Справа № 161/9244/16-ц
Провадження № 2/161/3496/16
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого-судді Пушкарчук В.П.,

при секретарі Сіньчук Л.О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсною довіреності, договорів купівлі-продажу будинку та земельних ділянок та їх витребування з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсною довіреності, договорів купівлі продажу будинку та земельних ділянок та їх витребування з чужого незаконного володіння.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 31.03.2016 року ОСОБА_5, повідомивши неправдиві відомості позивачу ОСОБА_3 про дійсність своїх намірів, під приводом оформлення договору довічного утримання, скориставшись похилим віком, важким хворобливим станом та слабким (фактично відсутнім) зором позивача, отримала від останньої нотаріально засвідчену довіреність з правом на представництво її інтересів та розпорядження земельними ділянками. 17.04.2016 року ОСОБА_3 перенесла чергову транзиторну ішемічну атаку, що було наслідком перенесених ішемічних інсультів, які виникли з її слів внаслідок смерті сина ОСОБА_6

Після виписки 22.04.2016 року з неврологічного відділення Луцької міської клінічної лікарні, ОСОБА_3 виявила відсутність належних їй пенсійних виплат, паспорту громадянки України та установчих документів на землю, після чого звернулася до Луцького ВП ГУНП з відповідною заявою. В наслідок проведеної перевірки працівники поліції надали позивачу відповідь про те, що подія злочину відсутня, оскільки ОСОБА_3 31.03.2016 року надала нотаріально засвідчену довіреність своїй онуці ОСОБА_5 про представництво інтересів позивача з правом розпорядження її земельними ділянками, а також те, що ОСОБА_5 вище вказані документи позивача не забирала.

24.05.2016 року ОСОБА_5 на підставі довіреності виданої 31.03.2016 року, проти волі власника майна, оформила продаж житлового будинку та земельних ділянок в інтересах ОСОБА_4

ОСОБА_3 посилається на те, що оскаржуваний правочин вчинений в наслідок обману щодо своєї правової природи та його змісту, оскільки вона не була усвідомлена у змісті тексту, який особисто не могла прочитати та їй він не був прочитаний в голос, а про зміст підписаного нею документу дізналась лише в наслідок відповіді працівників поліції щодо наявності відповідної довіреності. Також ОСОБА_3 вважає, що оскаржуваний правочин вчинено під впливом тяжкої обставини і на вкрай не вигідних умовах, а саме: смерть сина, відсутність іншого житла, єдиним доходом є лише її пенсія, фактична втрата зору та перенесений ряд транзиторних ішемічних атак, що виникли в наслідок інсульту.

На підставі викладеного просить визнати недійсними: договір № 418 від 24.05.2016 року купівлі-продажу житлового будинку № 89, що розташований по вул. Дубнівській в м. Луцьку, договір № 420 від 24.05.2016 року купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0600 га та договір № 422 від 24.05.2016 року купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0288 га, що розташовані по вул. Дубнівській, 89 в м.Луцьку.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав, з підстав викладених в позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засіданні не зявились, надавши письмові заперечення, проти задоволення позову заперечили. В запереченнях пояснили, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є онуками ОСОБА_3. Їх батько ОСОБА_6, який помер 01.02.2016 року, є сином позивача.

31.03.2016 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_7 видано довіреність, якою ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_5 представляти її інтереси у будь-яких органах і організаціях, установах та підприємствах, органах Пенсійного фонду, соціального страхування, у відповідних банківських установах в тому числі щодо отримання пенсії, зняття грошових коштів з депозитних рахунків, відчуження від її імені належного їй нерухомого та рухомого майна (в тому числі: земельної ділянки площею 0,0600га, кадастровий номер: :34:073:0022 та земельної ділянки площею 0,0288га, кадастровий номер: :34:073:0034, що знаходяться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Дубнівська, 89.

При посвідчвенні вказаної довіреності були присутні відповідачі, їх бабуся ОСОБА_3 та приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_7 Перед укладенням довіреності нотаріусом ОСОБА_7 було погоджено з ОСОБА_3 правочини, які має право вчиняти від її імені представник ОСОБА_5, в тому числі: пункт щодо відчуження нерухомого майна.

Перед підписанням довіреності ОСОБА_3 нотаріусом ОСОБА_7 було їй та ОСОБА_5 розяснено зміст ст.ст. 237-245, 247-250 Цивільного кодексу України, щодо поняття довіреності, її форми, строків, передоручення, припинення представництва за довіреністю, скасування довіреності та відмови представника від вчинення дій, які були визначені довіреністю про що було зазначено в довіреності.

