Провадження № 6/521/147/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року

Малиновський районний суд м.Одеси у складі

головуючого судді Мурзенка М. В.

при секретарі Гончарук Х. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1 про примусове проникнення до житла,

ВСТАНОВИВ:

На примусовому виконанні в Малиновському ВДВС Одеського МУЮ знаходиться виконавчий лист, виданий Малиновським районним судом м.Одеси на примусове виконання рішення від 27 лютого 2015 р. у справі № 521/22088/14-ц, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 15 402 грн. 05 коп.

Державний виконавець звернувся з поданням про примусове проникнення до житла боржника за адресою м.Одеса, пров.КартомишевськийАДРЕСА_1, оскільки боржник в добровільному порядку у встановлений державним виконавцем строк рішення суду не виконав, для подальшого примусового виконання рішення необхідним є проникнення до вказаної квартири з метою опису майна, належного боржнику.

В судове засідання державний виконавець не зявився, був повідомлений про час т місце розгляду подання відповідно до ч. ст. 74 ЦПК України.

Подання розглянуто судом відповідно до ст. 376 ЦПК України без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб.

Дослідивши матеріали подання, цивільної справи 521/22088/14-ц, суд доходить висновку про відмову в задоволенні подання з огляду на наступне.

Судом встановлено, що Малиновського районного суду м.Одеси від 27 лютого 2015 р. у справі № 521/22088/14-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 15 402 грн. 05 коп.

На виконання вказаного рішення 06.08.2015 р. ОСОБА_3 було видано виконавчий лист, який 29.09.2015 року було подано ним до Малиновського ВДВС Одеського МУЮ для примусового виконання.

02.10.2015 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, надано боржнику строк 7 днів для добровільного виконання рішення.

Вказану постанову було направлено за адресою, зазначеною в виконавчому документі (АДРЕСА_2), проте отримано її боржником не було, повернуто до ВДВС за закінченням терміну зберігання.

В подальшому вжиті державним виконавцем заходи, не дали можливості встановити місцезнаходження майна боржника та виконати рішення суду в примусовому порядку.

Відповідно до ст. 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 із подальшими змінами та доповненнями (даліКонвенція), кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв'язків із конкретним місцем (рішення ЄСПЛ у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v. Russia), заява № 58255/00, п. 36, ECHR 2004-XI.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, рішення суду, що набрало законної сили є обовязковим до виконання.

У разі невиконання рішення суду в добровільному порядку, воно звертається до примусового виконання в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 11 вказаного закону, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. При цьому він вправі звертатись до суду з мотивованим поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.03.2016 р., вбачається, що боржник не є власником або співвласником квартири за адресою АДРЕСА_3.

Боржник зареєстрований за вказаною адресою, що підтверджується копією запиту, направленого державним виконавцем до АБ ГУ ДМС України в Одеській області, проте з матеріалів подання не вбачається, що боржник дійсно проживає за вказаною адресою, у вказаному приміщенні знаходиться майно, що йому належить. З копій актів державного виконавця, долучених до подання, через їх низьку якість, неможливо встановити їх зміст, з огляду на що вони не приймаються судом в якості доказів наявності обставин, якими державний виконавець обґрунтовує подання.

За вказаних обставин та відсутності переконливих доказів фактичного проживання боржника за вказаною адресою та знаходження там його майна, з урахуванням положень ст. 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950, суд не вбачає правових підстав для задоволення подання.

Керуючись ст. 376 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом 5 днів з дня її проголошення, або протягом 5 днів з дня отримання її копії у разі якщо ухвала постановлена без участі особи, яка її оскаржує.

Суддя /підпис/

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя: Секретар: