Справа № 570/3439/16-ц
Номер провадження 2/570/1349/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2016 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.

з участю представника позивача адвоката ОСОБА_1,

третьої особи ОСОБА_2,

його представника ОСОБА_3,

при секретарі судового засідання Бардабуш В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області ( м.Рівне вул.П.Могили 24 ) цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Рівненської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про відновлення державної реєстрації права власності, -

в с т а н о в и в :

покликаючись на порушення її права позивач у поданій до суду 08 липня 2016 року заяві просить відновити шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про державну реєстрацію права власності третьої особи на житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку по вул.Мирній 12-а в с.Карпилівка Рівненського району Рівненської області на підставі попередніх документів.

Всіх учасників цивільного процесу відповідно до ст.ст.74-76 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи, проте в судове засідання відповідач повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Зважаючи на те, що явку сторін не визнано обов'язковою, враховуючи думку представника позивача, який не заперечує проти винесення по справі заочного рішення, достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, дійшов висновку про можливість розглянути справу у відсутність сторони відповідача в порядку заочного розгляду.

Представник позивача позов підтримав повністю і по аналогічних мотивах. Стверджує, що не потрібно доводити ті обставини, які вже встановлені рішеннями судів, зокрема, що спірне майно є спільним майном подружжя. Вважає, що задоволення позову відновить те становище, що існувало до порушення прав позивача. Предметом спору є не захист порушеного права, а відновлення попереднього стану.

По суті спору стверджує, що правочин визнано недійсним, реєстрація майна на маму третьої особи-обдаровувану скасована, а тому документи мають бути оформлені на дарувальника-третю особу. На даний час вказане майно є предметом судового спору про поділ спільного майна подружжя.

Третя особа вважає, що немає такого захисту права як просить позивач, визнаючи, що скасування реєстрації є похідним від скасування договору. Позивач не має права звертатися до суду з вказаним позовом, він є передчасним, бо тільки власник має право витребувати своє майно з чужого незаконного володіння. Відновлювати реєстрацію чи ні лише його право і суд не може заставити його це зробити.

Міністерство юстиції перевіряло нотаріуса ОСОБА_5 щодо законності її дій при посвідченні договору дарування і не знайшло жодних порушень.

Крім того, його матір отримала податкове повідомлення на вказане майно і сплатила податок на нерухомість.

Представник третьої особи, підтримуючи аргументацію свого довірителя, стверджує, що позивачем у даному спорі може бути лише власник майна, бо реєстрація майна здійснюється лише на підставі його заяви. Задоволення позову жодною мірою не призведе до захисту порушеного права позивача.

По суті спору стверджує, що на час розірвання шлюбу будинку юридично не існувало, як і юридично зараз він не належить третій особі. На даний час вказане майно знаходиться під арештом, оскільки щодо нього існує судовий спір.

Суд, заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до таких висновків.

Вимоги ст.214 ЦПК Кодексу зобовязують суд під час ухвалення рішення вирішити такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.16 цього кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив учасникам судового розгляду, які беруть участь у справі, рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Сторони скористалися правовою допомогою.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 червня 2014 року по цивільній справі № 569/19218/13-ц задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_2, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу ОСОБА_5 та визнано недійсними без застосування наслідків недійсності договори дарування житлового будинку та земельної ділянки.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 13 січня 2015 року скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на вказане майно, проведену на підставі вказаних договорів дарування.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з ч.2 ст.223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Законна сила рішення суду - це така його властивість, яка робить рішення загальнообов'язковим для виконання відповідно до ст.14 ЦПК України, є його правовою дією, яка проявляється в тому, що наявність чи відсутність прав і фактів, що лежать в їх основі, встановлюються остаточно, і в тому, що встановлені рішенням суду права підлягають беззаперечному здійсненню на вимогу уповноважених осіб.

Набрання рішенням суду законної сили породжує правові наслідки:

- вирішується спір між сторонами;

- рішення суду стає загальнообов'язковим;

- рішення суду може бути виконане примусово;

- рішення суду є незмінним та остаточним.

- не допускається заявлення в суді тотожного позову;

- не допускається оспорювання в іншому процесі встановлених судом фактів і правовідносин.

У розумінні цивільного-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Законодавче закріплення необхідності державної реєстрації права власності на нерухоме майно є, таким чином, визнанням з боку держави публічно - правового інтересу у встановленні приналежності нерухомого майна конкретній особі. Державна реєстрація прав покликана служити забезпеченням стабільності обороту нерухомості, оскільки остання має не тільки майнову, а й соціальну значимість. Подібна стабільність досягається шляхом винесення операцій та інших дій з нерухомістю за рамки приватних інтересів сторін, а також створення особливої, єдиної інформаційної системи, дозволяє всім суб'єктам права отримувати виключно і єдино достовірні дані про правовий статус того чи іншого об'єкта. Фактично ж реєстрація покликана надати відповідну силу правовстановлюючим документам і виступає формальною умовою подальшого захисту (у тому числі і судового) прав особи, що виникають з правовідносин, предметом яких є нерухоме майно. При цьому вона ніяк не впливає на цивільно-правову рівність учасників обороту, автономію волі і свободу договору. Тобто не надає публічно-правового характеру вказаним правовідносинам, що дозволяє зробити висновок про можливість розгляду спорів щодо державної реєстрації виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно.

У даному випаду реєстраційні правовідносини спрямовані на встановлення, зміну, припинення прав на нерухоме майно і є визначеним організаційним заходом, що використовується власником для впорядкування своїх основних відносин, предметом яких є нерухоме майно.

Даний висновок висловлений в рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2013 року по справі № 6-19093св13.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 самостійно, з власної волі, за поверненням від нотаріуса ОСОБА_5, в матеріалах нотаріальної справи якої знаходяться правовстановлюючі документи, та відновленням на їх підставі запису про державну реєстрацію права власності на спірні нерухомі об»єкти звертатися не бажає, а позивач їх витребувати не має права, внаслідок чого право власності на житловий будинок та земельну ділянку залишається офіційно публічно не підтвердженим, адже не зареєстроване, а відтак порушується право позивача здійснити поділ/виділ належної їй частки спільного майна.

Оскільки в інший спосіб врегулювати ситуацію неможливо, а відповідно до ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенціїпро захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується при розгляді справ як джерело права, з метою досягнення реального ефективного захисту порушених прав позивача, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення.

У позовній заяві відсутня вимога про стягнення з відповідачів понесених позивачем судових витрат, тому в силу принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст.11 ЦПК України, вказані витрати не стягуються на її користь навіть у випадку задоволення позову.

З огляду на викладене, керуючись ст.10, 11, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

задоволити цивільний позов ОСОБА_4 до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Рівненської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про відновлення державної реєстрації права власності.

Відновити шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на

●житловий будинок з надвірними будівлями по вул.Мирній 12-а в с.Карпилівка Рівненського району Рівненської області на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане 04 липня 2012 року Виконавчим комітетом Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області на підставі рішення Виконавчого комітету Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області від 27 червня 2012 року №96 та ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав №34720642, виданого Комунальним підприємством «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» від 05 липня 2012 року,

●земельну ділянку площею 0.138 га з кадастровим номером :10:043:0484 по вул.Мирній 12-а в с.Карпилівка Рівненського району Рівненської області, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-РВ №032689, виданого 19 листопада 2002 року Городоцькою сільською радою Рівненського району Рівненської області на підставі рішення Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області від 12 квітня 2012 року №13.

Повне судове рішення виготовлено 14 листопада 2016 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня проголошення, а особами, які не були при цьому присутні, отримання його копії.

Суддя Кушнір Н.В.