Справа № 329/693/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року Чернігівський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Покопцевой Д.О.,

при секретарі Синяк Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Чернігівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи «Чернігівський дитячий будинок-інтернат» Запорізької обласної ради про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач зазначила, що з 01.08.1980р. працює медичною сестрою Комунальної установи «Чернігівський дитячий будинок-інтернат» Запорізької обласної ради.

З початку січня 2015р. вона стала до роботи у 4 корпусі установи. Тоді ж почула, що підопічних інтернату перегруповують по корпусам, і будуть менше платити медсестрам, які їх обслуговують.

На початку січня 2015р. було оприлюднено (вивішено на стінку в корпусах) наказ адміністрації, згідно якого, в звязку з переводом малорухомих підопічних з 4 корпусу в 3 корпус, припинено нарахування 35% надбавки (за обслуговування лежачих та малорухомих підопічних) з 01.01.2015р.

Зазначене питання обговорювалося на засіданні профкому, в лютому 2015р., оскільки по ряду підопічних виникло спірне питання с приводу ступеня їх рухомості. На цьому засіданні представник від адміністрації запропонував оглянути цих осіб комісією лікарів, і, якщо буде встановлено ступінь рухомості, який передбачає нарахування 35% надбавки, зробити перерахунок заробітної плати персоналу. В подальшому до цього питання профком не повернувся, а в травні 2015р. підопічні з 4 корпусу були оглянуті, лікарями Чернігівської ЦРЛ складені медичні висновки.

Адміністрація підприємства, посилаючись на те, що ступінь рухомості підопічних 4 корпусу є такою, що не надає права на нарахування 35% надбавки, припинила її виплату.

На численні звернення позивача до різноманітних інстанцій, адміністрацією нараховано та виплачено за січень і лютий 2015р. заробітну плату з врахуванням цієї надбавки.

Як вважає позивач, в подальшому 35% надбавка за обслуговування підопічних 4 корпусу інтернату не нараховується та не виплачується їй незаконно. Медичні висновки як 2015р, так я 2016р., складені лікарями Чернігівської ЦРЛ з порушеннями, як щодо форми висновку, так і з умисною похибкою в оцінці стану здоровя підопічних. Позивач, як медсестра, була присутня при складенні деяких з них, зазначала лікарям, що підопічний не може виконувати ряд дій, зокрема, з самообслуговування, але вони не прийняли її думку до уваги.

Тому вона вважає, що лікарями Чернігівської ЦРЛ умисно внесено у медичні висновки завідомо неправдиву інформацію, і з цього приводу вона у грудні 2015р. звернулася до Чернігівського ВП Бердянського ГУНП з відповідною заявою. Її визнано потерпілою по кримінальному провадженню, але до цього часу з заявою нічого не зроблено. Надбавку 35% за обслуговування малорухомих і нерухомих хворих підприємство їй не нараховує. З липня 2016р. вона працює в іншому корпусі інтернату.

Просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, в сумі 10 651грн, за період з 01.03.2015 по 01.07.2016р.р., яка утворилася внаслідок необґрунтованої невиплати 35% надбавки.

Представник відповідача позов не визнав, суду пояснив, що на початку 2015р. плановий відділ Департаменту соціального захисту населення припинив однакове виділення коштів працівникам усіх корпусів інтернату, посилаючись на раціоналізацію робочих місць, оскільки в кожному корпусі повинні проживати підопічні з однаковою рухомою активністю та однаковим профілем. Тому з підопічних 4 корпусу ряд осіб, після медичного обстеження, було переведено в інші корпуси, виходячи з стану їх здоровя, визначеного висновками лікарів Чернігівської ЦРЛ. Позивач, після змін істотних умов праці, продовжила роботу в 4 корпусі і пропрацювала там до липня 2016р., але вона не згодна з висновками лікарів, тому звернулась спершу до міністерств за розясненнями, потім до поліції і суду з рядом заяв, зокрема, і з тою, що розглядається.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно ч.1 ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Судом встановлено, що з 01.08.1980р. позивач працює медичною сестрою Комунальної установи «Чернігівський дитячий будинок-інтернат» Запорізької обласної ради (а.с.7, 140, 146).

Умови та розмір оплати праці працівників інтернатних установ визначаються відповідно до спільного наказу Міністерства праці та міністерства охорони здоровя України від 05.10.2005р. № 308/519 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоровя та установ соціального захисту населення».

Враховуючи особливий характер та особливі умови праці, а саме роботу з підопічними з наслідками психічного розладу, для певних категорій працівників інтернатних установ п.п.2.4.5 п.1 цих Умов передбачено підвищення посадових окладів (тарифних ставок) на 25% у звязку зі шкідливими і важкими умовами праці.

