підпис про отримання ним трудової книжки 12.05.2015 року. При цьому ним іншої дати не прописано, і не зроблено зауваження про невідповідність дати отримання трудової книжки «12.05.2015р.» зазначеної у журналі. Питання щодо з`ясування дати виготовлення запису цієї дати, 12.05.2015 року чи пізніше, шляхом проведення судової експертизи сторона позивача не заявляла, тому суд бере до уваги дату отримання трудової книжки позивачем, яка зазначена у цьому журналі. Одночасно, зважаючи на те, що позивач з 12.05.2015 року був призваний на строкову військову службу, пропуск ним місячного строку на право звернення до суду з цим позовом мав місце з поважної причини, а тому цей строк відповідно до ст.234 КЗпПУ слід поновити.

У зв`язку із задоволенням позову у повному обсязі судові витрати у справі у вигляді судовго збору суд покладає на сторону відповідача.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212- 215,218,367 ЦПК України, суд , -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення з позовом до суду, визнавши його таким що пропущений з поважних причин.

Скасувати наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади інженера-програміста 1-ї категорії служби інформатики та автоматизації територіального безбалансового відокремленого відділення № 10015/0365 філії - Одеське обласне управління АТ "Державний ощадний банк України" за № 580-к від 12 травня 2015 року.

Поновити ОСОБА_1 на посаді інженера-програміста 1-ї категорії служби інформатики та автоматизації територіального безбалансового відокремленого відділення № 10015/0365 філії - Одеське обласне управління АТ "Державний ощадний банк України".

Стягнути з філії - Одеське обласне управління АТ "Державний ощадний банк України" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 травня 2015 року до дня поновлення на роботі у розмірі 13773,90 грн.

Стягнути з філії - Одеське обласне управління публічного АТ "Державний ощадний банк України" на користь держави судовий збір у розмірі 1102,40 грн.

Рішення в частині поновлення на роботі допустити негайному виконанню.

Рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу допустити негайному виконанню в межах платежу за один місяць у розмірі 1967,70 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.223 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через суд, який його постановив, протягом 10 днів з дня його проголошення.

С у д д я