Справа № 610/1408/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2016 року Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Тімонової В.М.,

за участю: секретаря судового засідання Кравцової Єріної Ю.А.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Євролізинг Холдінг" про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

28.03.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ "Євролізинг Холдінг" про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу №000160 від 24.02.2016 року недійсним та стягнення коштів в сумі 22 090 грн.

23.05.2016 року представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 була надана уточнена позовна заява з тотожними позовними вимогами.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що на початку лютого 2016 року він вирішив придбати у лізинг автомобіль. В газеті знайшов рекламне оголошення ТОВ «Євролізинг Холдінг», в якому йшлося про швидке отримання автомобіля за договором фінансового лізингу на вигідних умовах. Після телефонної розмови з представником вказаної компанії його запросили до офісу за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 31, оф. 301-Б для укладення договору фінансового лізингу та попередили про необхідність мати при собі паспорт та ідентифікаційний код. Також представник натякнула на те, що він може понести певні витрати у звязку з оплатою першого внеску. Це пояснювалося тим, що перший внесок є гарантією платоспроможності перед фірмою, яка надає у лізинг автомобіль. Представник ТОВ «Євролізинг Холдінг» усно пояснила, що після сплати за договором авансових внесків за транспортний засіб в сумі 20 190 грн та 1 900 грн. різними квитанціями на рахунок Відповідача, з ним буде укладений договір фінансового лізингу і протягом декілька днів Відповідач передасть йому предмет лізингу в користування, після чого він поступово буде сплачувати кошти за договором, надала реквізити для сплати цих внесків. Представник запропонувала поквапитись і скоріше сплатити платіж, так як наближалась обідня перерва і банківські установи мали скоро зачинитись. Позивач негайно пішов до банку і сплатив вказані представником суми - 20 190 грн., при цьому у графі квитанції «призначення платежу» вказав «оплата за договором фінансового лізингу №000160 від 24.02.2016 р.» та 1 900 грн. в графі квитанції «призначення платежу» вказав «сплата авансових внесків за договором фінансового лізингу №000160 від 24.02.2016 р.», так як був упевнений, що це були саме перші платежі за договором лізингу, як було домовлено під час попередніх переговорів. Після цього 24 лютого 2016 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Холдінг», було укладено договір фінансового лізингу №000160, за яким предметом Лізингу є автомобіль «Geely MK Impress».

Лише після оплати грошей (як зясувалося потім - комісії за організацію даного договору, що становить 10% вартості предмета лізингу) в сумі 20 190 грн. на рахунок ТОВ «Євролізинг Холдінг», вже за межами офісу компанії в нього зявилася можливість ознайомитися з умовами вже підписаного ним договору. Після детального вивчення цієї угоди виявилося, що для отримання предмету лізингу він має ще сплатити авансовий платіж у розмірі 50% вартості і комісію за передачу предмету лізингу в розмірі 3% вартості та щомісячний платіж в розмірі 8 412,50 грн.

Після підписання і вивчення договору, йому стало зрозуміло, що сплачені кошти не повернуть та можливість розірвання договору відсутня, оскільки договір зовсім не передбачає можливості розірвання з ініціативи лізінгоодержувача, що є порушенням його прав як споживача.

Позивач вважає договір фінансового лізингу недійсним, та вимагає повернення сплачених коштів, у зв'язку з чим і звернувся до суду з даним позовом.

Позивач та його представник в судовому засіданні заявлений позов підтримали, просили суд його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився. Директор товариства надав суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника з врахуванням письмових заперечень.

