провадження 2/201/ 450/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів та витрат, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 26 червня 2015 року звернулися до суду з позовом до відповідача ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів та витрат, позовні вимоги не змінювалися, але доповнювалися і уточнювалися. Позивачі в своєму позові, а їх представник в ході судового засідання посилаються на те, що всі позивачі є клієнтами цього банку, користувалися послугами відповідача, використовуючи кожен свій банківський рахунок та привязані до нього картки; протягом 2013-2014 років користувалися послугами банку щодо отримання коштів від родичів за допомогою платіжної системи Ligpay. Для отримання коштів позивачі зареєструвалися в платіжній системі банку, їм присвоєний свій окремий логін, який приєднаний до їх конкретного окремого телефонного номеру. 22 лютого 2014 року позивачем ОСОБА_6 надано доручення відповідачу через свою платіжну систему щодо перерахування коштів з рахунку Ligpay на картковий рахунок цього ж позивача в цьому ж банку у розмірі 11000.12 доларів США, через хвилину цей же позивач надав доручення цьому ж банку на перерахунок в такому ж порядку суми коштів 817.18 доларів США, але вказані доручення банком виконані не були: з рахунку Ligpay вказані кошти були зняті, а до карткового рахунку вони не потрапили, доручення виконане не було, програма видала відповідь про відмову і блокування платежу. Такі ж обставини і в інших позивачів. Позивачі звернулися до банку з заявою про зясування обставин вказаного, розблокування рахунків і проведення платежів або повернення їм вказаних сум коштів, але відповідач відмовився це зробити і позивачі вимушені були звертатися з позовом до суду. Зараз вказані кошти не повернуті банком, банк весь цей час користується коштами позивачів, тому вони вважають, що банк повинен сплатити позивачам вказану в позові грошову суму, порушуються права позивачів. На подальші неодноразові звернення позивачів до відповідача з питанням виплати їм вказаних коштів отримано відмову, виник спір, який в добровільному порядку не вирішено. Вважають вказані дії банку протиправними і просили про стягнення вказаних грошових коштів, задовольнивши позов у повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» позов не визнав, посилаючись на те, що позивачами не надано доказів того, що вони по вказаним ними рахункам дійсно є клієнтами цього банку, користуються послугами відповідача, використовуючи банківські рахунки та вказані платіжні системи; позивачі дійсно намагалися здійснити грошові перекази, але через відсутність коштів і ідентифікації їм у проведенні вказаних операцій було відмовлено. Вказане проведено правомірно, відповідно до законодавства України та рішень і постанов Національного банку України, протиправних дій з їх боку не було і умисного зволікання в виплаті коштів - також. Проти стягнення з них коштів вони заперечують, оскільки такі вимоги не основані на законі. На письмові звернення позивачів вони відповідали в передбаченому законом порядку і терміни. Все ним зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобовязань відносно позивачів на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували, матеріальної чи моральної шкоди не завдавали. Позовні вимоги не доведені. Вважають позовні вимоги до них безпідставними і просили в їх задоволенні відмовити в повному обсязі.

Вислухавши пояснення представника позивачів і представника відповідача, зясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що згідно позову і пояснень представника позивачів всі позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 є клієнтами ПАТ КБ «ПриватБанк», користувалися послугами відповідача, використовуючи кожен свій банківський рахунок та привязані до нього картки; протягом 2013-2014 років користувалися послугами банку щодо отримання коштів від родичів за допомогою платіжної системи Ligpay. Для отримання коштів позивачі зареєструвалися в платіжній системі банку, їм присвоєний свій окремий логін, який приєднаний до їх конкретного окремого телефонного номеру. 22 лютого 2014 року позивачем ОСОБА_6 надано доручення відповідачу через свою платіжну систему щодо перерахування коштів з рахунку Ligpay на картковий рахунок цього ж позивача в цьому ж банку у розмірі 11000.12 доларів США, через хвилину цей же позивач надав доручення цьому ж банку на перерахунок в такому ж порядку суми коштів 817.18 доларів США, але вказані доручення банком виконані не були: з рахунку Ligpay вказані кошти були зняті, а до карткового рахунку вони не потрапили, доручення виконане не було, програма видала відповідь про відмову і блокування платежу. Такі ж обставини і в інших позивачів. Останні звернулися до банку з заявою про зясування обставин вказаного, розблокування рахунків і проведення платежів або повернення їм вказаних сум коштів, але відповідач відмовився це зробити і позивачі вимушені були звертатися з позовом до суду. Зараз вказані кошти не повернуті банком, банк весь цей час користується коштами позивачів, тому вони вважають, що банк повинен сплатити позивачам вказану в позові грошову суму, порушуються права позивачів. На подальші неодноразові звернення позивачів до відповідача з питанням виплати їм вказаних коштів отримано відмову, виник спір, який в добровільному порядку не вирішено і позивачі вимушені був звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 14 ЦК України передбачено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Підписавши анкету-заяву на приєднання до ОСОБА_7 та правил надання банківських послуг, сторона тим самим укладає з банком договір, який відповідно до ст. 634 ЦК України є договором приєднання. Згідно анкети-заяви сторона погоджується на укладення договору з банком та з Умовами та правилами надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», які розмішені на офіційному сайті за адресою: www.privatbank.ua.

Відповідно до п. 2.3.1.8. ОСОБА_7 та правил банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» клієнт, реєструючись в системі віддаленого доступу, мобільному додатку дає згоду на приєднання до ОСОБА_7 та правил надання банківських послуг, дії клієнта по реєстрації в системі віддаленого доступу, мобільному додатку є акцептом ОСОБА_7 та правил надання банківських послуг на банківське обслуговування. ОСОБА_7 та правила разом з Тарифами складають договір про дистанційне обслуговуванні Клієнта та розмішені на офіційному сайті за адресою: mvw.privatbank.ua.

Відповідно до ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року № 2121-ІІІ, ст. 6 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» від 14 жовтня 2014 року № 1702-VII, а також розділу 2 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою № 492 правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року, на банки як суб'єкти первинного фінансового моніторингу покладено обов'язок щодо ідентифікації, верифікації клієнтів (їхніх представників), вивчення клієнтів та уточнення інформації про клієнтів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 5 ст. 1 Закону № 1702-VII вивчення клієнта - процес отримання суб'єктом первинного фінансового моніторингу під час ідентифікації та/або в процесі обслуговування клієнта інформації щодо фінансового стану клієнта та змісту його діяльності; проведення оцінки фінансового стану клієнта; визначення належності клієнта або особи, яка діє від його імені, до національних або іноземних публічних діячів, діячів, що виконують політичні функції в міжнародних організаціях, або пов'язаних з ними осіб; з'ясування місця його проживання або місця перебування чи місця тимчасового перебування в Україні (усіх даних щодо адреси місця проживання (перебування): назва країни, регіону (області), району, міста (села, селища), вулиці (провулку), номера будівлі (корпусу), номера квартири).

Згідно зі ст. 64 Закону № 2121-III банк має право витребувати інформацію, яка стосується ідентифікації клієнта (в тому числі керівників клієнта - юридичної особи, представника клієнта), вивчення клієнта, уточнення інформації про клієнта, здійснення поглибленої перевірки клієнта, в органів державної влади, державних реєстраторів, банків, інших юридичних осіб, а також здійснювати заходи щодо збору такої інформації з інших джерел.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону № 1702-VII суб'єкт первинного фінансового моніторингу зобов'язаний здійснювати управління ризиками з урахуванням результатів ідентифікації, верифікації та вивчення клієнта, послуг, що надаються клієнту, аналізу операцій, проведених ним, та їх відповідності фінансовому стану і змісту діяльності клієнта. Суб'єкт первинного фінансового моніторингу під час здійснення управління ризиками враховує рекомендації, визначені чи надані відповідними суб'єктами державного фінансового моніторингу, які згідно з цим Законом виконують функції державного регулювання і нагляду за такими суб'єктами первинного фінансового моніторингу.

Пунктом 36 ст. 1 Закону № 1702-VII надано визначення ризиків - це небезпека (загроза, уразливі місця) для суб'єктів первинного фінансового моніторингу бути використаними з метою легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму або фінансування розповсюдження зброї масового знищення під час надання ними послуг відповідно до характеру їх діяльності.

