Справа № 428/1531/16-ц
Провадження №2/428/813/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Скочій Г.Д.,

при секретарі Андрусишин Н.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Сєвєродонецька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської ради, про усунення перешкод у здійсненні права власності, визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона є власником трикімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. В зазначеній квартирі зареєстровані її син ОСОБА_4, невістка ОСОБА_2 та онук ОСОБА_3 Квартиру позивач набула у власність ще задовго до одруження відповідачки з її сином, а саме 07.11.2009 р. Після одруження у вересні 2010 р. зазначені особи з її дозволу проживали у спірній квартирі, але у грудні 2014 р. фактично припинили шлюбні відносини, і відповідачка ОСОБА_2 разом з онуком ОСОБА_3 виїхала з квартири і стала проживати в іншому місці. У січні 2015 р. шлюб між відповідачкою ОСОБА_2 та сином позивача ОСОБА_4 було розірвано. 05.09.2015 р. ОСОБА_4 одружився із ОСОБА_5, яка стала мешкати разом з ним. Відповідачка з дитиною не мешкають за вищевказаною адресою більше року, вона не сплачує комунальні послуги, не отримує кореспонденцію, газети, листи, в квартирі немає їх речей, тому позивач вважає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 втратили право користування житловим приміщенням. До теперішнього часу позивач самостійно змушена сплачувати комунальні послуги за себе та відповідачів. Реєстрація відповідачів порушує її права, оскільки вона вимушена нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг та позбавлена права оформити субсидію. Просить, визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та пояснила, що спірна квартира належить їй на праві приватної власності. В цій квартирі, зареєстрований її син, а також колишня невістка та її онук. З вересня 2010 р. вони всі разом проживали у спірній квартирі, але потім відносини між її сином та невісткою не склалися і у грудні 2014 р. відповідачка забрала свої особисті речі і з цього часу разом з малолітнім сином в квартирі не проживають без поважних причин. Також позивач пояснила, що вона не згодна, щоб малолітній ОСОБА_3 був зареєстрований у її квартирі, вважає, що дитина проживає з матір'ю і повинна бути зареєстрована за місцем проживання матері. Її син ОСОБА_4 також не згодний, щоб син був зареєстрований за його місцем проживання. Просить визнати їх такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала та пояснила, що вона з вересня 2010 р. знаходилася у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, вони разом проживали в спірній квартирі. З грудня 2014 р. вона в спірній квартирі не проживає, так як між ними не склалися відносини, зараз вона проживає в квартирі своєї бабусі, іншого житла у неї не має, вона не заперечує проти зняття її з реєстрації, але вважає, що підстав для визнання втратившим право користування на дану квартиру малолітнього сина не має і він повинен бути зареєстрованим разом з батьком, оскільки у неї не має іншого житла де можна зареєструвати дитину.

Представник третьої особи служби у справах дітей Сєвєродонецької міської ради Терьошин С.С. в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, вважає що ОСОБА_2 дійсно не проживає в спірній квартирі з грудня 2014 р. і може бути визнаною такою, що втратила право користування квартирою, але підстав для визнання втратившим права користування на житло малолітнього ОСОБА_3 він не вбачає, вважає, що дитина повинна бути зареєстрована за місцем реєстрації батька, оскільки іншого житла не має.

Вивчивши письмові матеріали справи, вислухавши сторони, суд встановив наступне.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно положень ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 07.11.2009 р. за р. № 2623, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 54-55).

Відповідно до копії довідки № 2244 від 21.07.2015 р., виданої КП «Єдиний розрахунковий центр» (а.с.6) та копії будинкової книги (а.с. 47-49) ОСОБА_2 та ОСОБА_3 значаться зареєстрованими в квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Факт не проживання відповідача ОСОБА_2 у спірній квартирі з грудня 2014 р., визнається сторонами, які беруть участь у справі та не підлягає доказуванню відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або за місцезнаходженням навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Відповідно до ст. ст. 141, 160 СК України мати, батько мають рівні права та обв'язки щодо дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Малолітня дитина ОСОБА_3 з 2011 р. зареєстрована за місцем проживання свого батька, з грудня 2014 р. за місцем реєстрації не проживає, так як мешкає разом зі своєю матір'ю відповідачкою ОСОБА_2, яка підтверджує той факт, що вони з грудня 2014 р. не мешкають у спірній квартирі. Крім того, факт не проживання в спірній квартирі відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з грудня 2014 р. по теперішній час, підтверджується актом КП «Єдиний розрахунковий центр» від 16.07.2015 р. та копією акту КП «Єдиний розрахунковий центр» від 28.01.2016 р. (а.с.7).

Таким чином, судом встановлено, що відповідачі не проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 без поважних причин понад передбачені законодавством строки, а тому можуть бути визнані такими, що втратили право на вказане жиле приміщення.

Керуючись ст.ст.208, 209, 212-215, ЦПК України, ст.ст.150,156 ЖК України, ст.ст. 391, 405 ЦК України суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 та неповнолітнього ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення в повному обсязі буде складено протягом п'яти днів від дня закінчення розгляду справи.

Суддя Г. Д. Скочій