АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 666/6556/15-ц Головуючий в І інстанції: Заболотний В.М.
Номер провадження: №22-ц/791/1249/2016 Доповідач: Майданік В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Майданіка В.В.

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.

секретар Пісоцька Т.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 17 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", публічного акціонерного товариства "ПриватБанк" (треті особи - приватне акціонерне товариство "МТС Україна" в особі Херсонської філії ПрАТ "МТС Україна", поліція Дніпровського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області) про зобов'язання вчинити певні дії, повернення коштів та визнання права на відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

30.11.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив суд: - зобов'язати ПАТ КБ "ПриватБанк" примусово виконати обов'язок в натурі, а саме: запровадити програму для користування послугами банкоматів, яка повинна містити попередження про перерахунок коштів з рахунка на іншій рахунок, повинно бути попередження про згоду власника рахунку на перерахунок коштів з його рахунку на іншій рахунок; - зобов'язати ПАТ ?Райффайзен Банк Аваль? відшкодувати майнову шкоду, а саме повернути платіж - грошові кошти, зараховані на рахунок телефонного шахрая, належні йому в сумі 1313,00грн.; - визнати за ним право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому ПАТ ?Райффайзен Банк Аваль? внаслідок неналежної якості обслуговування, а саме: ненадання йому як клієнту банку необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про рух коштів, інформації кому, куди, на який рахунок були помилково перераховані належні йому кошти, для повідомлення до поліції задля викриття шахрая - особи соціально небезпечної.

Позов обґрунтував тим, що він, користуючись послугою ПАТ ?Райффайзен Банк Аваль?, використовуючи банківську картку для отримання заробітної платні, які йому перераховує Херсонський обласний учбовий комбінат УДП «Укрінтеравтосервс», де він працює викладачем, 10.11.2015 року втратив свої кошти при наступних обставинах. Після подання 04.11.2015р ним оголошення в системі «Інтернет» щодо продажу належного йому приймача, 10.11.2015 року йому зателефонувала невідома особа покупець, якому він повідомив номер своєї платіжної картки, а після, користуючись банкоматом «Приватбанку», за вказівкою зазначеного покупця виконував дії із своєю платіжною карткою, набираючи на клавіатурі банкомату продиктовані покупцем цифри, вводив свій код та номер мобільного телефону, одночасно повідомляючи його про свої дії, в результаті чого з рахунку позивача було перераховано на рахунок невідомої особи кошти в сумі 1313,00грн. Після цього він звернувся до відділення Приватбанку, де йому запропонували звертатися до поліції і до банку ?Аваль?. Він одразу протягом 5 хвилин звернувся до відділення банку ?Аваль? за адресою вул. Перекопська,161 і просив здійснити перевірку стану карткового рахунку за №521, в контакт - центрі банку відповіли, що він перерахував належні йому гроші на іншій рахунок, він попросив скасувати переказ коштів з його картки так як це його помилкова операція та попросив повідомити, куди пішли його гроші, на який рахунок, але йому відмовили, посилаючись на банківську таємницю, пропонували заблокувати картку, відповіли, що неможна нічого подіяти пропонували іншу картку й інші послуги банку та звертатися до міліції. З відповідною заявою протягом ще 10 хвилин він звернувся до Дніпровського відділення поліції м.Херсона. 13.11.2015 року він звернувся до банку ?Аваль? з відповідною письмовою заявою і просив повернути помилково зараховані на невідомий йому рахунок його кошти та надати витяг про рух коштів для поліції. Банк знову йому відмовив. Вважає, що банк був зобов'язаний діяти на його користь, але не на користь неналежного отримувача коштів, відповідно до п.1 ст.62 Закону ?Про банки та банківську діяльність? на його письмовий запит, або з письмового дозволу банк був зобов'язаний розкрити банківську таємницю. Вважає свої права в будь-якому разі порушеними, і він як споживач послуг банка ПАТ ?Райффайзен Банк Аваль? відповідно п.5 статті 21 Закону України ?Про захист прав споживачів? мав право, але не отримав необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про рух коштів.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 17 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати й ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема вказав, що, суд під час його допиту як свідка не з?ясував суті здійсненного шахрайства, неправомірно встановив що він повідомляв шахраю ПІН-код від своєї картки, в той час як він цього не робив. Також вказав, що суд не дослідив письмові докази і не встановив обставини, зазначені в них та в його свідченнях як свідка. Вважає, що банк, маючи інформацію про клієнта шахрая, зобов'язаний вчинити дії по поверненню йому коштів.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Згідно позовної заяви та листа від 20.11.2015 року ПАТ ?Райффайзен Банк Аваль? ОСОБА_2 користувався послугою ПАТ ?Райффайзен Банк Аваль?, Угода № РСУ2-985580 від 28.04.2015 року, використовував банківську картку №4188 3700 2214 2635 і ПІН-код до неї для отримання коштів - заробітної платні, які йому перераховує Херсонський обласний учбовий комбінат УДП ?Укрінтеравтосервс?, де він працює викладачем (а.с.2-4, 11).

