Справа № 2/359/651/16
РІШЕННЯ

Іменем України

03 березня 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Журавського В.В.

при секретарі - Алфімовій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Бориспільської міської ради Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

В січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом з проханням визнати ним, право власності на ? частину житлового будинку 1969 року будівництва з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Бориспіль, провул. Тарасівський, буд. №7, який належав померлій 19 березня 2002 року його бабі ОСОБА_3, спадщину після смерті якої фактично прийняв, але юридично не оформив його батько ОСОБА_4, який помер 20 вересня 2011 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 19 березня 2002 року померла баба позивача ОСОБА_3 Після її смерті відкрилась спадщина, до якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Бориспіль, провул. Тарасівський, буд. №7. За життя ОСОБА_3 заповіт не склала. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 є її діти відповідач по справі ОСОБА_2 та батько позивача ОСОБА_4. У встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини, вони звернулися до Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області з письмовими заявами про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 20 вересня 2011 року батько позивача ОСОБА_4 помер. Тому спадкоємцем першої черги, після його смерті є його син, позивач по справі ОСОБА_1, який у встановлений законом строк подав заяву про прийняття спадщини, після смерті батька. Проте, державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок. У звязку з цим, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов визнав повністю та не заперечував проти його задоволення.

Представник Бориспільської міської ради Київської області ОСОБА_6 направив до суду лист з проханням слухати справу за його відсутності та при вирішенні спору покладається на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що предявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 19 березня 2002 року померла баба позивача ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-БК №381149, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Бориспільського міського управління юстиції Київської області 20 березня 2002 року, про що складено відповідний запис за №147 (а.с.8).

Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: Київська область, м. Бориспіль, провул. Тарасівський, буд.7 та належав ОСОБА_3 з 1969 року, що підтверджується довідкою КП «Бюро технічної інвентаризації» Бориспільської міської ради Київської області за №127 від 03 листопада 2015 року (а.с.89), технічним паспортом на житловий будинок (а.с.22-24), будинковою книгою на імя ОСОБА_3 (а.с.25-28).

Заповіт за життя ОСОБА_3 не складала, тому спадкування після її смерті здійснювалось за законом. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 є її сини - відповідач по справі ОСОБА_2 та батько позивача ОСОБА_4, що підтверджується їхніми свідоцтвами про народження (а.с.50).

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У відповідності до ч.1 ст.1268, ч.1 ст.1269 та ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємецьза законом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

З дослідженої у судовому засіданні належним чином завіреної копії спадкової справи №306, заведеної Бориспільською міською державною нотаріальною конторою, відкритої після смерті ОСОБА_3, померлої 19 березня 2002 року вбачається, що 10 вересня 2002 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 подано заяву про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 (а.с.47). ОСОБА_7 відмовився від належної йому частини спадщини, про що подав заяву від 10 вересня 2002 року (а.с.48).

20 вересня 2011 року батько позивача ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ОК №245526, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області 13 березня 2012 року, про що складено відповідний запис №444 (а.с.10).

На випадок своєї смерті ОСОБА_4 заповіт не складав, тому спадкування здійснювалось за законом. Єдиним спадкоємцем першої черги після його смерті є син позивач по справі ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 (а.с.9а).

З дослідженої у судовому засіданні належним чином завіреної копії спадкової справи №2/2012, відкритої після смерті ОСОБА_4, померлого 20 вересня 2011 року вбачається, що 05 січня 2012 року ОСОБА_2 подано заяву про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_4 (а.с.59). 13 березня 2012 року ОСОБА_1 також подано заяву про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 (а.с.67).

Таким чином позивач прийняв спадщину у встановлений законодавством строк, тобто у відповідності до ст.1270 ЦК України.

28 грудня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Бориспільської міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.72). Проте, державним нотаріусом ОСОБА_8 винесено постанову про відмову у вчинення нотаріальної дії у звязку з тим, що не надано правовстановлюючі документи на майно, яке належало померлій бабусі ОСОБА_3, після смерті якої фактично прийняв, але юридично не оформив спадщину її син, батько позивача ОСОБА_4 (а.с.72).

Судом встановлено, що відповідно до наказу Радгоспу «Бориспільський» за №233 від 03 жовтня 1954 року ОСОБА_3 була наділена земельною ділянкою, площею 0,06 га під забудову (а.с.76).

Згідно рішення виконавчого комітету Бориспільської міської Ради депутатів трудящих №250 від 20 жовтня 1964 року ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку під забудову житлового будинку по пров. Тарасівський, 1-а в м. Бориспіль Київської області (а.с.77).

З акту від 23 листопада 1964 року вбачається, що Київським виробничим технічним бюро виділено в натурі земельну ділянку, площею 600 кв.м, розташовану в м. Бориспіль Київської області по пров. Тарасівський, 1-а в користування ОСОБА_3 (а.с.78).

Судом також встановлено, що була проведена технічна інвентаризація житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по пров. Тарасівському, буд.7 в м. Бориспіль Київської області, заведено інвентаризаційну справу та складено технічний паспорт на імя ОСОБА_3 (а.с.22-28, 79-88).

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, відповідно до ст.1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5.

Відповідно до вказаних нормативних актів передбачалась державна реєстрація будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно ч.7 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви правонабувача, сторін (сторони) правочину, за яким виникло право, або уповноважених ними (нею) осіб. Відповідно до положень ч.10 даної норми під час подання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень фізична особа повинна предявити документ, що посвідчує її особу, а у разі подання заяви представником фізичної особи чи юридичної особи документ, що підтверджує його повноваження діяти від імені таких осіб.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 померли, виконання вищезазначених приписів закону щодо подання особисто заяви про державну реєстрацію прав та документу на підтвердження особи є неможливим. Так само неможливо подати позивачем доручення від імені померлих, оскільки за життя таких доручень у встановленому законом порядку на імя ОСОБА_1 вони не оформлювали.

На підставі наведеного, суд дійшов до висновку, що позивач ОСОБА_1, який прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_4, в тому числі на ? частину житлового будинку, набув право власності в порядку спадкування за законом з моменту відкриття спадщини.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: Київська область, м. Бориспіль, провул. Тарасівський, буд.7, в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_4, який фактично прийняв, але юридично не оформив спадщину. Оскільки відсутність правовстановлюючого документу позбавляє ОСОБА_1 можливості оформити спадкові права щодо вказаного домоволодіння у встановленому законом порядку.

На підставі викладеного та керуючись ч.3 та ч.4 ст.3, ч.7 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», абз.3 ч.2 ст.331, ст.1216, ст.1218, ч.1 ст.1268, ч.1 ст.1269 та ч.1 ст.1270 ЦК України, ст.ст.8, 10, 57, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 (одну другу) частину житлового будинку 1969 року будівництва з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, місто Бориспіль, провулок Тарасівський, будинок № 7, який належав померлій 19 березня 2002 року ОСОБА_3, спадщину після смерті якої фактично прийняв, але юридично не оформив ОСОБА_4, який помер 20 вересня 2011 року.

Рішення суду може бути оскаржене через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні під час проголошення на протязі десяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя В.В.Журавський