Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.09.2016 Справа №607/4321/16-ц

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

за участі секретаря су дового засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 предявила до суду позов до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання права власності на ? частину квартири №57 по проспекті ОСОБА_8, 78 в місті Тернополі, загальною площею 45,9 кв.м., в тому числі житловою площею 28,6 кв.м. Обґрунтовує позов тим, що 11 березня 2006 року помер її батько ОСОБА_9. Йому на праві приватної власності належала 1/4 частина квартири №57 по проспекті ОСОБА_8, 78 в місті Тернополі. За життя ОСОБА_9 склав заповіт, відповідно до якого свою частку квартири заповів своїй дочці ОСОБА_2 У додатковий строк, визначений рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 04 грудня 2008 року, ОСОБА_2 подала заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй відмовлено у зв'язку із тим, що розмір частки ОСОБА_9 у спірній квартирі не визначений, а вказане майно належить співвласникам на праві спільної сумісної власності. Крім цього, у заповіті ОСОБА_9, посвідченому Вишнівчицькою сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області від 24 травня 2004 року, за реєстровим №19, не зазначено адреси квартири, яка заповідається. З цих підстав позивач позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, а тому просить суд визнати право власності на ? частину квартири №57 по проспекті ОСОБА_8, 78 в місті Тернополі.

В подальшому судом до участі у справі залучено ОСОБА_4М,. ОСОБА_5, як співвідповідачів.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 подала заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила розглянути справу в її відсутності.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у судове засідання подали заяви, в яких просили слухати справу в їх відсутності, позовні вимоги визнали у повному обсязі, не заперечили проти задоволення позову.

Треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи у їх відсутності не подавали.

За вказаних обставин, з урахуванням вимог ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, у відсутності сторін та третіх осіб.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, установив такі обставини:

Як слідує зі свідоцтва про право власності на житло від 30 травня 1996 року, виданого міським бюро технічної інвентаризації, квартира №57 по проспекті ОСОБА_8, 78 в місті Тернополі, загальною площею 45,9 кв.м., приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_9

11 березня 2006 року ОСОБА_9 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД № 023928 від 13 березня 2006 року, виданим Вишнівчицькою сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області (актовий запис №3).

Після його смерті відкрилася спадщина за заповітом, посвідченим секретарем Вишнівчицької сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області ОСОБА_10 24 травня 2004 року, зареєстрованим у реєстрі за № 19, згідно яким померлий ОСОБА_9 заповів своїй дочці ОСОБА_2 свою частку квартири, яка належала йому згідно свідоцтва про право власності на житло від 30 травня 1996 року.

Як убачається з довідки №181, виданої 15 квітня 2015 року Вишнівчицькою сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області, ОСОБА_9, померлий 11 березня 2006 року, з листопада 2004 року і до дня смерті був зареєстрований і проживав ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

У встановлений законом строк для прийняття спадщини позивач ОСОБА_2 заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини не подала.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 04 грудня 2008 року ОСОБА_2 визначено додатковий строк для подання заяви в Теребовлянську державну нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_11, померлого 11 березня 2006 року, - три місяці.

Як убачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №665/02-14 від 29 травня 2015 року, виданої завідувачем Теребовлянської державної нотаріальної контори ОСОБА_12, у Теребовляснькій державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу №463/2014 від 29 грудня 2008 року після смерті ОСОБА_9 за заявою дочки ОСОБА_2 Також у матеріалах спарви є заяви про прийняття спадщини від інших дітей ОСОБА_9 ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 Станом на 29 травня 2015 року на імя ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, який розташований по вулиці Оболоня, 6 в селі Вишнівчик Теребовлянського району Тернопільської області в рівних частинах кожному. Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися.

Маючи намір отримати правовстановлюючі документи на спадкове майно ? частину квартири №57 по проспекті ОСОБА_8, 78 в місті Тернополі, позивач ОСОБА_2 звернулася до Теребовлянської державної нотаріальної контори, однак постановою №665/02-14 від 29 травня 2015 року їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті ОСОБА_9, померлого 11 березня 2006 року, у звязку із тим, що розмір частки ОСОБА_9 у спірній квартирі не визначений, а вказане майно належить співвласникам на праві спільної сумісної власності. Крім цього, у заповіті, посвідченому Вишнівчицькою сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області від 24 травня 2004 року, за реєстровим №19, не зазначено адреси квартири, яка заповідається.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, або рішенням суду.

В силу вимог ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу у натурі.

Згідно зі ст. 368 ЦК України спільною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Беручи до уваги, що зазначена квартира була приватизована на сім'ю в складі 4-ох осіб ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_9 і їм видано свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого зазначена квартира належить їм на праві спільної сумісної власності, частка кожного у цій квартирі становила 1/4.

Крім цього, в заповіті, посвідченому секретарем Вишнівчицької сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області 24 травня 2004 року, зареєстрованому в реєстрі за № 19, не зазначено адреси квартири, яка заповідається, що також позбавляє позивача можливості оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку.

Зокрема, із вказаного заповіту слідує, що померлий ОСОБА_9 заповів своїй дочці ОСОБА_2 свою частку квартири, яка належала йому згідно свідоцтва про право власності на житло від 30 травня 1996 року.

Як зазначалося, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 30 травня 1996 року, виданого міським бюро технічної інвентаризації, квартира №57 по проспекті ОСОБА_8, 78 в місті Тернополі, загальною площею 45,9 кв.м., приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_9

Таким чином, суд приходить до обґрунтованого висновку, що померлий ОСОБА_9 заповів своїй дочці ОСОБА_2 частку квартири №57 по проспекті ОСОБА_8, 78 в місті Тернополі, яка належала йому на праві спільної сумісної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 30 травня 1996 року, виданим міським бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 право позивача ОСОБА_2 на вказану частину квартири не оспорюють.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини та дослідивши зібрані у справі докази, судом установлено порушення прав позивача, які підлягають до захисту шляхом задоволення її позовних вимог визнання за ОСОБА_2 права власності на ? частину квартири №57 по проспекті ОСОБА_8, 78 в місті Тернополі, загальною площею 45,9 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після її померлого батька ОСОБА_9

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 368, 392, 1218, 1223, 1226, 1268-1270 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 215, 223, ч. 1 ст. 294, ч. 1 ст. 296 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири №57 по проспекті ОСОБА_8, 78 в місті Тернополі, загальною площею 45,9 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після померлого ОСОБА_9.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайоний суд Тернопільської області суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя