Провадження № 22-ц/783/574/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Копняк С.М., Шандри М.М.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представників ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Фізико-механічного інституту імені ОСОБА_4 НАН України на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Фізико-механічного інституту імені ОСОБА_4 НАН України, третя особа ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2015 року позов задоволено. Скасувано п.1 наказу №15 від 06.10.2014 року Фізико-механічного інституту ім. Г.В. Карпенка НАН України в частині оголошення догани головному бухгалтеру Фізико-механічного інституту ім. Г.В.Карпенка НАН України ОСОБА_5 за неналежну виконавську дисципліну. Вирішено питання стягнення судового збору.

Дане рішення оскаржив директор Фізико-механічного інституту імені ОСОБА_4 НАН України ОСОБА_6 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що вимоги позивача є незаконними та необгрунтованими, оскільки відповідач використав свої визначені законом права та були дотримані всі вимоги закону про накладення дисциплінарного стягнення, тобто накладення догани проведено із дотриманням вимог трудового законодавства та в порядку визначеному законом, у звязку з чим відсутні будь які підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_5

Просить рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким в задоволенні вимог ОСОБА_5 до Фізико-механічного інститут ім. Г.В. Карпенка відмовити.

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою, якою представник Фізико-механічного інституту імені ОСОБА_4 НАН України ОСОБА_2 зобовязалась його повідомити (т.2 а.с.21), про причини неявки суд не повідомив та з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, представників ОСОБА_2, ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

ОСОБА_7 із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Частина 1 ст. 15, ст. 16 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 районний суд виходив з того, що вимоги позивача є підставними з огляду на порушення відповідачем правил і порядку застосування дисциплінарного стягнення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 з 2007р. перебувала у трудових відносинах з Фізико-механічний інститут НАН України. Так, наказом № К-1-77 від 31.10.2007р. позивача було зараховано виконуючою обовязки головного бухгалтера з 01.11.2007р. до затвердження на цій посаді президією, а наказом № К-1-88 від 20.12.2007р. ОСОБА_5 переведено на посаду головного бухгалтера з 20.12.2007р.

Наказом Фізико-механічного інституту НАН України № 15 від 06.10.2014 року, за неналежну виконавську дисципліну, до головного бухгалтера Фізико-механічного інституту ім. Г.В.Карпенка НАН України - ОСОБА_5 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за неналежну виконавську дисципліну.

Судом встановлено, що застосування даного дисциплінарного стягнення до ОСОБА_5 відповідач мотивував тим, що позивач, будучи головним бухгалтером установи, порушила трудову дисципліну, зокрема проігнорувала численні усні вказівки директора інституту про надання доступу до програми «1С Бухгалтерія» планово-виробничому відділу, що мало наслідком видачі директором інституту наказу № 11 від 09.09.2014р. «Щодо підвищення ефективності використання програми «1С Бухгалтерія», згідно п.2 якого, з метою виконання виробничих завдань, покладених на планово-виробничий відділ, для зав. планово-виробничого відділу інституту ОСОБА_8 мав бути відкритий доступ до інститутської системи бухгалтерського обліку «1С Бухгалтерія» в режимі «читання та друкування» у повному обсязі.

Однак, п.2 цього наказу виконаний не був, а 23.09.2014р. зав. ПВВ ОСОБА_8 звернулася з службовою запискою до заступника директора із загальних питань ОСОБА_9, на якого згідно п.1 цього ж наказу було покладено обовязки з координації встановлення, оновлення, підтримки та розвитку програмного забезпечення для бухгалтерського обліку та доступу до програми «1С Бухгалтерія», в якій вказала, що доступ до програми «1С Бугалтерія» в режимі «читання та друкування» станом на 23.09.2014р. залишається обмеженим та в підтвердження цього долучила довідку про фактичний режим доступу до програми. В подальшому, 26.09.2014 року за підписом низки посадових осіб інституту в.о. директора ФМІ НАН України ОСОБА_6 було подано службову записку, в якій повідомлялося про те, що головний бухгалтер інституту ОСОБА_5 без належного обгрунтування причин ухиляється від організації доступу ОСОБА_8 до системи бухгалтерського обліку «1С Бухгалтерія» в режимі, передбаченому наказом № 11 від 09.09.2014р., а також про те, що такі дії позивача унеможливлюють виконання наказу директора ФМІ ім. Г.В. Карпенка НАН України № 11 від 09.09.2014р.

Таким чином, відповідач, виходячи з відомостей, що містяться в даних службових записках від 23.09.2014р. та 26.09.2014р., прийшов до висновку про те, що позивач, яка відповідно до своєї посадової інструкції є в прямому підпорядкуванні керівника інституту, не виконала його прямих вказівок, зазначених в наказі директора ФМІ ім. Г.В.Карпенка НАН України № 11 від 09.09.2014р., тобто порушила трудову (виконавчу) дисципліну, що стало підставою застосування до неї дисциплінарного стягнення.

Допитана в суді першої інстанції в якості свідка ОСОБА_5 суду показала, що 06.10.2014р. оголошена їй догана є безпідставною та зазначила, що в її посадові обовязки не входило надання доступу до системи «1С Бухгалтерія», окрім того, такий обовязок згідно Наказу № 11 від 09.09.2014р. був покладений на заступника директора із загальних питань ОСОБА_9, про що нею зазначено на звороті Наказу №15 та стверджує, що керівництво інституту позбавило її можливості надати письмові пояснення з приводу вищезазначених обставин, на дачі яких вона настоювала. Зазначила, що 06.10.2014р. нарада розпочалась з оголошення наказу №15, без попереднього відібрання від неї будь-яких пояснень.

Як вбачається із витягу з протоколу наради дирекції ФМІ ім. Г.В. Карпенка НАН України від 29 вересня 2014 року, з питань обговорення принципів співпраці членів дирекції, на якій виступила ОСОБА_10 та повідомила, що планово-виробничому відділу надається вся необхідна інформація, а вся інформація з цієї наради буде доведена до відома ОСОБА_5 (т.1 а.с. 154)

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно зясувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо.

Відповідно до ч.1 ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у звязку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

ОСОБА_7 ст.ст.139, 140, 142 КЗпП України порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків.

Отже, підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення останнім трудової дисципліни. При цьому, закон вимагає, щоб факт такого порушення належним чином був зафіксований та дотриманий порядок застосування дисциплінарних стягнень. Крім цього при притягненні працівника до даного виду відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обовязків.

Статтею 149 КЗпП України, якою визначено порядок застосування дисциплінарних стягнень передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

За аналогією правило частини шостої статті 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" слід застосувати й до передбачених частиною другою статті 252 КЗпП України, частиною другою статті 41 цього Закону випадків отримання згоди профспілкового органу на притягнення працівників - членів виборних профспілкових органів до дисциплінарної відповідальності.

Верховний суд України зазначену правову позицію висловив у постанові Верховного Суду України від 22.10.2014 року у справі № 6-163цс14, висновки якого у відповідності до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів не знаходить підстав для відступу від вищезгаданої правової позиції Верховного Суду України. Позивач оскаржила накладення дисциплінарного стягнення в судовому порядку, оскільки вважала, що таке накладене з порушенням порядку передбаченого ст. 149 КЗпП України, без відібрання у неї пояснень. Окрім того, стверджувала, що не допускала порушення трудової дисципліни, а відтак були відсутні підстави для накладення на неї догани.

Колегія суддів вважає необґрунтованим покликання в апеляційній скарзі на ОСОБА_7 про відмову працівника надати письмове пояснення щодо порушення ним трудової дисципліни від 03.10.2014 року, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази того, що ОСОБА_5 було запропоновано надати письмові пояснення.

ОСОБА_7 ч.1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_7 Фізико-механічного інституту ім. Г.В. Карпенка НАН України про відмову працівника надати письмове пояснення щодо порушення ним трудової дисципліни від 03.10.2014 року, станом на кінець робочого дня 03.10.2014 року від головного бухгалтера інституту ОСОБА_5 письмового пояснення щодо порушення нею трудової дисципліни не надано (т.1 а.с. 155), однак в акті не зазначено, що ОСОБА_5 відмовилась від надання пояснень.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що накладення догани проведено із дотриманням вимог трудового законодавства та в порядку визначеному законом, колегія суддів не бере до уваги, оскільки такі спростовуються матеріалами справи, самим актом від 03.10.2014р., наказом № 15 від 06.10.2014 року, показами як свідка та вимогами передбаченими ст. 149 КЗпП України.

Колегія суддів вважає, що районним судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура розгляду передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні, оскільки таке ухвалене у відповідності до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Фізико-механічного інституту імені ОСОБА_4 НАН України відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді С.М. Копняк

ОСОБА_11