Згідно з п.п.2.4.5 п.8 Умов, посадові оклади (тарифні ставки) працівників, які безпосередньо обслуговують підопічних із значно зниженою рухомою активністю та ліжково хворих, підвищуються на 20%.

У відповідності до Постанови Кабінету міністрів України № 875 від 29.09.2010р. «Про встановлення надбавки окремим працівникам установ соціального захисту населення», лікарям, фахівцям з базовою та неповною вищою медичною освітою і молодшим медичним сестрам з догляду за хворими які безпосередньо обслуговують осіб зі значно зниженою рухомою активністю та ліжкових хворих, установлюється надбавка за особливі умови роботи у розмірі 15% посадового окладу з підвищеннями.

Наказом № 19п від 02.01.2015р., в звязку з виробничої необхідністю, позивача було відкликано з відпустки (а.с.141). Вона приступила до роботи у 4 корпусі зазначеної установи, що сторонами визнається, і пропрацювала там до 01.07.2016р.

02.01.2016р. адміністрацією установи був виданий наказ № 20-п, згідно якого «в связи с переводом малоподвижных подопечных с 4 корпуса в 3 корпус прекратить начисление 35% (за обслуживание лежачих и малоподвижных подопечных), с 01.01.2015 года; выплачивать 35% за обслуживание лежачих и малоподвижных подопечных в 3,5,6 корпусах, с 01.01.2015 года» (мова оригіналу).

Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Отже зі змісту зазначеної норми вбачається, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.

Вказана правова позиція, висловлена Верховним Судом України в Постанові від 04 липня 2012 року в справі №6-59цс12.

Згідно штатного розпису Комунальної установи «Чернігівський дитячий будинок-інтернат» Запорізької обласної ради на 01.10.2014р. (а.с.150-151), затвердженого Директором Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної ради, у кількості 127,5 штатних одиниць, з місячним фондом заробітної плати 242 324грн 36коп, кількість штатних одиниць молодших медсестер з догляду за ліжково-хворими 28.

Згідно штатного розпису цієї установи на 01.01.2015р., кількість штатних одиниць залишена як 127,5 штатних одиниць, місячний фонд заробітної плати зменшено до 233 821грн 69коп, кількість штатних одиниць молодших медсестер з догляду за ліжково-хворими зменшено до 17 (а.с.148-149).

Станом на 01.12.2015р. кількість штатних одиниць молодших медсестер з догляду за ліжково-хворими залишено 17 осіб (штатний розпис, а.с.152-153).

Згідно пояснень представника відповідача, зазначене стало приводом раціоналізації робочих місць, і тому 02.01.2016р. адміністрацією інтернату був виданий наказ № 20-п про перевод нерухомих і малорухомих підопічних з 4 корпусу до інших корпусів -3, 5,6.

Позивач не погоджується, що всі підопічні 4 корпусу Комунальної установи «Чернігівський дитячий будинок-інтернат» Запорізької обласної ради відносяться до 4 та 5 категорії рухомості (малорухомі та нерухомі), піддаючи сумніву складені в 2015-2016р.р. лікарями Чернігівської центральної районної лікарні та терапевтом інтернату висновки (а.с.100-120, 134-138).

Тобто по справі позивач спростовує саму наявність змін в організації виробництва і праці.

Допитані в якості свідків лікарі Чернігівської ЦРЛ психіатр ОСОБА_2, загальний стаж роботи 40 років, по психіатрії 12 років, невролог ОСОБА_3, стаж роботи 38 років, хірург ОСОБА_4, стаж роботи 6 років, а також лікар-терапевт інтернату ОСОБА_5, стаж роботи 16 років, суду пояснили, що підопічні Комунальної установи «Чернігівський дитячий будинок-інтернат» Запорізької обласної ради оглядаються щорічно та особисто. На підставі результатів огляду ними, як лікарями, в 2015 та в 2016р. були оформлені відповідні висновки з зазначенням, зокрема, ступеню рухомості підопічних. Жодних завідомо неправдивих даних про стан здоровя цих осіб вони до висновків не вносили. Рішення про зазначення того чи іншого показника у висновку приймалося ними, як лікарями, після обговорення.

Позивач 15.12.2015р. зверталася до Чернігівського ВП Бердянського ГУНП з заявою про підробку зазначених висновків лікарями Чернігівської ЦРЛ ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, терапевтом інтернату ОСОБА_5 (а.с.72).

Висновком від 23.12.2015р. її заяву було долучено до матеріалів кримінального провадження щодо неправомірних дій службових осіб Комунальної установи «Чернігівський дитячий будинок-інтернат» Запорізької обласної ради, за яким проводяться слідчі дії.

