Справа №295/3659/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2016 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючої судді Чішман Л.М.

секретаря Савіної Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з указаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 1/3 частину будинку №30, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. С. Наливайка. В обґрунтування вказаних вимог зазначила, що після смерті чоловіка ОСОБА_3, померлого 06.10.2011 року відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: на 1/3 частини житлового будинку №30, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. С. Наливайка. Вказала, що з метою оформлення свідоцтва про право на спадщину зверталась до нотаріуса, але їй було відмовлено в оформленні спадщини, у звязку із тим, що у договорі купівлі-продажу житлового будинку нотаріусом помилково вказаний розмір житлової площі 66,8 кв.м. замість 48,6 кв.м., що перешкоджає в реалізації належного ОСОБА_1 права на спадкування.

Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Відповідач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала, не заперечувала щодо їх задоволення.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі вимог ст. 158 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 06.10.2011 року помер ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 06.10.2011 року.

Зі змісту копії свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ТЮ №471248 від 25.08.1990 року вбачається, що ОСОБА_3 був чоловіком ОСОБА_1

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на 1/3 частину житлового будинку № 30 по вулиці С. Наливайка у місті Житомирі, що належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої житомирської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 від 22.04.2004 року.

Зі змісту постанови приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про відмову у вчиненні нотаріальної дії №386/02-14 від 19.12.2014 року вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину житлового будинку, у звязку із тим, що вчинення нотаріальної дії суперечить законодавству України, оскільки щодо житлового будинку правомірною є лише інформація, яка міститься у нотаріально посвідченому договорі, в якому житлова площа будинку зазначена 66,8 кв.м., що не співпадає із тою, яку просить вказати ОСОБА_1

Відповідно до копії технічного паспорту від 20.09.1999 року загальна площа житлового будинку №30, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. С. Наливайка становить 77,0 кв.м., а його житлова площа 48,6 кв.м.

В матеріалах спадкової справи №25/2012 заведеної до майна померлого 06.10.2011 року ОСОБА_3 міститься копія довідки виданої начальником Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради №1947 від 11.12.2014 року, зі змісту якої вбачається, що станом на 21.04.2004 року загальна площа будинку №30 по вул. С. Наливайка у м. Житомирі складала 77,00 кв.м., в тому числі житлова 48,6 кв.м. Проте, у витязі із Реєстру прав власності на нерухоме майно від 21.04.2004 року у графі «розмір житлової (нежитлової) площі (кв.м.)» реєстратором помилково вказана площа 66,80 кв.м. замість 48,60 кв.м.

Згідно із положенням ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із таких способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Статтею 25 Цивільного кодексу України визначено, що цивільна правоздатність це здатність мати цивільні права та обовязки. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Згідно положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно норм ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту спадкоємці за законом.

Згідно із ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Частиною 1 ст. 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до копії матеріалів спадкової справи № 25/2012 вбачається, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом, оскільки донька ОСОБА_6 відмовилась від прийняття спадщини після смерті баатька ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Як роз'яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги, що відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, ОСОБА_1 на час смерті свого чоловіка ОСОБА_3, проживала постійно разом з ним, та в шестимісячний строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому є такою, що прийняла спадщину, а невідповідність житлової площі, житлового будинку №30 по вул. С. Наливайка у м. Житомирі зазначена в договорі купівлі-продажу не може бути перешкодою у здійсненні права власності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, повністю підтверджені документально, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 158, 174, 212-215 ЦПК України та ст. ст. 16, 25, 328, 392, 1216, 1218, 1220, 1223, 1258, 1261, 1297 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/3 частини житлового будинку № 30, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. С. Наливайка, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3, померлого 06.10.2011 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. М. Чішман