22-ц/775/928/2016(м)
Єдиний унікальний номер 263/8743/16-ц
Номер провадження 22-ц/775/928/2016(м)
Головуючий в 1 інстанції Шатілова Л.Г.
Доповідач Гаврилова Г.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів Принцевської В.П., Сороки Г.П.

за участю секретаря Зал Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за затримку виплати страхового відшкодування, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «НАСК «Оранта» про стягнення штрафних санкцій за затримку виплати страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16.10.2013 року, з вини водія ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено належний йому автомобіль ВАЗ 2115, державний номерний знак НОМЕР_1. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована НАСК «Оранта», він звернувся до відповідача з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування. 28.11.2013 року страховику були надані всі необхідні документи, передбачені ст. 35 Закону України № 1961-IV для визнання випадку страховим та для визначення розміру страхового відшкодування. Між ним та відповідачем було погоджено розмір збитків, базою якого стало проведене дослідження щодо визначення матеріальних збитків, яких він зазнав внаслідок вищевказаної ДТП, а саме - 5502,10 гривень. Крайній строк виплати страхового відшкодування припадав на 28.12.2013 року, проте відповідач здійснив виплату лише 01.04.2016 року, прострочивши виплату більш ніж на два роки та три місяці. Враховуючи, що неправомірними діями відповідача були порушені його права та законні інтереси, він був змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просив, з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» на його користь за період з 28.12.2013 року по 01.04.2016 року інфляційні втрати в розмірі 14740,00 гривень, 3% річних від суми простроченого боргу в розмірі 396,00 гривень, а також відшкодувати витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20 гривень.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1 суму інфляційних витрат у розмірі 13388,81 гривень, 3% річних у розмірі 275,73 гривень, а всього 13664,54 грн. та судовий збір 496,08 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «НАСК «Оранта», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняття нове, яким в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що до правовідносин які склалися між сторонами, не можуть бути застосовані правові наслідки, передбачені ст. ст. 526, 625 ЦК України, оскільки між цими сторонами відсутні договірні правовідносини.За приписами ст. 5 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та приписів п.21 рекомендацій , що містяться у Постанові № 4 пленуму ВССУ від 01.03.2013 року страховик, що прострочив виплату страхового відшкодування лише на вимогу страхувальника сплачує інфляційні виплати та 3 відсотка річних, тоді як позивач до цих осіб не відноситься. Крім того, зазначає, що суд при підрахунку інфляційних та річних невірно зробив розрахунок та надав свій розрахунок.

Відповідно до положень ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності позивача та відповідача, які двічі належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, до суду не зявились, представник відповідача надав заяву про слухання справи за його відсутність. (а.с.85,88-90,96,93).

Заслухавши суддю - доповідача, доводи представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3,яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 29.10.2013 року сталася ДТП за участю автомобіля FordCargo, держаний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, автомобіля ВАЗ 2115, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить позивачу ОСОБА_1, та автомобіля Renault, державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_5 Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29.10.2013 року водія ОСОБА_2 було визнано винним за ст.124 КУпАП у скоєнні вищевказаної ДТП /а.с. 12/. В результаті зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження.

Автомобіль ОСОБА_2 FordCargo, держаний номерний знак НОМЕР_2, був забезпечений полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АС 1272814 від 07.04.2013 у НАСК «Оранта».

Власник автомобіля ВАЗ 2115, державний номерний знак НОМЕР_1, позивач ОСОБА_1 28.11.2013 року звернувся до відповідача з заявою про страхове відшкодування та надав відповідачу всі необхідні для виплати документи.

Відповідно до страхового акту № ОЦВ-13-13637/1 від 10.12.2013 року , складеним страховиком НАСК « Оранта» , призначена сума страхового відшкодування на користь одержувача ОСОБА_1, склала 4992,10 гривень (5502,10-510,00 франшиза),( а.с.11), що підтверджується також розрахунком страхового відшкодування від 10.12.2013 року, згідно якого сума страхового відшкодування складає 4992,10 грн. ( а.с.10)

З заяви на видачу готівки № 2468895/1 від 19.04.2016 року вбачається, що ОСОБА_1 було виплачено страхове відшкодування у розмірі 4992,10 гривень /а.с. 49/.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за затримку виплати страхового відшкодуванн,суд виходив з того, що відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно того, що до правовідносин, які склалися між сторонами, не можуть бути застосовані правові наслідки, передбачені ст. 526, 625 ЦК України з причин відсутності взаємних договірних правовідносини, з оглядом на наступне.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають з обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обовязкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 2231, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобовязання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обовязком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право, зокрема, вимоги шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування.