Також, у відповідності до п. 43 ст. 1 Закону № 1702-VII управління ризиками - заходи, які здійснюються суб'єктами первинного фінансового моніторингу, із створення та забезпечення функціонування системи управління ризиками, яка передбачає, зокрема, визначення (виявлення), оцінку (вимірювання), моніторинг, контроль ризиків, з метою їх зменшення.

LiqPay це відкритий web-інтерфейс, який дозволяє приймати платежі і переводити гроші за допомогою мобільного телефону, інтернету та платіжних карт у всьому світі.

Відповідно до п. 1.1. Угоди користувача, розміщеної на офіційному сайті www.liqpay.com/ru/rules банк, будучи оператором, приймає на себе зобов'язання здійснювати прийом/переказ грошових коштів від клієнтів допомогою web-інтерфейсу LIQPAY. Ця Угода публічно доноситься необмеженому колу фізичних осіб для сприяння в здійсненні переказів грошових коштів в мережі інтернет, шляхом його розміщення (публікації) на офіційному веб-сайті www.LiqPAY.com (постійно доступний для ознайомлення).

Вказана Угода набуває чинності з моменту реєстрації Клієнта в web-інтерфейсі LIQPAY. Пунктом 3 Угоди користувача визначено умови використання web-інтерфейсу LIQPAY, а саме: 3.1. Банк виконує доручення клієнта, які містяться в Дистанційному розпорядженні, відправленому банку. 3.2. Порядок реєстрації клієнта в web-інтерфейсі LIQPAY. 3.2.1. Зареєстрованим клієнтом є будь-який клієнт, який хоча б один раз авторизувався на сайті www.liqpay.com, і виконав транзакцію верифікації платіжної картки. 3.2.2. Авторизація на сайті www.liqpay.com для клієнтів проходить виключно за допомогою одноразових паролів OTP. В якості логіна для авторизації використовується номер телефону клієнта в міжнародному форматі, в якості пароля використовується восьмизначний динамічний пароль, що приходить в SMS на зареєстрований номер телефону клієнта.

Зобов'язання банку в рамках угоди обмежуються прийомом грошових коштів у клієнтів і передачею коштів особам, яким вони призначені. Відповідно до п. 4.1. угоди банк має право стягувати з клієнта певну суму грошових коштів в якості компенсації витрат та/або винагороди банку, пов'язаних з виконанням банком своїх зобов'язань за цією угодою (далі - тариф). Розміри тарифів, підстави, умови і момент їх оплати клієнтом вказані на сайті www.liqpay.com. Оплата тарифу клієнтом здійснюється шляхом утримання відповідної суми банком в порядку, описаному на сайті www.liqpay.com.

Відповідно до п. 5.1. угода про використання web-інтерфейсу LIQPAY укладається між банком та клієнтом у формі договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу України). Акцептом умов угоди є здійснення клієнтом дій, визначених п.5.4. цієї угоди. Акцепт умов угоди означає повне і беззастережне прийняття клієнтом всіх умов угоди без будь-яких застережень та/або обмежень і рівносильний укладенню двосторонньої письмової угоди про використання web-інтерфейсу LIQPAY. Клієнт здійснює акцепт угоди після ознайомлення з його умовами на сайті www.liqpay.com шляхом сукупного виконання наступних дій: ознайомлення з умовами угоди та їх прийняття шляхом натискання кнопки «Згоден». Реєстрація в web-інтерфейсі LIQPAY шляхом заповнення формуляра у відповідному вікні на сайті, що супроводжується направленням клієнту OTP-пароля для входу в web-інтерфейс LIQPAY. Пароль направляється у вигляді sms-повідомлення на номер мобільного телефону, вказаний у формулярі. Під реєстрацією розуміється надання Клієнтом Банку відомостей, необхідних для ідентифікації Клієнта, відповідно до реєстраційної форми (формуляру), заповнення якої пропонується Користувачеві при здійсненні акцепту. Клієнт зобов'язується повідомляти при реєстрації в web-інтерфейсі LIQPAY достовірні персональні дані і відомості, що відповідають дійсності. Термін акцепту не обмежений.

У момент здійснення акцепту клієнту привласнюється унікальний обліковий запис в web-інтерфейсі LIQPAY, що відповідає номеру мобільного телефону, зазначеному Користувачем у формулярі. Угода вважається укладеною і набирає чинності з моменту акцепту, що визначається часом введення користувачем на сайті унікального одноразового пароля отриманого на номер телефону, зазначеного при реєстрації.

Відповідно до статті 627 ЦК України (відповідно до ст. 6 цього Кодексу) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Позивачами не доведено ті обставини, на які вони посилаються у своєму позові, зокрема належності наданих суду скрин-шотів з web-інтерфейсу LIQPAY, які не містять інформацію щодо власника рахунку. В даному випадку вважаємо, що доказування позивачів грунтується на припущеннях.

Номери рахунків, з яких здійснювались спірні перекази грошових коштів, позивачами не надано. На підтвердження позовних вимог, позивачі надають інформацію про номери телефонів, відповідно до яких вони начебто зареєстровані у web-інтерфейсі LIQPAY. Проте, за вказаними номерами телефонів у web-інтерфейсі LIQPAY зареєстровані інші особи. Так, за наданими позивачами ID-платежами, встановлено: 35306180 переказ коштів з рахунку 4731 **** **** 9255 на рахунок 4731 **** **** 5081 сума переказу 1106.18 дол. США платіж не проведено (недостатньо коштів на рахунку); 35306251 переказ коштів з рахунку 4731 **** **** 9255 на рахунок 4731 **** **** 5081 сума переказу 817.18 дол. США платіж не проведено (недостатньо коштів на рахунку); 36484977 переказ коштів з рахунку 6762 **** **** 7128 на рахунок 6762 **** **** 5700 сума переказу 997.00 дол. США платіж не проведено (недостатньо коштів на рахунку); 35104282 переказ коштів з рахунку 4731 **** **** 9557 на рахунок 4731 **** **** 9754 сума переказу 10634.84 грн. - платіж не проведено (недостатньо коштів на рахунку); 35102457 переказ коштів з рахунку 4731 **** **** 9557 на рахунок 4731 **** **** 9711 сума переказу 13017.63 грн. - платіж не проведено (недостатньо коштів на рахунку); 35102539 переказ коштів з рахунку 4731 **** **** 9557 на рахунок 4731 **** **** 5081 сума переказу 9372.21 грн. платіж не проведено (недостатньо коштів на рахунку); 34681963 переказ коштів з рахунку 4731 **** **** 9557 на рахунок 4731 **** **** 5187 сума переказу 11735.26 грн. платіж не проведено (недостатньо коштів на рахунку).

При цьому, жоден з рахунків платників не належить позивачам. Вказані рахунки належать третім особам, які участі в розгляді справи не приймають. Позивачами надано до суду виписки за рахунками третіх осіб, інформація за якими є конфіденційною. При цьому зазначають про належність цих рахунків саме позивачам, що не відповідає дійсності. Таким чином, при зверненні до суду, та безпосередньо під час судового розгляду, представником позивачів зазначалось про належність спірних рахунків саме позивачам, отже позивачами надано до суду завідомо неправдиву інформацію, що може свідчити про мету заволодіння грошовими коштами відповідача. З наданих суду доказів неможливо встановити належність грошових коштів, які є предметом позову саме позивачам. Позивачі не надали суду доказів, що платіжні засоби, з яких мали надходити кошти з використанням сервісу лікпей належать саме відповідачам.

Крім того, відповідно до даних програмних комплексів ПАТ КБ «ПриватБанк» рахунки платників значаться за: 239255 ОСОБА_8, 387128 ОСОБА_9, 999557 ОСОБА_10, 983692 ОСОБА_11.

Відповідно до п. 1.1.3.2.13 ОСОБА_7 та правил надання банківських послуг, розташованих на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» www.privatbank.ua у мережі інтернет, які є невід'ємною частиною договору, укладеного з клієнтом, банк має право відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання банку для проведення незаконних операцій.

