АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

16 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В.,Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги Державного підприємства «Антонов» та ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Антонов»,треті особи : Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м.Києва,Військова прокуратура Центрального регіону України про стягнення недорахованої надбавки за стаж наукової роботи,зобов'язання передати скориговані дані до системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України в Святошинському районі м.Києва ,стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати та моральної шкоди ,-

ВСТАНОВИЛА :

В грудні 2014 року позивач звернувся до суду із даним позовом. Посилаючись на те,що він працював в Державному підприємстві «Антонов» ( далі ДП «Антонов») з 30 березня 1973 року по 5 квітня 2011 року і займався науково - технічною, науково-дослідною і науково-організаційною роботою з основного напрямку діяльності підприємства та проходив атестацію на відповідність займаним посадам, але відповідач всупереч діючому законодавству не виплачував йому у повному обсязі заробітну плату, а саме не нараховував та не виплачував надбавку за стаж наукової роботи, що вплинуло на розмір його пенсії, просив стягнути на його користь з відповідача 59 982 грн.82 коп. - недорахованих виплат за стаж наукової діяльності у період з січня 2001 року по березень 2011 року; 6 735 грн.60 коп. - недорахованої виплати при отриманні допомоги в розмірі шести окладів з надбавками при виході на пенсію; 99 041 грн.16 коп. компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати; 80 000 грн. моральної шкоди, 466 646 грн.88 коп.-три відсотки річних від суми боргу та 3000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 17.06.2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ДП «Антонов» на користь ОСОБА_2 : недораховані надбавки за стаж наукової роботи у сумі 66 718 грн.42 коп., яка складається з недорахованих виплат за стаж наукової діяльності у період з січня 2000 року по березень 2011 року в сумі -59 982 грн.82 коп., а також недорахованих виплат при отриманні допомоги в розмірі шести окладів з надбавками при виході на пенсію в сумі 6 735 грн.60 коп.; суму компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 99 041 грн.16 коп.; у відшкодування моральної шкоди - 3 000 грн. , а всього 168 759 грн.58 коп.

Зобов'язано ДП «Антонов» надати скориговані дані до системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України в Святошинському районі м.Києва.

Не погодившись з рішенням суду сторони подали апеляційні скарги .

В апеляційній скарзі ДП «Антонов» ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач посилається на незаконність , необґрунтованість та помилковість висновків суду,неповноту з'ясування обставин,що мають значення для справи,недоведеність тих обставин, які суд вважав встановленими. Вважає,що судом безпідставно не було ураховано,що статус наукової установи ДП «Антонов» мало у період з 26.11.2002 року по 20.10.2012 року й при цьому не мав статусу державної наукової установи, а отже ні за організаційно-правовою формою, ні за своїм статусом підприємство не відносилося до суб'єктів проведення виплат надбавок за стаж наукової роботи до 2004 року .Лише з прийняттям постанови КМУ № 494 від 14.04.2004 року «Про затвердження Порядку виплати надбавки за стаж наукової роботи»,після проведення державної атестації, ДП «Антонов» було віднесено до таких суб'єктів. Зазначає,що суд не звернув уваги й на те,що професія, за якою працював позивач, відсутня у розділі 2 (Професіонали) Класіфікатора професій ДК 003-95,затвердженого наказом Держстандарту від 27.07.1995 року № 257.

В апеляційній скарзі, поданій в інтересах позивача його представником за договором про надання правової допомоги - ОСОБА_1, зазначено,що судом не в повній мірі ураховано ступень моральних страждань позивача у зв'язку із невиплатою йому надбавки за наукову діяльність та безпідставно відмовлено у стягненні витрат на правову допомогу. Посилаючись на незаконність рішення суду в цій частині ,представник позивача просила ухвалити в цій частині нове рішення яким стягнути на користь позивача 80 000 грн. моральної шкоди та 3000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 13.10.2015 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення таких вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 3 000 грн. В інший частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.01.2016 року скасоване рішення апеляційного суду м.Києва від 13.01.2015 року і справу передано на новий апеляційний розгляд.

В суді апеляційної інстанції представник ДП «Антонов» апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених в ній, апеляційну скаргу позивача просив відхилити.

Позивач та його представник ОСОБА_1 підтримали свою апеляційну скаргу,у задоволенні апеляційної скарги ДП «Антонов» просили відмовити.

Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися .

Виходячи з положень ч.5 ст.76, ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів визнала їх повідомлення належним,а неявку такою що не перешкоджає апеляційному розгляду.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги,перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга Державного підприємства «Антонов» задоволенню не підлягає,а апеляційна скарга ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги,суд першої інстанції виходив з того,що позивач мав право на отримання грошової надбавки до заробітної плати та грошової допомоги при виході на пенсію ,які передбачені Законом України «Про наукову та науково-технічну діяльність»,а також на виплату інфляційних втрат та 3 % річних.

