УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2016 р. м. Київ

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва САВЛУК Т.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1, заінтересована особа Державна казначейська служба України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями суду,

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1, заінтересована особа Державна казначейська служба України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями суду.

Відповідно до частини першої ст.15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження. (ч.3 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України).

Виходячи з положень частини першої та другої статі 26 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представника сторін та третіх осіб.

У справах наказного та окремого провадження особами, які беруть участь у справі, є заявник, інші заінтересовані особи, їхні представники.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до положень п.5 ч.2 цієї статті суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. ( ч.1 ст.234 Цивільного процесуального кодексу України)

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 та п. 5 ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно закону вони породжують юридичні наслідки.

Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення визначено в ст.256 Цивільного процесуального кодексу України.

За нормою частини другої ст.256 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз'яснено у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами та доповненнями), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Виходячи з прохальної частини поданої до суду заяви, заявник ОСОБА_1 просить суд: «Стягнути за рахунок державного бюджету (Державна казначейська служба України) на мою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, користь завдану мені незаконними рішеннями Дніпровського районного суду міста Києва майнову (матеріальну) шкоду в розмірі 260 000,00 грн. та в рахунок відшкодування моральної (немайнової шкоди) 6 000 000 (шість мільйонів) гривень», посилаючись на норми матеріального права - ч.5 ст.5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, статтю 56 Конституції України, ч.1 ст.1116, п.2 ч.2 ст.1167, ст.1176, ст.1190 Цивільного кодексу України, Закон України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», та норму процесуального права - ст.4 Цивільного процесуального кодексу України.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. ( ч.3 ст.235 Цивільного процесуального кодексу України)

У відповідності до положень ч.2 ст.256 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як зазначено у ч.1 ст.257 Цивільного процесуального кодексу України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Звертаючись з позовом до суду, заявник ОСОБА_1 зазначив місце свого проживання - АДРЕСА_1, що територіально відноситься до юрисдикції Шевченківського районного суду міста Києва.

Як роз'яснено у п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону № 2453-VI).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 15 ЦПК). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 108 - 114 ЦПК).

У пункті 44 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз'яснено, що виключну підсудність встановлено для деяких справ окремого провадження.

Зокрема, заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання її недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи або за місцезнаходженням наркологічного або психіатричного закладу, якщо вона перебуває там на лікуванні (стаття 236 ЦПК); заява неповнолітньої особи про надання їй повної цивільної дієздатності подається до суду за місцем її проживання (стаття 242 ЦПК).

Це стосується й деяких інших категорій справ (статті 251, 257, 269, 274, 279, 287 ЦПК).

Відповідно до положень ч.4 ст.110 Цивільного процесуального кодексу України, позови, пов'язані з відшкодуванням шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред'являтись також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

З огляду на викладене, суддя приходить до висновку, що заява ОСОБА_1, заінтересована особа Державна казначейська служба України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями суду, не підсудна Дніпровського районному суду міста Києва, оскільки за суб'єктним складом сторін, визначений заявником у змісті заяви поданої до суду, справа підлягає розгляду в порядку окремого провадження, що зумовлює вирішення питання дотримання особою, яка звертається до суду, правил підсудності встановленої для справ окремого провадження, з урахуванням положень ч.1 ст.257 Цивільного процесуального кодексу України.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 15, 26, ч.4 ст. 256, 209-210 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Державна казначейська служба України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями суду, повернути заявнику для подання до належного суду.

Роз'яснити заявнику його право подати заяву в порядку окремого провадження до Шевченківського районного суду міста Києва, з дотримання вимог ч.1 ст.257 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва, яка подається через Дніпровський районний суд мста Києва, протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

С у д д я