Положення ч. 1., ч. 2 ст. 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» від 14 жовтня 2014 року № 1702-УІІ регламентують, що субєкт первинного фінансового моніторингу відповідно до законодавства зобовязаний на підставі поданих клієнтом (представником клієнта) офіційних документів або засвідчених в установленому порядку їх копій (якщо інше не передбачено цим Законом) здійснювати ідентифікацію та верифікацію клієнта (представника клієнта). При цьому, документи мають бути чинними (дійсними) на момент їх подання та включати всі необхідні ідентифікаційні дані. У разі виникнення сумнівів у достовірності чи повноті наданої інформації про клієнта субєкт первинного фінансового моніторингу зобовязаний провести поглиблену перевірку клієнта.

На виконання вищезазначеного обов'язку, положеннями ст. 64 Закону України № 2121-ІІІ та ч. 7 ст. 9 Закону України № 1702-УІІ передбачено, що субєкт первинного фінансового моніторингу має право витребувати, а клієнт, представник клієнта зобовязані подати інформацію (офіційні документи), необхідну (необхідні) для ідентифікації, верифікації, вивчення клієнта, уточнення інформації про клієнта, а також для виконання таким субєктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення. Субєкт первинного фінансового моніторингу має право відмовитись від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі ненадання клієнтом необхідних для вивчення клієнтів документів чи відомостей або встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику (ст. 10 Закону України № 1702- УІІ).

На підставі вищезазначених норм законодавства України відповідачем було неодноразово витребувано у позивачів документи щодо їх рахунків, персоналізації переказів, походження коштів, які надійшли на рахунки позивача за період 2013-2014 років та інш.. Але таких документів позивачі і до сьогодні не надали.

Окрім того, відповідно до п. 1.1.3.2.3. ОСОБА_7 та правил банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» у разі порушення власником або довіреною особою вимог чинного законодавства України та/або умов договору та/або у разі виникнення овердрафта банк має право призупинити розрахунки за карткою (заблокувати картку) та/або визнати картку недійсною до моменту усунення зазначених порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань у цілому або у визначеній банком частці у разі невиконання власником та/або довіреною особою власника своїх боргових зобов'язань та інших зобов'язань за Договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ.

В даному випадку банк діє в рамках укладеного між сторонами договору та в межах чинного законодавства. Так, в ухвалі від 16 грудня 2015 року по справі № 6-31159ск15 ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив: «Згідно зі ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Застосовуючи зазначені положення закону, суди використали лише ті їх приписи, які вказують на умови договору щодо прав клієнта і не врахували виключення з умов договору, шо ним же передбачені або законом. Так, оформлюючи картковий рахунок, клієнт приєдналася до ОСОБА_7 та Правил надання банківських послуг, згідно з п. 1.1.3.2.13 яких передбачено, що банк має право відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання банку для проведення незаконних операцій.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Відповідно до розяснень п. 1 постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення», обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Положення ст. 11 Цивільного кодексу України визначають, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Нормами ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1, 2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Суду не надано доказів того, що неправомірними, злочинними діями відповідача, повязаними з неналежним виконанням взятих на себе обовязків позивачам було завдано ушкодження здоровя, майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Але в судовому засіданні це підтвердження не знайшло.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню ні повністю, ні в частині.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-які домовленості і зобовязання стосовно позивачів по незаконним (з точки зору позивачів) діям відносно нього, предмета спору, а позивачі цього не довели, твердження позивачів про наявність будь-яких інших зобовязань або неправомірності стосовно них є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги і наполягання представника позивачів на позові, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджуються.

При таких обставинах суд вважає можливим ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в задоволенні позову до ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів та витрат відмовити.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про стягнення грошових коштів та витрат в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 17, 19, 41, 55, 65, 124 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 22, 203, 215, 525, 526, 530, 626-639, 657, 1058 - 1061, 1068, 1166, ЦК України, ст. 5, 11, 20, 21, 28, 29 Закону України «Про інформацію», ст. 2, 6, 7 Закону України «Про захист персональних даних», ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 58, 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів та витрат відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя