КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 488/999/16-ц
Провадження № 2/488/994/16 р.
22.06.2016 року м. Миколаїв
Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого по справі судді Селіщевої Л.І.,
при секретарі судового засідання Бучневій К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю Лізінгова компанія Ваш Авто про захист прав споживача, визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів, -
У березні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 24 лютого 2016 року в м. Одеса між ним та відповідачем був укладений договір фінансового лізингу № 003384, відповідно до якого він мав намір придбати у відповідача - ТОВ Лізінгова компанія Ваш Авто, автомобіль KIA Sportage F2 за ціною 420 000 грн. у розстрочку, сплачуючи його вартість протягом року рівними платежами без переплати. При цьому, співробітник ТОВ Лізінгова компанія Ваш Авто запевнив позивача у тому, що автомобіль буде йому переданий одразу ж після оплати частини від вартості автомобіля, однак може бути затримка до 3-х діб, яка повязана з доставкою автомобіля до м. Одеси у разі, якщо обраний позивачем автомобіль буде на складі не у м. Одеса, а у іншому місті.
Також співробітники відповідача акцентували увагу позивача на тому, що у них сьогодні закінчується акція на автомобілі КІА і при укладенні угоди на придбання KIA Sportage F2 у розстрочку його вартість буде складати 420 000,00 грн. Однак для підтвердження укладання угоди позивачу слід саме 24.02.2016 року сплатити частину вартості автомобіля перший внесок у розмірі 52 200,00 грн. (куди входить як перший внесок, так і оплата за реєстрацію транспортного засобу). Залишок суми мав бути розбитий на 12 місяців рівними частинами.
Позивач погодився та сплатив на виконання досягнутих домовленостей грошові кошти у сумі 52 200,00 грн. на рахунок відповідача. В подальшому представник відповідача та позивач підписали договір фінансового лізингу та додатків до нього.
Підписуючи договір та додатки №1 та №2 до цього договору позивач звернув увагу на те, що у них ціна зазначена у розмірі 18 981,82 долари США, а це при діючому курсі долара США більше, ніж 420000,00 грн. Однак працівник відповідача запевнила, що у них свій комерційний курс, за яким акційний автомобіль коштує 420 000,00 грн. і при передачі автомобіля буде підписано відповідний додаток №3 до договору, де це буде чітко зазначено.
В подальшому, позивач ще раз прочитав договір та побачив, що у договорі від руки додатково вписано ціну автомобіля у гривнях у сумі 520 000,00 грн. У телефонному режимі представник відповідача пояснила, що сума в гривнях внесена помилково і все буде виправлено у момент передачі автомобіля.
Таким чином, позивач вважає, що укладений договір не відповідає його внутрішній волі, оскільки він мав намір укласти договір купівлі продажу автомобіля з розстрочкою платежу за зниженою акційною ціною у 420 000,00 грн., сплачуючи його вартість рівними частинами протягом певного періоду часу без будь-яких переплат (процентів та додаткових винагород). Натомість, його ввели в оману, приховавши представником ТОВ «ЛК «Ваш Авто» відсутність у товариства статусу фінансової установи та відсутності ліцензії на здійснення діяльності з надання послуг фінансового лізингу, а також позивач вважає, що договір фінансового лізингу не відповідає діючому законодавству, а саме - вимогам ч. 1-4 ст. 203 ЦК України.
На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір фінансового лізингу № 003384 від 24.02.2016 року, укладений між ним та відповідачем, та стягнути з відповідача на його користь сплачені грошові кошти у сумі 52 200 грн.
Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі з та просив суд задовольнити його.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, був належним чином та своєчасно повідомлений про день та час судового засідання, заяв від нього не надходило, причина його неявки суду не відома.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши надані письмові докази по справі, прийшов до наступного.
Відносини, що виникають у зв'язку з укладенням договору лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України «Про фінансовий лізинг» (частина 2 статті 806 ЦК України та частина 1 статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» ).
Судом встановлено, що 24.02.2016 між ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» (лізингодавець) та ОСОБА_2 (лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу №003384 (з додатками), предметом якого є транспортний засіб автомобіль KIA Sportage F2, вартістю 420 000,00 грн. Залишок суми мав бути сплачений протягом 12 місяців, зі сплатою позивачем рівних частин. На виконання умов даного Договору ОСОБА_2, згідно квитанції від 24.02.2016, вніс частину вартості автомобіля в сумі 52 200,00 грн. на рахунок ТОВ «ЛК «Ваш Авто».
В подальшому позивач виявив, що у договорі рукописним текстом була дописана ціна автомобіля у сумі - 520 000,00 грн., після чого у тефонному режимі представник відповідача пояснила, що сума в гривнях внесена помилково і це буде виправлено при передачі автомобіля.