Перед підписанням довіреності позивач особисто її прочитала та власноручно підписала. Як зазначають відповідачі те, що правочин - довіреність від 31.03.2016 року укладений без будь-якого обману та не вчинений під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах для ОСОБА_3 свідчить також факт укладення 31.03.2016 року, перед посвідченням довіреності, заповітуя який був також посвідчений нотаріусом ОСОБА_7 Відповідно до заповіту від 31.03.2016 року зареєстрованому в реєстрі за № 359 ОСОБА_3 на випадок своєї смерті усе своє майно заповідала відповідачу ОСОБА_4 Приватним нотаріусом ОСОБА_7 було розяснено ОСОБА_3 зміст ст.ст. 1238, 1241, 1273, 1397 Цивільного кодексу України. Перед підписанням, заповіт було прочитано та підписано ОСОБА_3, про що нею було зроблено відповідний запис: «цей заповіт мною особисто прочитаний та власноручно підписаний».

Як заначать в своєму запереченні відповідачі одночасне посвідчення 31.03.2016 року вказаного заповіту та довіреності дає підставу стверджувати, що дані правочини укладені без будь-якого обману з їх боку, а також те, що наміру укласти договір довічного утримання, як стверджує ОСОБА_3 у неї не було. ОСОБА_4М вказує, що з ОСОБА_3 були в гарних відносинах: часто відвідувала її по місцю проживання, допомагала по господарству, надавала фінансову допомогу, піклувалась про неї, коли вона перебувала на лікуванні. Тому ОСОБА_3 після смерті її батька вирішила все своє майно заповісти ОСОБА_4

Як зазначають відповідачі, до посвідчення заповіту та довіреності їх бабуся неодноразово наголошувала, що вона не проти доживати старість з ними, в звязку з похилим віком та тим, що будинок вул. Дубнівській, 89 перебуває в аварійному стані. Також ОСОБА_3 була не проти, щодо продажу її будинку, щоб кошти виручені від продажу були використанні для її утримання та лікування.

З 17.04.2016 рогку по 22.04.2016 року ОСОБА_3 перебувала на лікуванні в Луцькій міській клінічній лікарні в неврологічному відділенні. Звідки була виписана на вимогу родичів додому. З лікарні позивача до себе додому забрала її племінниця ОСОБА_8 Як вказують ОСОБА_4 та ОСОБА_5 даному факту не придали значення так, як вважали, що ОСОБА_3 тимчасово буде перебувати у ОСОБА_8, а в подальшому відповідно до своїх попередніх намірів буде поживати у них. Як пояснює ОСОБА_4 в квітні місяці телефонувала до ОСОБА_8, щоб забрати бабусю до себе, але остання повідомила, що ОСОБА_3 не віддасть. 08.09.2016 року ОСОБА_4 вирішила особисто поговорити з ОСОБА_3, тому приїхала на вул. Східна, 62 в м. Луцьку, де проживає ОСОБА_8, але остання її в дім не пустила та поспілкуватись з бабусею не дала.

Відповідачі вказують, що ОСОБА_3 ніколи не хворіла хворобами, які б могли вплинути на її психічний стан, на обліку в Волинській обласній психіатричній лікарні № 1 не перебувала, про що свідчить відповідь на адвокатський запит від 06.09.2016 року, не скаржилась на зір так як добре бачила, групи інвалідності по зору та інших захворюваннях не мала. Покликаючись на викладені обставини, просили в задоволені позову відмовити.

Представник відповідачів ОСОБА_2 в судовому засіданні вказані вище заперечення на позовну заяву підтримав та в задоволені позову просив відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідка ОСОБА_9, дослідивши письмові пояснення приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_7, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що 31.03.2016 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_7 видано довіреність, та зареєстровано її в реєстрі за № 360, згідно якої ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_5 представляти її інтереси у будь-яких органах і організаціях, установах та підприємствах, органах Пенсійного фонду, соціального страхування, у відповідних банківських установах в тому числі щодо отримання пенсії, зняття грошових коштів з депозитних рахунків, відчуження від її імені належного їй нерухомого та рухомого майна (в тому числі земельної ділянки площею 0,0600га, кадастровий номер: :34:073:0022, та земельної ділянки площею 0,0288га, кадастровий номер: :34:073:0034, що знаходяться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Дубнівська, 89.

В графі довіреності «Підпис» наявний підпис, прізвище та ініціали ОСОБА_3, що позивачем та її представником не заперечується.

Також 31.03.2016 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_7 було посвідчено заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 359, яким ОСОБА_3 усе своє майно, що буде належати їй на день смерті заповіла ОСОБА_4 Заповіт було прочитано та підписано ОСОБА_3, про що нею було зроблено відповідний запис: «цей заповіт мною особисто прочитаний та власноручно підписаний». В графі заповіту «Підпис» наявний підпис, прізвище та ініціали ОСОБА_3, що позивачем та її представником не заперечується.

