Справа № 647/2552/14-ц
№ провадження 6/647/6/2016
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2016 року Бериславський районний суд Херсонської області

у складі: головуючої судді Миргород В.С.

за участю секретаря Задорожньої Ю.Ю.

державного виконавця Кісільова О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бериславі Херсонської області справу за поданням державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Бериславського районного управління юстиції Херсонської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України ОСОБА_2,-

В С Т А Н О В И В:

Головний державний виконавець ВДВС Бериславського районного управління юстиції звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорту, шляхом заборони перетинати державний кордон України до моменту виконання рішення суду, посилаючись на те, що у ВДВС Бериславського районного управління юстиції знаходиться виконавче провадження № 46753294, відкрите по виконавчому листу № 647/566/13-ц від 20.02.2015 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованості в сумі 45777-78 грн. Враховуючи те, що на даний час боржником борг не сплачено та на виклики державного виконавця Повидиш А.В. не з'являється, просив з посиланням на ч. 2 ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України, ст. 377-1 ЦПК України, ст. 11 Закону України Про виконавче провадження та п. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», задовольнити подання.

Відповідно до ст.377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

У судове засідання державний виконавець вимоги визначені у поданні підтримав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного:

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 «Протоколу №4 Конвенції про захист прав людини і основополагающих свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конституції та у Першому протоколі до неї» кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров»я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та публічні права передбачено, що кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Зазначені права не можуть бути об»єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачені законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров»я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними у цьому Пакті.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника- фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Положення ст. 377-1 ЦПК України передбачають, що така ознака, як ухилення боржника від виконання рішення є обов'язковою для вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Вирішення питання про обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у порядку, визначеному ст. 377-1 ЦПК України, та за поданням державного виконавця на підставі п. 18 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні (п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»).

За змістом п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; ненадання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Тобто ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері. Положенням ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в»їзду в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема у таких випадках:

- якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов»язання до виконання зобов»язань або розв»язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов»язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (пункт 2),

- якщо він ухиляється від виконання зобов»язань (пункт 5); якщо до нього подано цивільний позов до суду до закінчення провадження у справі (пункт 8).

Пунктом 2 ст. 6 цього Закону передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або забезпечення заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Так, п. 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина за кордон, його ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Крім того, суд звертає увагу на те, що на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження, проте заявником надані лише копія постанови про відкриття провадження та копії виконавчих документів без надання будь-яких доказів про повідомлення боржника щодо відкриття провадження та ухилення його від виконання зобов'язань.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, 20.02.2015 року Бериславським районним судом Херсонської області був виданий виконавчий лист № 647/2552/14-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованності у сумі 45233-48 грн. та судові витрати у сумі 544-30 грн., а всього 45777-78 грн.

Зі змісту подання вбачається, що 27.02.2015 року постановою старшого державного виконавця ВДВС Бериславського РУЮ Херсонської області відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного виконавчого листа.

Відомості про здійснення державним виконавцем необхідних дій для виявлення майна, належного боржникові, у відповідності до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», матеріали справи не містять. Доказів підтверджуючих дані обставини державним виконавцем суду не надано.

Відповідно до ч.2 ст.10 ЦПК України наявність умислу та обставин, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду, як на підставу його вимог, підлягають доведенню - тягар доведення покладено на державного виконавця, а матеріали подання не містять доказів, які б з достовірністю підтверджували реальні можливості боржника виконати його зобов'язання, наявність майна, грошових коштів, заробітної плати та інше, а він ухиляється від виконання.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують отримання боржником вимоги про добровільне виконання зобов'язань та докази одержання ним усіх документів, що виносились у процесі виконання виконавчого провадження, як це передбачено вимогами ч.1 ст.31 Закону України "Про виконавче провадження", а також докази того, що він ухиляється від виконання зобов'язань.

Надіслання ОСОБА_3 виклику або повідомлення не можуть свідчити про вжиття державних виконавцем усіх необхідних процесуальних дій щодо виконання виконавчого листа та наявності підстав для застосування до боржника юридичних санкцій у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Подання державного виконавця не містить конкретних доказів на підтвердження факту ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх зобов'язань по виконанню рішення суду.

За таких обставин, враховуючи, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухиляння боржника від виконання покладених на нього зобов'язань (п. 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року (з наступними змінами), а обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_5 ухиляється від виконання рішення суду про стягнення заборгованості, не вбачається, тому вимоги державного виконавця є безпідставними.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України», ст. 377-1 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Подання головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Бериславського районного управління юстиції Херсонської області ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Херсонської області через Бериславський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В. С. Миргород