Провадження № 2/219/641/2016
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 лютого 2016 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Брежнева О.А.
при секретарі Ранкової О.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Артемівська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суд
Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи, втративши право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно з договору купівлі-продажу від 02 червня 2004 року вона є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Згідно довідки від 01 грудня 2015 року відповідач зареєстрованій у вищевказаній квартирі з 14 липня 2004 року. Проте, не зважаючи на дану реєстрацію син фактично за місцем реєстрації не проживає та даною квартирою не користується. З причини формальної реєстрації відповідача у належній їй квартирі вона вимушена сплачувати комунальні послуги за нього, а також вона позбавлена права оформити субсидію на сплату житлово-комунальних послуг. Відповідач свою частку комунальних платежів не сплачує. Наявність реєстрації у будинку відповідача порушує її право власності, а саме позбавляє її права розпоряджатись власною квартирою на свій розсуд та перешкоджає їй у отриманні державної компенсації (субсидії) на жилого-комунальні послуги. Просить позов задовольнити.
У судове засідання позивач не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує, просить позов задовольнити.
В судове засідання відповідач не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, повідомлення про причини неявки, а також ніяких пояснень і заперечень щодо заявлених позовних вимог та клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходило, тому враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд відповідно до ч. 1 ст.224 ЦПК України вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі.
Суд перевірив матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 02 червня 2004 року (а.с.7-8) ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1. Вказана квартира загальною площею 41,10 кв.м. в тому числі житловою 26,9 кв.м., складається з двох житлових кімнат., що також підтверджується копією технічного паспорту на вищевказану квартиру, яка знаходиться у власності позивача (а.с.9).
З довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у квартирі осіб (а.с.10) вбачається, що відповідач - ОСОБА_2 прописаний за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідно до копії акту про не проживання від 01 грудня 2015 року (а.с.11) відповідач не проживає за адресою: АДРЕСА_1 з березня 2013 року по теперішній час, комунальними послугами не користується та не сплачує за них.
Згідно зі ст. 64 ЖК України член сім'ї наймача має такі ж права у тому числі - право користування житловою площею, як і наймач, членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Згідно до ст.ст. 71 Житлового кодексу України, особа визнається такою, що втратила право користуванням жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад 6 місяців.
Відповідно до ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому засіданні.
Згідно з частино 2 статті 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 129 Конституції України, статей 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Беручи до уваги, що факт відсутності відповідача у вищезазначеній квартирі понад рік знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а відповідач не надав суду доказів того, що перестав користуватися квартирою з поважних причин та має право на збереження за ним права користування цим житловим приміщенням, суд вважає, що за відповідачем не може бути збережено право користування житловим приміщенням.
Суд встановив, що відповідач ОСОБА_2 не мешкає у спірній квартирі понад рік без поважних причин, а також відсутні передбачені житловим законодавством підстави для продовження цього строку, крім того позивач вимушений нести додаткові витрати з оплати комунальних послуг, він не може оформити державну компенсацію (субсидію) із-за того, що відповідач прописаний у квартирі, але не є вже членом його сім'ї, та йому не відомі його доходи, також він не сплачує комунальні послуги. Наявність реєстрації у будинку відповідача порушує право власності позивача, а саме позбавляє його права розпоряджатись власною квартирою на свій розсуд та перешкоджає йому у отриманні державної компенсації (субсидії) на жилого-комунальні послуги, а тому з урахуванням аналізу наданих доказів суд вважає позовні вимоги про визнання втративши право ОСОБА_2 користування житловим приміщенням, обґрунтованими та вважає необхідним цей позов задовольнити.
На підставі викладеного, ст.ст.64, 71, 72 ЖК України, ст. 405 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212, 213, 214, 215, 224, 225, 226 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і яка належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, на праві особистої приватної власності.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя О.А.Брежнев