Колегія суддів з такими висновками суду погоджується і вважає їх правильними.

Згідно із ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод конституційне право на судовий захист повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Частинами 1, 7 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом сторони перебували у трудових відносинах.

Позивач працював у Державному підприємстві «Антонов» з 30 березня 1973 року по 05 квітня 2011 року в розрахунково-експериментальному секторі відділу ЕВ-14 ( «Конст-рукторський відділ міцнісних випробувань лВ-14»), відділах ЕВ-14, РДВ-1, РДВ-25, В-730, В-700 та Сектор 740, які є науково-технічними структурними підрозділами та науково-технічна діяльність яких є основним напрямком діяльності підприємства, на посадах провідного конструктора,начальника науково-технічного підрозділу і протягом періоду з 07.01.1982 року по 05.04.2011 року займався науково-технічною,науково-організаційною діяльність з основного напрямку ( а.с.30 т.1).

Постановою РМ СРСР № 469 від 17 травня 1984 року, РМ УРСР № 235 від 31 травня 1984 року, наказом МАП СРСР № 490 від 13 березня 1991 року, якими змінювались назви ДП «Антонов» визначено, що АНТК ім.. О.К.Антонова є державним підприємством , а з четвертого кварталу 1986 року атестовано як наукову установу.

Зі змісту наказу Авіаційного науково-технічного комплексу «Антонов» від 14 квітня 1993 року № 224 «Щодо Положення про Головну наукову організацію» убачається , що наказом Мінмашпрома від 31 липня 1992 року № 98 (наказ по АНТК «Антонов» № 577 від 16.09.1992р.) на відповідача покладені обов'язки Головної наукової організації Мінмашпрома України з авіаційної техніки та відповідальність за організацію та координацію науково-технічної діяльності головних та базових організацій України щодо різних напрямків авіаційної науки. Цим же наказом введено в дію затверджене Міністерством Положення про Головну наукову організацію Мінмашпрома України по авіаційній техниці.

У IV кварталі 1986 року ДП «Антонов» було атестоване як наукова установа та визначено головним з питань науково-технічного забезпечення за напрямком «створення та виробництво зразків авіаційної техніки»,що підтверджується довідкою від 29 березня 2011 № 19/3438.

Відповідно до листа Міністерства промислової політики України від 09 серпня 2013 № 24/1-112 рішенням колегії Мінпромполітики України від 26 листопада 2002 р. №12 та рішенням від 09 жовтня 2007 року №10/4/1 ДП «Авіаційний науково-технічний комплекс ім. O.K. Антонова», яке в подальшому було перейменоване в ДП «Антонов», атестовано та віднесено до групи «А» і йому було видане Свідоцтво про атестацію наукової установи від 26 листопада 2002 року № 003, яке було чинне до 17 листопада 2007 року та Свідоцтво про атестацію наукової установи від 19 жовтня 2007 №1, яке було чинне до 10 жовтня 2012 відповідно ( а.с.31,214-215 т.1).

Зазначене свідчить про те,що ДП «Антонов» було від самого початку створення науковою установою,висновки суду першої інстанції в цій частині є правильними й доводи апеляційної скарги відповідача цих висновків не спростовують та на їх правильність не впливають.

Статтею 22-1 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено перелік посад наукових працівників, серед яких зазначено й посади провідного конструктора з основного напряму діяльності наукової установи, організації, закладу і керівник (завідувач) та заступники керівника (завідувача) наукового підрозділу (відділу, лабораторії, сектору, бюро, групи).

Перелік посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів, перебування яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до ст. 24 Закону, затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням положень ст. 22-1 Закону.

Згідно з Переліком посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до статті 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2004 р. № 257, займані позивачем посади відносяться до наукових.

Відповідно до п.2-1 цієї Постанови, її дія поширюється на наукових працівників, які працювали на державних підприємствах, в установах, організаціях та вищих навчальних закладах колишніх Української PCP, інших республік СРСР, а також СРСР.

У Постанові Кабінету Міністрів України № 1110 від 22 червня 1999 року та у Постанові Кабінету Міністрів України від 22 листопада 2001 р. № 1571 встановлено посаду, яку обіймав позивач на той момент, як посаду наукового працівника державних підприємств, установ, організацій.

Доводи апеляційної скарги ДП «Антонов» щодо того, що ОСОБА_2 працював за професією, яка відсутня у розділі 2 (Професіонали) Класифікатора професій ДК 003-95, затвердженого наказом Держстандарту від 27 липня 1995 року, колегія суддів не може прийняти до уваги, з огляду на те,що посади провідного конструктора, начальника науково-технічного підрозділу, на яких перебував позивач під час його роботи на підприємстві, відносилися до розділу Професіонали Класифікатора професій ДК 003-95.

