Провадження №2/761/1687/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 березня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарі Голопич Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ампір СК» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини доходів та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 30.11.2014 р. він уклав трудовий договір № 43 з відповідачем, за умовами якого позивач приймався на посаду тесляра на роботу в період з 30.11.2014 року по 30.05.2015 року у Республіці Екваторіальна Гвінея. За виконану роботу позивач мав отримувати оклад в розмірі 3 000,00 грн. щомісячно. Згідно додаткової угоди (яку позивачу не видали, хоча підпис він там поставив) позивач мав отримувати заробітну плату в розмірі 2 000,00 євро. У липні 2015 року позивач повернувся до України, проте відповідач не сплатив заборгованість по заробітній платі, обґрунтовуючи відсутністю грошей. Зважаючи на такі обставини позивач просить суд стягнути з відаовідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 18 000,00 грн., заборгованість по заробітній платі у розмірі 12 000 Євро, компенсацію втрати частини грошових доходів у зв»язку із порушенням термінів виплати у розмірі 85 580,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

Представник позивача просила розглянути справу за її відсутності та задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача надав заперечення на позов де зазначив, що ОСОБА_1 в період з грудня 2014 року по березень 2015 р. отримав 22 097,62 грн., що перевищує оплату за договором (18 000,00 грн.). Заборгованість же за будь-якими іншими договорами відсутня, оскільки такі угоди сторонами не укладались. Не може йти мова і про компенсацію втрати частини доходу і моральної шкоди, оскільки виплата заробітної плати відбувалась у встановлені строки.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав.

Встановлено, що 30.11.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ампір СК» та ОСОБА_1 був укладений трудовий договір за яким працівник приймався на роботу на посаду арматурника з окладом 3 000,00 грн. за місяць. Позивач мав приступити до роботи з 30.11.2014 року. Строк дії договору до 30.05.2015 р.

За умовами Трудового договору Працівник зобов'язувався виконувати роботу, а Підприємство зобов'язувалось виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством.

За умовами п.2.4.1 Договору, підприємство має право виплатити працівнику частину (двадцять відсотків) нарахованої заробітної плати (винагороди) тільки після повернення із відрядження та виконання зобов'язань по цьому договору.

Частина 1 статті 115 КЗпП України визначає, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Як свідчать докази надані представником відповідача докази заробітна плата виплачувалась ОСОБА_1 , що підтверджується особистими підписами позивача про отримання коштів та виписками про перерахунок коштів.

Так як умовами трудового договору не визначено порядку виплати заробітної плати, суд вважає за можливе прийняти за належні докази відомості про виплату заробітної плати на загальну суму 22 097,62 грн., оскільки позивачем, його представником не надано доказів на спростування даної обставини.

Позивач зазначає, що ним та ТОВ «Ампір СК» було укладено додаткову угоду до трудового договору, за умовами якої відповідач взяв на себе зобов»язання перераховувати позивачу 2 000 Євро щомісяця.

Приписами ч. 4 ст. 60 ЦПК України встановлено, що докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Під час розгляду справи доказів на підтвердження тверджень ОСОБА_1 отримано не було.

Зважаючи на встановлені обставини, беручи до уваги обставини встановлені у судовому засіданні підстави для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 18 000,00 грн. та 2 000,00 євро відсутні.

Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» визначає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Проте, зважаючи на те, що в судовому засіданні не було встановлено обставин, з якими чинне законодавство передбачає можливість стягнення компенсації втрати частини доходів, підстави для задоволення позову у цій частині відсутні.

Стаття 237-1 КЗпП України визначає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Пункт 5 постанови пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснює, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У зв»язку із тим, що судом не було встановлено обставин, які свідчать про неправомірність дій відповідача, позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню і в частині вимог щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст.3,11,57,60,88,169,212-215 ЦПК України, На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.115, 237-1 КЗпП України, Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили в разі закінчення вищезазначених строків, або якщо його не скасовано після розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суддя: