справа № 243/1369/16-ц
провадження № 2-о/243/136/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року

Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Ільяшевич О.В.,

при секретареві Хміль О.М.,

за участю:

заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов'янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського,2, м. Словянськ, Донецької області) цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівськ Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

22 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 18 січня 2016 року, за місцем свого постійного проживання знаходячись вдома в місті Горлівка Донецької області по вулиці Гречнева, будинок 14а, померла її мати - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. У Горлівському відділенні бюро судово-медичної експертизи заявниці було видане лікарське свідоцтво про смерть та довідка про причину смерті з печатками так званої Донецької Народної Республіки. В подальшому, заявниця звернулась до комунального підприємства «Простір» м. Горлівка, де одержала дозвіл на поховання матері, та 19 січня 20 16 року, о 14 год. 00 хв. поховала її на кладовищі у родинному місці. 26 січня 2016 року, заявник звернулась до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівськ Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області з проханням зареєструвати смерть матері та видати свідоцтво про смерть відповідного державного зразка. Однак у Відділі ДРАЦС у видачі свідоцтва їй було відмовлено, мотивуючи тим, що лікарське свідоцтво про смерть повинно відповідати вимогам діючого в Україні законодавства, та містити печатки лікарської установи яка підпорядковується уряду України. Крім того, їй було повідомлено, що реєстрація смерті її матері може бути проведена на підставі відповідного рішення суду про встановлення факту смерті в певний час. Встановлення факту смерті ОСОБА_2, має для заявника юридичне значення, оскільки надає їй право для проведення державної реєстрації смерті на території України, яка контролюється державними органами, а саме Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівськ Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, і отримання Свідоцтва про смерть ОСОБА_2, встановленого зразку. У звязку із викладеним, через відсутність можливості зареєструвати смерть матері у встановленому законом порядку, аніж як через звернення до суду, заявник змушена була звернутися із даною заявою та просити суд встановити факт того, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка міста Горлівка донецької області, громадянка України, померла 18 січня 2016 року за місцем свого проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2 «а», кв. 73, Калінінського району міста Горлівка Донецької області, причина смерті гостра серцево-судинна недостатність, атеросклеротичний каронарокардіосклероз.

Заявник ОСОБА_1, у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, пояснення надала аналогічні викладеним у заяві та просила задовольнити її. Зазначила, що під час спроби зареєструвати у встановленому законом порядку факт смерті матері, у ВДРАЦС їй було повідомлено, що для належної реєстрації смерті в органах РАЦС, отримання чинного витягу та свідоцтва про смерть, ОСОБА_2 необхідно надати документи передбачені ст. 17 ЗУ «Про акти цивільного стану», а саме, документи встановленої форми про смерть, видані закладом охорони здоровя, або рішення суду про оголошення особи померлою чи про встановлення факту її смерті. У звязку з тим, що отримати у м. Горлівка відповідні медичні документи неможливо, оскільки медичних установ підконтрольних уряду України у місті не має, заявник змушена була звернутися до суду із даною заявою. Будучи допитаною як свідок у порядку ст. 184 ЦПК України, про факти, які мають значення для справи та їй відомі особисто, показала, що її мати померла 18 січня 2016 року у її присутності. Матері раптово стало погано та по приїзду швидкої медичної допомоги вона померла. Заявник особисто займалась організацією її поховання.

Представник заінтересованої особи ВДРАЦС по місту Артемівськ Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не зявився, натомість суду надана заява з проханням розглянути справу без участі представника заінтересованої особи, проти задоволення заяви не заперечує.

Суд, заслухавши пояснення заявника, її показання як свідка, дослідивши надані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як видно з копії свідоцтва про народження серії І-V №0140847, заявник ОСОБА_1 народилась 29 квітня 1966 року у м. Горлівка Донецької області та мала дівоче прізвище ОСОБА_2. ЇЇ матірю є ОСОБА_2. (а.с. 6)

28 вересня 1986 року, заявник вийшла заміж та здобула прізвище ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу Серії: V-НО №253593 (а.с. 7).

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 26 січня 2016 року зверталась до Відділу ДРАЦС по м. Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області із заявою про державну реєстрацію смерті матері, однак, у реєстрації їй було відмовлено.

Так, як вбачається зі змісту розяснення ВДРАЦС по м. Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області № 199/3.2-06-131, від 26 січня 2016 року (а.с. 10, 10 з.б.) провести реєстрацію смерті та видати свідоцтво про смерть неможливо, оскільки підставою для реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоровя чи судово-медичною установою або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час (а.с. 10).

Згідно із представленою суду лікарського свідоцтва про смерть №148 від 18 січня 2016 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла 18 січня 2016 року у Калінінському районі м. Горлівка Донецької області по вул. Гречневій, буд. 14 а, у буд. 73 (а.с. 8, 8 зб.).

Відповідно довідки про причину смерті, ОСОБА_2 померла у віці 79 років, причиною смерті стала гостра серцево-судинна недостатність, атеросклеротичний коронарокардіосклероз (а.с. 9).