Відповідно до п. 1.1 даного договору, предметом лізингу є транспортний засіб автомобіль KIA Sportage F2.
Згідно п. 8.2 договору та додатку №1 до вказаного договору, вартість предмету лізингу складає 18 981,82 доларів США, що еквівалентно - 522 000,00 грн.
Пунктами 1.7 та 4.1 договору передбачено, що «предмет лізингу передається в користування Лізингоодержувачу не пізніше 120 робочих днів з дати отримання на поточний рахунок Лізингодавця наступних платежів: - Адміністративного платежу; - Авансового платежу; - Комісії за передачу предмета лізингу; - у разі наявності, Оплатити різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4 ст. 9 даного Договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.6 ст. 9 даного Договору».
Тобто фактично відповідач залучає кошти позивача, як фізичної особи так само, як і кошти інших фізичних осіб для виконання договірних зобовязань надання фінансової послуги.
Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обовязків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг є фінансовою послугою.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», цей Закон регулює відносини, що виникають між учасниками ринків фінансових послуг під час здійснення операцій з надання фінансових послуг.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 вказаного Закону, фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою.
Фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону).
Фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. (ч. 1 ст. 5 Закону ).
Фінансовою установою є - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг. Не є фінансовими установами (не мають статусу фінансової установи) незалежні фінансові посередники, що надають послуги з видачі фінансових гарантій в порядку та на умовах, визначених Митним кодексом України. (п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону)
Тобто, чинним законодавством чітко передбачено, що послуги з фінансового лізингу можуть надаватися тільки юридичною особою, що має статус фінансової установи.
Частиною 1, 2 ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов'язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.
У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.
З огляду на положення зазначених вимог чинного законодавства України суд вважає, що послуги з фінансового лізингу ТОВ «Лізінгова компанія «Ваш Авто» мало право здійснювати лише за умови набуття статусу фінансової установи, та отримання відповідних ліцензій.
Таким чином, станом на дату укладання між позивач та відповідачем договору фінансового лізингу, відповідач не мав статусу фінансової установи, не мав ліцензії на здійснення діяльності з надання фінансових послуг.
Отже порушено вимогу ч. 2 ст. 203 ЦК України, відповідно до якої особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.
З цих підстав договір фінансового лізингу, укладений між позивачем та відповідачем, є недійсним.
Вказаний висновок зроблено судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 16 грудня 2015 року, що винесена за результатами розгляду цивільної справи №6-2766цс15 за позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення коштів.
Крім цього, порушено вимоги цивільного законодавства щодо форми договору.
Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.
Отже до договору фінансового лізингу застосовуються положення цивільного законодавства щодо найму, у даному випадку найму (оренди) транспортного засобу.
Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Укладений з відповідачем договір фінансового лізингу нотаріально не посвідчений, а отже є нікчемним.
Укладений договір суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається інформація для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
Фактично, укладаючи договір, позивач не робив свідомого вибору у бік укладення договору фінансового лізингу, який йому був навязаний, а діяв під впливом обману, керуючись навязаною працівниками відповідача думкою про вигідність придбання автомобіля у розстрочку по акційній (заниженій) ціні.
Укладений договір є несправедливим, його умови містять істотний дисбаланс прав і обовязків на користь відповідача, чим завдається істотна шкода майновим інтересам позивача, що суперечить ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Пунктами 3, 4, 11, 13 ч. 3 ст. 18 Закону визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про:
3) встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця;
4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору;
11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі;
13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.
Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Всі ці ознаки є у договорі фінансового лізингу, що оспорюється.
Відповідно до ч. 5 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Отже, при укладенні договору порушено вимоги ч. 1 ст. 203 ЦК України, згідно якої зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
У даному випадку договір не лише не відповідає волі позивача, а ще і суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансовий лізинг» та Цивільному кодексу України.
Отже договір фінансового лізингу між позивачем та відповідачем укладено з порушеннями вимог ч. 1-4 ст. 203 ЦК України.
Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою 203 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Таким чином, 24 лютого 2016 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № 003384 фінансового лізингу, який укладено з порушенням вимог ч. 3 ст. 203 ЦК України, згідно якої волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3, 15, 16, 203, 227, 806 ЦК України, ст.ст. 8, 10, 60, 88, 208, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -
Позов - задовольнити.
Визнати недійсним договір фінансового лізингу № 003384 від 24.02.2016 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» та ОСОБА_2.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_2 сплачені ним грошові кошти у сумі - 52 200 грн.
Позивачем рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Миколаївської області через Корабельний районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги до суду протягом 10 днів з дня проголошення рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, який ухвалив рішення за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.
Суддя Л. І. Селіщева