Аналізуючи викладене, суд приходить до наступного.

Видача наказів відноситься до виключної компетенції власника або уповноваженого ним органу.

Суд, вирішуючи заявлені вимоги, повинен перевірити законність обґрунтування відповідного наказу.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що адміністрацією інтернату винесено та оприлюднено наказ від 02.01.2015р. про зміну істотних умов праці. Підставою для винесення цього наказу слугувала потреба проведення раціоналізації робочих місць, оскільки штатними розписами за 2015р., затвердженими Директором Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної ради, зменшена кількість медсестер по догляду за ліжко-хворими.

Правом на припинення трудового договору, встановленим ч.6 ст.32 КЗпП України, в звязку зі зміною істотних умов праці, позивач не скористалася, і продовжила трудову діяльність, хоча по справі сторонами не спростовується, що умови оплати праці змінилися. Вона не оскаржує і наказ № 20-п від 02.01.2015р., який змінив умови оплати її праці.

Позивач, як заявник, подавши в грудні 2015р. до поліції заяву про скоєння кримінального правопорушення (внесення до медичних висновків завідомо неправдивих даних), яким, на її думку, порушено її право на оплату праці, станом на листопад 2016р. не знала про рішення, яке було прийнято за заявою, і жодним з прав заявника, передбачених ст.60 КПК України, не скористалася.

Відповідно до положень ЦПК України, на припущеннях доказування ґрунтуватися не може.

Опитані в судовому засіданні лікарі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 пояснили, що завідомо неправдивих даних до складених ними медичних висновків не вносили.

Таким чином, позивачем не доведено відсутність змін істотних умов праці в Комунальній установи «Чернігівський дитячий будинок-інтернат» Запорізької обласної ради.

Разом з тим, згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За роз'ясненнями, що містяться в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки при зміні систем та розмірів оплати праці у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці (ч. 3 ст. 32 КЗпП), введенні нових або зміні діючих умов оплати праці у бік погіршення (ст. 103 КЗпП) роботодавець повинен повідомити про це працівника не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження. Порушення цього строку може бути підставою для задоволення вимог працівникапро оплату праці згідно з попередніми умовами за період, на який було скорочено зазначений строк попередження.

Як встановлено в судовому засіданні з пояснень сторін, працівники інтернату не були належним чином, під підпис, попереджені про зміну істотних умов праці за два встановлені законодавцем місяці. Сторонами визнано, що наказ, який змінив ці умови, був оприлюднений в перших числах січня 2015р., і за січень-лютий 2015р. оплата праці позивачу була проведена згідно попередніх умов.

Суд враховує, що роботодавець вправі самостійно визначати найбільш вигідні умови здійснення господарської діяльності, зміни в організації виробництва і праці, але без порушень визначених трудовим законодавством права працівників. Порушень трудових прав позивача підприємством на теперішній час не встановлено.

Чинним законодавством не передбачено погодження наказу про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників з профспілковою організацією або її виборними органами.

Разом з тим, згідно виписки з протоколу № 2 від 13.02.2015р., на засіданні профспілкового комітету первинної профспілкової організації Комунальної установи «Чернігівський дитячий будинок-інтернат» Запорізької обласної ради розглядався лист молодших медичних сестер корпусу № 4 про те, що не всіх підопічних, які не можуть себе самостійно обслуговувати, перевели до інших корпусів. Від адміністрації інтернату було запропоновано повторно оглянути цих осіб, і, у випадку підтвердження їх стану, який дає право на виплату 35% надбавки, вона буде нарахована.

Згідно матеріалів справи, такий огляд був проведений, надані висновки. Згідно пояснень представника відповідача, в подальшому питання проведення раціоналізації робочих місць та зміни оплати праці в звязку з нею не піднімалося. Позивач не надала суду жодного доказу протилежного.

З викладеного суд робить висновок про те, що заперечень щодо зміни істотних змін умов праці профспілковий комітет первинної профспілкової організації Комунальної установи «Чернігівський дитячий будинок-інтернат» Запорізької обласної ради адміністрації установи не надав.

З врахуванням не доведення позивачем того, що зміна істотних умов праці в Комунальної установи «Чернігівський дитячий будинок-інтернат» Запорізької обласної ради не відбулася, у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.32,36,97 КЗпП України, ст.ст.21, 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15.09.1999 р., Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», ст.ст. 7, 10, 11, 60, 74, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунальної установи «Чернігівський дитячий будинок-інтернат» Запорізької обласної ради про стягнення заборгованості по заробітній платі відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Запорізької області через Чернігівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Покопцева Д.О.