Згідно ч.2 ст.23 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» заробітна плата наукових працівників складається з посадових окладів (ставок), премій, доплати за наукові ступені, вчені звання, надбавки за стаж наукової (науково-педагогічної) роботи та інших надбавок, доплат та винагород за наукову (науково-педагогічну) діяльність, передбачених законодавством.

Відповідно до Порядку виплати надбавок за стаж наукової роботи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14 квітня 2004 р. № 494, надбавка за стаж наукової роботи виплачується особам державних підприємств, які пройшли державну атестацію згідно із Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність», за умови, що вони займаються та/або є організаторами наукової і науково-технічної діяльності та/або особам, які працюють за професіями, визначеними у розділі 2 (Професіонали) Класифікатора професій ДК 003-95, затвердженого наказом Держстандарту від 27 липня 1995 р. № 257, в наукових підрозділах державних наукових установ та організацій, вищих навчальних закладів ІІІ-V рівнів акредитації і державних підприємств, які пройшли державну атестацію згідно із Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність», за умови, що вони займаються та/або є організаторами наукової і науково-технічної діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14 квітня 2004р. № 494 «Про затвердження Порядку виплати надбавки за стаж наукової роботи» визначено розмір щомісячної надбавки, відсотків до посадового окладу : за стаж наукової роботи понад 3 роки - 10%; понад 10 років - 20%; понад 20 років - 30%. Надбавка за стаж наукової роботи нараховується щомісяця, виходячи з посадового окладу наукового працівника за основним місцем роботи.

Аналогічні положення містила й Постанова Кабінету Міністрів України від квітня 2003 р. № 609 «Про виплату надбавки за стаж наукової роботи».

З 1999 року по 2003 рік була чинна Постанова Кабінету Міністрів України № 1110 від 22 червня 1999 року, п.1 якої визначено, що надбавка за стаж роботи у науковій сфері виплачується щомісяця науковим працівникам, які займають посади, передбачені переліком посад наукових працівників державних наукових установ, організацій та державних вищих вальних закладів III - IV рівнів акредитації, яким встановлюється надбавка за стаж роботи у науковій сфері, затвердженим цією Постановою.

Таким чином,встановивши, що підприємство у період з IV кварталу 1986 року по 20 жовтня 2012 рік являлося науковою установою, а займані позивачем посади відносяться та відносилися до наукових, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач зобов'язаний був нараховувати та виплачувати позивачу надбавки за стаж наукової роботи з 07 січня 1985 року - 3%, з 07 січня 1992 року - 10%, з 07 січня ,2002 року - 30% й ,правильно обрахував розмір недоплаченої заробітної плати в сумі 59 982,82 грн.

Оскільки , відповідно до статті 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» від 13 грудня 1991 року № 1977-ХІІ, при виході на пенсію з посади наукового працівника,позивач мав право на отримання грошової допомоги в розмірі шести місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат за наявності стажу роботи на посадах, значених у Переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів, перебування на яких дає право на призначення пенсії , виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до цієї затвердженому Кабінетом Міністрів України,що не було ураховано відповідачем при виплаті такої грошової допомоги,суд підставно стягнув на користь позивача 6 735.60 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно наявності підстав для застосування положень ст. 34 Закону України «Про оплату праці» та ст.1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, затвердженого постановою КМ України від 21.02.2001 р. №159 (далі - Порядок № 159) та обрахованою судом сумою такої компенсації .

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції вважає,що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно. Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення й доводи апеляційної скарги Державного підприємства «Антонов» підлягають відхиленню.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4).

У п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 зазначено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Колегія суддів дійшла висновку ,що при визначенні розміру моральної шкоди,суд першої інстанції врахував зазначені вимоги закону,обставини справи,тривалість та ступень моральних страждань позивача, спричинених порушенням його трудових прав,надані ним докази і не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 в цій частині.

Разом із цим, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги позивача в частині вирішення питання про відшкодування витрат на правову допомогу .

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відмовляючи у стягненні витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано відповідного приходного касового ордеру.

Проте,на підтвердження своїх витрат на правову допомогу позивачем до матеріалів справи надані Договір про надання адвокатських послуг від 29 грудня 2014 року та квитанція форми ПО-Д2 серія 08-СВК від 6 січня 2015 року ( т.1 а.с.181), які свідчать про те,що позивач отримав правову допомогу та поніс відповідні витрати .

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з ДП «Антонов» на користь позивача 3000 грн.

В іншій частині рішення як законне і обґрунтоване підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 313-314,316,317ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Антонов» відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 17 червня 2015 року в частині відмови у стягненні на користь позивача витрат на правову допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення яким стягнути з Державного підприємства «Антонов» на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) грн..

В інший частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 759/22414/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4798/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Кривовяз А.П.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.