АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 664/1466/16-ц Головуючий в І інстанції: Бойко В.П.
Номер провадження 22ц - 791/2222/2016 Доповідач: Бугрик В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Бугрика В.В.

Суддів: Прокопчук Л.П.,

Семиженко Г.В.,

cекретаря: Мирненко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 15 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особи Служба у справах дітей виконкому Корабельної районної у м. Херсоні ради та Служба у справах дітей Олешківської РДА, про надання дозволу на виїзд за кордон без згоди батька,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка звернулася до суду з позовом де вказала, що вона та відповідач є батьками малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом із матір'ю. Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано. За рахунок власних заощаджень та за допомоги її чоловіка вона має намір поїхати з дитиною до країни Ізраіль з метою оздоровлення дитини, санаторно-курортного лікування та відвідування бабусі ОСОБА_5 Проте відповідач немотивовано заперечує проти виїзду дитини за межі України, ухиляється від надання згоди. Просить надати дозвіл на виїзд дитини за межі України без годи батька до держави Ізраїль на період осінь-зима 2016-2017 року для відвідування родичів, оздоровлення та відпочинку.

Рішенням суду позов задоволено. Надано дозвіл на виїзд дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до країни Ізраїль строком до 01.02.2017 року у супроводі матері ОСОБА_3, без згоди батька ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове яким в задоволені позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що рішенням порушуються його права, а саме у праві спілкуванні з дитиною та піклуванні за нею.

Вислухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. На теперішній час позивач має намір виїхати разом із неповнолітньою дочкою на відпочинок та для оздоровлення до держави Ізраїль у період осінь - зима 2016 -2017 року, але без нотаріально посвідченої згоди на те батька дитини, позивач це зробити не може. Позивач зазначила термін перебування дитини за кордоном і конкретну країну, до якої дитини буде вивезена.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини у випадку перетину кордону дитини з одним із батьків провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників, а за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітньої дитини за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Як встановлено судом з тих підстав, що батько дітей заперечує виїзду дитини на відпочинок за межі України у період осінь 2016 - зима 2017 року, мати дитини звернулась з даним позовом до суду. На письмові звернення ОСОБА_3, до відповідача про надання нотаріально-посвідченої згоди на вивіз дитини на відпочинок за межі України у травні 2016 року залишились без реагування. (а.с. 13)

Задовольняючи позов, та надаючи дозвіл на виїзд дитині за межі України у період, який просила позивачка, на надання дозволу на виготовлення документів, суд обґрунтовано виходив з того, що позивачка в позовній заяві зазначала, що вона має намір разом з дитиною тимчасово вихати до країни Ізраїль, з метою знайомства з родичами, оздоровлення та відпочинку дитини про що просила відповідача надати нотаріально-посвідчене погодження. Зазначене підтверджується матеріалами справи.

При цьому, суд правомірно керувався чинним законодавством, зокрема, відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч.1 ст. 141 СК України). Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.2 ст.155 СК України). Фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ч.3 ст.313 ЦК України). Крім того, дійшовши висновку про задоволення позову, надання дозволу на виготовлення документів на дітей для виїзду за межі України, суд першої інстанції правильно керувався ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадяни України», згідно якої оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально посвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути лише на підставі рішення суду.

Стаття 11 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року покладає на держави зобов'язання вживати заходів для боротьби з незаконним переміщенням і поверненням дітей із за кордону. Відповідно до цілей Гаазької конвенції її суть полягає в тому, що один із батьків (або будь-яка інша особа, якій належать права піклування про дитину) не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежений час у інше місце, зокрема вивозити її в іншу державу або не повертати дитину до держави її постійного проживання. Тимчасовий чи постійний виїзд дитини за кордон має відбуватись лише за погодженням з іншим із батьків, якщо він не позбавлений батьківських прав. Тобто зміна країни проживання дитини вимагає узгодження із іншим із батьків , адже такий переїзд , як правило спричиняє зміну режиму спілкування дитини з другим з батьків, порядку участі у вихованні дитини, а також зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

Відтак дії позивача (звернення до суду) з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини за відсутності надання згоди батька узгоджуються з нормами діючого законодавства. Діючим законодавством передбачено можливість вирішення питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення.

Тому колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є правомірними. Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норми матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів, викладених у апеляційній скарзі немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 15 вересня 2016 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий В.В. Бугрик

Судді: Л.П. Прокопчук

Г.В. Семиженко

З оригіналом згідно:

Копія ухвали оформлена 07 листопада 2016 року

Ухвала набрала законної сили 07 листопада 2016 року

Суддя В.В. Бугрик

Секретар судового засідання А.О. Мирненко