У х в а л а

іменем україни

29 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Леванчука А.О., Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Комунального закладу «Семенівський районний будинок культури» Семенівської районної ради Чернігівської області, третя особа - Семенівська районна рада Чернігівської області, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення середнього заробітку по день фактичного розрахунку, за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, на рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 06 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 31 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 01 березня 2010 року позивача було прийнято на роботу в Комунальний заклад «Семенівський районний будинок культури» Семенівської районної ради Чернігівської області на посаду техпрацівника відповідно до наказу № 11 від 01 березня 2010 року. 01 квітня 2010 року строк трудової угоди був продовжений на період відпустки по догляду за дитиною відсутнього працівника відповідно до наказу № 14 від 01 квітня 2010 року. 04 вересня 2015 року позивача було звільнено з посади прибиральниці згідно п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України, прогулу без поважних причин, з чим остання не згодна.

Як зазначає ОСОБА_4, звільнення з роботи є незаконним, а саме; копія наказу про звільнення з роботи не видавалась в день звільнення і не була надіслана через два місяці. За письмовим запитом копія наказу була надіслана листом 04 листопада 2015 року.

Позивач у позовній заяві зазначає на її погляд поважну причину невиходу на роботу 03 вересня 2015 року, яка полягає у слідуючому. 03 вересня 2015 року, близько 06 години 00 хвилин її чоловік Салімон повідомив по телефону, про те, що з приміщення сараю втік дорослий бик, і їй необхідно їхати до господарства у селище Кути, з метою загнати бика у приміщення. Бик складає загрозу для людей, тому разом з чоловіком загнала до кошари бика, після чого поїхала на роботу до будинку культури для того, щоб повідомити директора, але нікого не застала в кабінетах і знову поїхала у селище Кути для того, щоб загнати бика у саме приміщення. Зателефонувати на роботу вона не мала змоги, у зв'язку з відсутністю мобільного телефону.

На слідуючий день, 04 вересня 2015 року директор їй повідомив, що вона звільнена з роботи за прогул,який мав місце 03 вересня 2015 року. Директор не заслухав її пояснення, не з'ясував причину відсутності на роботі після чого позивач стала себе погано почувати і звернулась до лікувального закладу.

Рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 06 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 31 березня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність порушення трудових прав ОСОБА_4, оскільки позивач мала можливість повідомити про причину невиходу на роботу, поставити питання у письмовій формі про надання відгулу на 03 вересня 2015 року, не прийняла дієвих заходів, вчинила прогул, тобто не з'явилась на роботі без поважних причин, а тому її звільнення відбулось на законних підставах.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 06 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 31 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В.Маляренко

А.О.Леванчук

О.В.Ступак