(ОСОБА_3 правова позиція викладена у рішенні ВСУ від 26.10.2016 року за № 6-954цс16)

Грошові зобовязання охоплюють усі сфери суспільного життя і виникають насамперед у сфері приватноправових (цивільно-правових) відносин.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобовязана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобовязанням.

Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу, відповідно до частини пятої якої у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду.

Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобовязання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобовязання і її дія поширюється на всі види грошових зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань.

Ухвалюючи рішення про застосування положень статті 625 ЦК України, суд виходив з того, що у звязку з виникненням у ОСОБА_1 права на отримання від страховика страхової суми, між сторонами виникли грошові зобовязання.

Такі висновки суду відповідають правовій природі грошового зобовязання та визначеним законодавством підставам для їх виникнення.

Відповідно до положень статті 625 ЦК України за невиконання грошового зобовязання виникають наслідки, передбачені цієї статтею.

Отже, тривале невиконання такого зобовязання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України, що свідчить про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Доводи апеляції із посиланням на пункт 21 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», згідно яких страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, та заперечення,що приписи даного пункту не розповсюджуються на третіх осіб, які не є стороною у договорі страхування, не є слушними, оскільки згідно з п. 18 даного Пленуму договір страхування надає право третій особі (вигодонабувачу) вимагати від страховика здійснити страхову виплату на свою користь, тобто наділяє вигодонабувача правами страхувальника, хоча і не покладає на нього обов'язків останнього.

Разом з цим, визначаючи до стягнення суму інфляційних втрат за затримку виплати страхового відшкодування, суд першої інстанції невірно застосував формулу розрахунку інфляційних втрат.

Обчислення інфляційних витрат в порядку ст. 625 ЦК України здійснюється згідно з положеннями Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, на підставі розрахованих Міністерством статистики України індексів інфляції.

Так, сума заборгованості складає 4992,10 гривень та період заборгованості становить з 28.02.2014 року по 01.04.2016 року.

Індекс інфляції за березень - грудень 2014 рік становить: 1,022х1,033х1,038х1,01х1,004х1,008х1,029х1,024х1,019х1,03=1,2388

За 2015 рік становить 1,433.

За січень-березень 2016 року становить :1,009х0,996х1,01=1,015

Отже, інфляційні втрати за березень-грудень 2014 рік становлять: (4992,10х1,2388)-4992,10=1192,11 гривень.

За 2015 рік становлять : (4992,10+1192,11)=(6184,21*1,433)-6184,21=2677,76 гривень.

За січень-березень 2016 року становить : (1192,11+2677,76+4992,10)=(8861,97х1,015)-8861,97=132,93 гривень.

Отже, загальний розмір інфляційних втрат від суми зобовязання з 28.02.2014 року по 01.04.2016 року становить (132,93+2677,76+1192,11)=4002,80 гривень.

Разом з цим, сума трьох відсотків річних за затримку виплати страхового відшкодування у розмірі 275 гривень 73 копійки визначена вірно.

За таких обставин, судове рішення в частині стягнення інфляційних втрат підлягає зміни з 13388,81 гривень до 4002 грн.80 копійок, а з резолютивної частини рішення підлягають до виключення слова: «а всього 13664 гривні 54 копійки».

Відповідно до частини ч.1 статті 88ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1041 гривень 35 копійок за апеляційну скаргу пропорційно задоволених вимог (оспорювана сума 13664.54грн, за наслідками розгляду апеляційної скарги фактично стягнуто 4278,53 грн., що дорівнює 31,3% від спірної суми. 1515грн.80 копійок - сплачений судовий збір, 68,7% від задоволених вимог становить 1041,35 грн.)

Керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 жовтня 2016 року в частині стягнення інфляційних втрат змінити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 суму інфляційних втрат у розмірі 4002 гривні 80 копійок.

Виключити з резолютивної частини рішення слова: «а всього 13664 гривні 54 копійки».

В решті судове рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1041 гривню 35 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді Гаврилова Г.Л.

ОСОБА_6

ОСОБА_7