У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Державної санітарної епідеміологічної служби України, державної установи «Херсонський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України» про зобов'язання провести приватизацію та оформити документи про передачу квартири у власність, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 26 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 24 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що він працював водієм у державному управлінні «Херсонська обласна санітарно-епідеміологічна станція» міністерства охорони здоров'я України (далі - ГУ «Херсонська обласна санітарно-епідеміологічна станція») з 1974 року по 28 грудня 2012 року. 21 травня 2010 року за місцем роботи він звернувся з заявою про приватизацію квартири АДРЕСА_1, у якій він проживає з 5 грудня 1990 року по даний час. Згідно протоколу профспілкового комітету від 27 травня 2010 року № 14 за місцем роботи позивачу надано згоду на приватизацію відомчої квартири АДРЕСА_1.

На підставі наказу ДУ «Херсонська обласна санітарно-епідеміологічна станція» від 14 червня 2010 року за № 84 «Про передачу у спільну сумісну власність квартири АДРЕСА_1» вказана квартира була передана у його власність, але позивач був зобов'язаний за даним наказом внести в касу установи залишкову вартість квартири - 4 458 грн., що ним і зроблено 10 серпня 2010 року.

ОСОБА_4 вважає, що виконав усі вимоги Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», тому фактично приватизував квартиру, але з вини відповідача не зміг отримати свідоцтво про право власності на спірну квартиру, а в даний час у відповідача ця функція відсутня. Позивач звертався до Херсонської міської ради, де йому було роз'яснено, що свідоцтво про право власності на квартиру він зможе отримати лише за місцем роботи і його заяву направлено за місцем роботи, де йому рекомендовано з цього питання звернутися до суду.

З огляду на викладені обставини просив позов задовольнити.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 26 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 24 лютого 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суди першої та апеляційної інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Судами установлено, що ОСОБА_4 працював водієм у ДУ «Херсонської обласної санітарно - епідеміологічної станції» МОЗ України з 3 грудня 1972 року по 28 грудня 2012 року. У зазначений період роботи ОСОБА_4 була надана у користування квартира АДРЕСА_1.

Листом від 25 квітня 2014 року № 06.12/253/Ха Державна санітарно-епідеміологічна служба України повідомила ОСОБА_4 про те, що вона не має законних підстав для зняття з балансу ДУ «Херсонський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» квартири АДРЕСА_1. Так, згідно із листом від 21 вересня 2012 року Міністерством охорони здоров'я України видано наказ № 176-о «Про ліквідацію бюджетних установ і організацій, що належать до сфери управління Міністерства охорони здоров'я України». Згідно цього наказу ДУ «Херсонська обласна санітарно-епідеміологічна станція» Міністерства охорони здоров'я України входить в перелік державних установ, що підлягають ліквідації. Держсанепідемслужба України утворена як центральний орган виконавчої влади - юридична особа публічного права. При цьому правонаступництва ліквідованих установ та органів державної санітарно-епідеміологічної служби не відбулось. При ліквідації ДУ «Херсонська обласна санітарно-епідеміологічна станція» МОЗ України передача до Держсанепідемслужби України публічно-правових прав та обов'язків не передбачалась. Однак для збереження матеріально-технічної бази згідно наказу Міністерства охорони здоров'я України від 22 січня 2013 року № 47 «Про передачу майна до сфери управління Держсанепідемслужби України» майно ДУ «Херсонська обласна санітарно-епідеміологічна станція» Міністерства охорони здоров'я України було передано до новоствореної структури - Держсанепідемслужби України.

На час розгляду справи будинок АДРЕСА_1 перебуває на балансі ДУ «Херсонський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України», тобто перебуває в його оперативному управлінні, а власником є Державна санітарно-епідеміологічна служба України.

У матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідачі є правонаступниками ліквідованого ДУ «Херсонська обласна санітарно- епідеміологічна станція».

Відповідно до ст. 345 ЦК України фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є у комунальній власності, у порядку, встановленому законом. Порядок приватизації громадянами займаних ними жилих приміщень у будинках державного житлового фонду регулюється Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Згідно із ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизацію державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

З відповідною заявою позивач до відповідачів не звертався, відсутні відповідні рішення цих установ про відмову у приватизації спірної квартири.

Таким чином, правильним є висновок судів про те, що відповідачі не є правонаступниками ліквідованого ГУ «Херсонська обласна санітарно- епідеміологічна станція» і позивач, у свою чергу, до відповідачів з заявою про приватизацію квартири, в якій він проживає, не звертався, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 26 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 24 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

Л.М.Мазур

Т.О.Писана