19 січня 2016 року, о 14 год. 00 хв. заявник ОСОБА_1 здійснила поховання матері на кладовищі ЦМК № 3, у родинній огорожі раніше захороненої ОСОБА_3, що підтверджується дозволом на поховання виданого ОСОБА_1 18 січня 2016 року (а.с. 9).

За даними відповіді ВДРАЦС Словянського МУЮ № 717/03.2-45 від 03 березня 2016 року, актовий запис про смерть ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відсутній.

Крім того, суд приймає до уваги надані заявником фотознімки поховання ОСОБА_2, які були безпосередньо досліджені судом у судовому засіданні (а.с. 20,21).

Відповідно ч. 2 ст. 259 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в державних органах, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а лише є підставою для одержання зазначених документів.

Відповідно п. 2 Постанови ВСУ №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Згідно із ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно п. 8 ч.1ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» від 04 лютого 2016 року № 990-VIII встановлені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, які відображені в ст. 257-1 , п.8 ч.1 367 ЦПК України.

Відповідно ст.257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

До складу тимчасово окупованої території України, визначеної Верховною Радою України, входять тимчасово окуповані території України, особливий правовий режим яких встановлено відповідно до Законів України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»№1207-VII від 15.04.2014 року, а також «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» №1680- VII від 16.09.2014 року та постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 року.

Відповідно ст.ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Статтею 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків.

Згідно із ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Згідно із Наказом міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, зокрема Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на території Донецької області, зокрема м. Горлівка Донецької області, тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на сході України. Тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться, зокрема, на території м. Горлівка Донецької області.

Як видно з наданих заявником медичних документів, як то, лікарське свідоцтво про смерть, довідки про причину смерті їх було сформовано на території м. Горлівка Донецької області після припинення доступу до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, зокрема Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на території Донецької області, зокрема м. Горлівка Донецької області.

Відповідно п. 1 Постанови ПВС України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Відповідно роз'яснень п. 13 Постанови ПВС України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті.

Відповідно ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа, встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою.

Розділом 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18.10.2000 року, з із змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є:

а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть);

б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть);

в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть;

г) рішення суду про оголошення особи померлою;

ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час;

д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів;

е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб.

З урахуванням положень ст. 57 ЦПК України, за якими, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги, та зокрема можуть бути встановлені на підставі письмових доказів.

Суд зазначає, що згідно із статтею 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозвязок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи питання щодо допустимості та належності доказів у сенсі глави 5 ЦПК України, суд приймає до уваги досліджені у судовому засіданні медичні документи, котрі хоч і не є офіційними документами, які створюють самі по собі правові наслідки, однак, на думку суду, можуть слугувати джерелом тих фактичних даних, що у сукупності із показаннями заявниці, яка у судовому засіданні допитана як свідок під присягою ствердила, що дійсно її мати ОСОБА_2 у її присутності померла за місцем мешкання, і після цього вона організувала її поховання на кладовищі у м. Горлівка, документами, які підтверджують витрати на поховання, фотозображеннями могили ОСОБА_2 та померлої, дають можливість суду дійти висновку, що смерть ОСОБА_2 настала 18 січня 2016 року за вказаних у заяві обставин.

Приймаючи до уваги вказані письмові докази, суд виходить з того, що незважаючи на ситуацію, яка склалася у країні, медичні заклади у звязку із специфікою роботи, повинні надавати медичну допомогу будь-яким особам, і у будь-якій ситуації, отже у тому становищі, у якому опинилася заявниця, вона була позбавлена можливості отримати офіційні документи щодо смерті своєї рідної матері, а тому звертаючись до суду, надала всі можливі докази, які могла надати у цій ситуації. Суд також зазначає, що вищенаведені медичні документи, документи, які підтверджують дозвіл на поховання, фотозображення могили ОСОБА_2 показання заявника як свідка, на думку суду є узгодженими між собою, не містять внутрішніх протиріч і у своїй сукупності є достатніми, для того щоб дійти висновку, про те, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла 18 січня 2016 року у м. Горлівка Донецької області.

На теперішній час, заявник має намір отримати свідоцтво про смерть матері, однак вона позбавлена такої можливості, оскільки у неї відсутні медичні документи відповідного державного зразка.

Встановлення даного факту для заявника має юридичне значення, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, від яких залежить встановлення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, і законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та встановлених обставин справи, оцінивши представлені в силу положень ст. 60 ЦПК України докази в їхній сукупності, суд приходить до висновку, що факт смерті ОСОБА_2 знайшов своє підтвердження у ході судового слідства.

За наведених обставин, враховуючі досліджені судом докази, а також те, що визнання вказаного факту породжує юридичні наслідки, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно ст. ст. 257-1, п. 8 ч. 1 ст. 367.ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст. ст. 10, 11, 60, 212- 215, 256 ч. 1 п. 8, 257, 259 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка міста Горлівка донецької області, громадянка України, померла 18 січня 2016 року за місцем свого проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2 «а», кв. 73, Калінінського району міста Горлівка Донецької області, причина смерті гостра серцево-судинна недостатність, атеросклеротичний коронарокардіосклероз.

Рішення відповідно ст.257-1 ч.4 п.8 ч.1 ст. 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Головуючий суддя: О.В. Ільяшевич