В письмових запереченнях директор ТОВ «Євролізинг Холдінг» посилався на безпідставність вимог позивача, просив суд відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що підтвердженням отримання позивачем повної, необхідної, доступної інформації про положення Договору є особисте підписання Позивачем кожної його сторінки та Договору в цілому. Свідчення Позивача щодо введення його в оману є лише способом ухилитись від взятих на себе зобов»язань та характеризує Позивача як недобросовісного клієнта. Також зазначив, що згідно довідки Нацкомфінпослуг від 18.02.2015 року Товариство отримало дозвіл на надання послуг фінансового лізінгу, тому посилання Позивача на відсутність у Товариства відповідного дозволу (ліцензії) є безпідставними.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

У відповідності до вимог ст.ст. 10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

Договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу): розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг»).

За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувач на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

В судовому засіданні було встановлено, що 24.02.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Холдінг», в особі представника ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності №4 від 10.11.2015 року (лізингодавець) та ОСОБА_1 (лізингоодержувач) було укладено Договір фінансового лізингу №000160. (а.с.7-18).

Відповідно до п. 1.1 договору фінансового лізингу №000160 від 24.02.2016 року далі Договору), лізингодавець зобов»язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (предмет лізингу визначений у п. 3.1 цього договору), а лізингоодержувач зобовязується прийняти предмет лізингу та сплачувати платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно п.1.3 Договору замовлення предметуЛізингу відбувається з моменту підписання Лізингоодержувачем специфікаці/ (Додаток 3 до цього Договору) та сплати на рахунок Лізингодавця Авансового платежу.

Згідно п. 3.1 договору фінансового лізингу, предметом лізингу є автомобіль «Geely MK Impress».

Пунктом 8.2.1 договору визначено, що перший лізинговий платіж складається із: а) комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього Договору (надалі - «Комісія за Організацію»), яка розраховується як: комісія за організацію, яка визначена у додатку № 1 до даного договору та становить 10 % від вартості предмету лізингу; б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується: авансовий платіж, який визначений у додатку № 1 до даного договору та становить 50 % вартості предмету лізингу; в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця, пов'язані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача. Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу визначений в додатку № 1 до даного договору та становить 3 % від вартості предмета лізингу.

Згідно з пунктом 8.2.3 договору ОСОБА_1 зобов'язаний сплачувати «другий лізинговий платіж», який складається з: відшкодування частини вартості предмета лізингу; сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу; сплати комісії за супроводження договору.

24.02.2016 року на виконання умов Договору, згідно квитанцій №15425404 та №1513253,позивач сплатив вказані представником ТОВ «Євролізинг Холдінг» суми - 20 190 грн. (комісію за організацію) та 1 900 грн. авансових внесків (а.с.24-25).

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 24.02.2016 року, укладеного між сторонами дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Згідно пункту 1.4 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності до нікчемного правочину.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 24.02.2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Євролізинг Холдінг» , нотаріально посвідчено не було, а тому він є нікчемним, в зв»язку з чим суд не визнає договір лізингу недійсним, а застосовує лише наслідки недійсності правочину.

Оскільки предмет лізингу позивачу не передавався, то з відповідача слід стягнути на користь позивача усі сплачені кошти відповідачу на виконання цього договору.

За змістом частин І ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову, пов»язаного з захистом його прав споживача, тому суд стягує з ТОВ «Євролізинг Холдінг» судовий збір на користь держави.

Керуючись ст.ст.10,11,59-60,88,212-215 ЦПК України, Законом України «Про фінансовий лізинг», ст.ст.203,215,220,628,632,799 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Постановою Пленуму Верховного Суду України N5 від 12.04.96 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ТОВ "Євролізинг Холдінг" про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів- задовольнити частково.

Стягнути з ТОВ "Євролізинг Холдінг" (юридична адреса: м.Харків, вул. Полтавський шлях, буд. 31 к.301-В, ) на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, суму в розмірі 22 090 (двадцять дві тисячі дев»яносто) грн. 00 коп.

Стягнути з ТОВ "Євролізинг Холдінг" (юридична адреса: м.Харків, вул. Полтавський шлях, буд. 31 к.301-В, ) на користь держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Балаклійський районний суд шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення виготовлений 13.06.2016 року.

Суддя