24.05.2016 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_10 було посвідчено договори купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок, що знаходяться за адресою: м. Луцьк, вул. Дубнівська, 89, про що внесено відомості в реєстр за № 418, № 420 та № 422, укладені між ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Як вказано в договорах купівлі-продажу ОСОБА_5 діє від імені ОСОБА_3 по довіреності посвідченої приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_7 31.03.2016 року за реєстром № 360.

Підставою визнання довіреності та договорів купівлі-продажу недійсним позивач зазначає вчинення їх під впливом обману та тяжкої обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочин, або якщо вона замовчує їх існування.

Пункт 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачає, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Проте, судом встановлено, що укладаючи довіреність від 31.03.2016 року ОСОБА_3 своїм підписом підтвердила, що дану довіреність вона укладає добровільно, цілеспрямовано, свідомо, бажаючи реального настання правових наслідків обумовлених цією довіреністю, діючи без впливу обману.

Крім того, із даної довіреності вбачається, що ОСОБА_3 попередньо ознайомлена нотаріусом із приписами цивільного законодавства, що регулюють саме укладену довіреність, а не інший правочин, що спростовує обґрунтування позивача про обман зі сторони відповідачів щодо природи укладення правочину.

Згідно з ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Пункт 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачає, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сімї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Тому, на думку суду посилання ОСОБА_3, що укладений нею правочин довіреність від 31.03.2016 року, вчинений одночасно в наслідок обману зі сторони відповідачів та під впливом тяжкої обставини, не відповідає дійсності.

Дані обставини в сукупності підтверджують, що при вчиненні довіреності від 31.03.2016 року № 360, на підставі якої були вчинені 24.05.2016 року договори купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок, формування волі ОСОБА_3 було вільним (добровільним), цілеспрямованим, внутрішня воля на вчинення довіреності, відповідала її зовнішньому волевиявленню, без створення у неї зі сторони Відповідачів та інших осіб помилкових уявлень про обставини, які мають істотне значення: природи правочину, прав та обовязків сторін.

Договори купівлі продажу житлового будинку та земельних ділянок можуть бути визнані судом недійсними, якщо буде доведено, що довіреність на підставі якої їх укладено, було вчинено в наслідок обману з боку відповідачів чи під впливом тяжких обставин.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що її мати ОСОБА_3 не страждала жодним психічним розладами чи іншими хворобами, які б могли вплинути на усвідомлення значення своїх дій, групи інвалідності по зору не мала та в побуті окулярами не користувалась. Зазначала, що в вересні 2016 року приїздила на вул. Східна в м. Луцьку, де проживає ОСОБА_8, щоб забрати свою матір, але ОСОБА_8 завдавши їй тілесних ушкоджень, вигнала її з будинку не давши можливості забрати позивача.

Приватний нотаріус ОСОБА_7 в судове засідання надала письмове пояснення в якому пояснила, що ОСОБА_3 перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, діючи вільно, за відсутності будь-якого примусу як фізичного так і психічного, не страждаючи на захворювання, не обмежена у встановленому порядку в дієздатності, прочитавши вище вказану довіреність, власноручно її підписала. Враховуючи рукописний текст (почерк) позивача у довіреності проставлений тричі, порівнявши інші зразки почерку позивача, можна встановити, що особа, яка здійснила підпис та написи не перебувала у незвичайному стані. Як зазначає ОСОБА_7 у момент посвідчення довіреності позивач усвідомлювала значення своїх дій, щодо призначення представників та надання їм повноважень передбачених у даній довіреності. Це підтверджується тим фактом, що нею 16.06.2016 року було засвідчено справжність підпису на заяві ОСОБА_3 про скасування нею довіреності посвідченої приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_7 від 31.03.2016 року, зареєстрованої в реєстрі за № 360, якою ОСОБА_3 визнала за собою підписання та видачу вищевказаної довіреності з наданням повноважень на представництво інтересів та розпорядження земельними ділянками.

Оскільки, позивач та його представник ОСОБА_1 в судовому засіданні не довели обставину укладення довіреності в наслідок обману зі сторони відповідачів та під впливом тяжкої обставини, водночас досліджені судом докази спростовують їх доводи, тому даний правочин не може бути визнаний недійсним з цих підстав.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки позивач та її представник жодними належним та допустимими доказами не довели обставини, на які позивач посилалася як на підставу своїх вимог, в свою чергу дані обставини спростовані вищенаведеними дослідженими та перевіреними доказами, тому вимоги позивача до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 27, 60, 61, 208-209, 214-215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 203, 215, 230, 233 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсною довіреності, договорів купівлі-продажу будинку та земельних ділянок та їх витребування з чужого незаконного володіння - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області ОСОБА_11