Відповідно до зазначеної Угоди позивач прийняв публічну пропозицію банку про надання послуг в порядку та на умовах, викладених у Правилах банківського обслуговування фізичних осіб, та встановили повну і безумовну згоду з її умовами. В силу зазначених Правил будь-які операції, здійсненні з використанням персонального ПІН-коду та іншої захисної інформації, що дають доступ до рахунку Клієнта - є підставою вважати таку операцію легітимною.

Згідно письмових заперечень ПАТ ?Райффайзен Банк Аваль? проти позову: за вказаною вище Угодою від 28.04.2015р Банк взяв зобов'язання з надання позивачу як клієнту послуги з відкриття та обслуговування поточних (карткових) рахунків, розрахунково-касового обслуговування рахунків, приймання вкладів, послуги в системі "Райффайзен Онлайн", інформаційні послуги тощо. В рамках цієї Угоди підписана двостороння Заява про відкриття та ведення Карткового рахунку, згідно якої Банк відкрив Картковий рахунок №262562090/ в національній валюті України на ім'я клієнта, випусти нта надав клієнту платіжну картку (ПК), а також зобов'язався забезпечувати проведення розрахунків за операціями, здійсненими з використанням ПК або її реквізитів відповідно до Платіжних систем, Правил та Тарифів на ведення та обслуговування Карткових рахунків фізичних осіб (а.с.32).

Після подання 04.11.2015р ним оголошення в системі ?Інтернет? щодо продажу належного йому приймача, 10.11.2015 року йому зателефонувала невідома особа покупець, якому позивач повідомив номер своєї платіжної картки, а після, користуючись банкоматом ?Приватбанку?, за вказівкою зазначеного покупця виконував дії із своєю платіжною карткою, набираючи на клавіатурі банкомату продиктовані покупцем цифри, одночасно повідомляючи його про свої дії, в результаті чого з рахунку позивача було перераховано на рахунок невідомої особи кошти в сумі 1313,00 грн. Зазначені обставини викладені в позові і підтверджуються позивачем, допитаним як свідком в суді першої інстанції.

Проведення переказу в сумі 1313,00 грн. також підтверджується випискою по картці позивача за період з 01.11.2015 року по 13.11.2015 року, зокрема двома переказами по 1255,00грн. та 58,00грн. (а.с.10 зворот).

Після цього, позивач звернувся до відділення ПАТ ?Райффайзен Банк Аваль? з вимогою скасувати операцію та повернути зазначені кошти (а.с.10).

Листом від 20.11.2015 року банк відповів позивачу, зазначивши наступне: 28.04.2015 року між банком та позивачем укладена Угода №РDV2-985580, відповідно до якої останній прийняв публічну пропозицію банку про надання послуг в порядку та на умовах, викладених у правилах банківського обслуговування фізичних осіб (далі - Правил), та встановили повну і безумовну згоду з її умовами. Підписанням Угоди сторони безумовно визнають, що публічна пропозиція, Угода, Згода, Тарифи, Заяви разом зі всіма змінами, додатками та додатковими договорами/угодами до них у сукупності є Договором банківського обслуговування, складають його зміст та застосовуються так само, якби їх було викладено в тексті цього документу. Пунктом в.2.1 Правил визначено, що всі операції, здійсненні з використанням ПК із застосуванням та/або реквізитів ПК (зокрема номеру ПК, строку дії ПК, CVV2коду тощо), у тому числі довіреними особами клієнта, безумовно визнаються клієнтом як такі, що здійснені ним свідомо, особисто підписані та спрямовані на вчинення правочину та/або розпорядження коштами на картковому рахунку. Згідно із зазначеним, будь-які операції, здійснені з використанням персонального ПІН-коду та іншої захисної інформації, що дають доступ до рахунку Клієнта - є підставою вважати таку операцію легітимною. В ході перевірки обставин операції по його рахунку, здійснені 10.11.2015 року о 10:35 та 10:38 годинах, банком було встановлено, що зазначені операції були проведені з використанням конфіденційної інформації, зокрема, персонального ПІН-коду тощо, тому у банка відсутня можливість оскаржити проведену ним операцію, оскільки банк лише надає послугу міжбанківського переказу та є посередником у даній операції (а.с.11).

Відповідно до ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із п.37.2 ст.37 Закону України ?Про платіжні системи та переказ коштів в Україні? у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до п.п.6.7, 6.8 Положення "Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням", затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затверджена постановою НБУ від 21.01.2004р №22, передбачає: здійснення банком розрахунково-касового обслуговування клієнтів на підставі договорів і своїх внутрішніх правил здійснення безготівкових розрахунків; банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд (п.1.6.); клієнти банків для здійснення розрахунків самостійно обирають платіжні інструменти і зазначають їх під час укладення договорів (п.1.14.); дистанційне розпорядження вважається таким, що передане клієнтом та прийняте банком за погодженим каналом доступу в автоматичному режимі до виконання, якщо клієнт ввів правильне значення засобу ідентифікації, увів код операції та всі параметри, які запитуються системою, підтвердив це розпорядження; банк, що обслуговує платника, здійснює на підставі дистанційного розпорядження платника списання з його рахунку (п.11.11); банк платника перевіряє такі реквізити: "Платник", "Код платника", "Рахунок платника", "Банк платника", "Код банку платника", в той час як банк отримувача ідентифікує отримувача за реквізитами: "Отримувач", "Код отримувача", "Рахунок отримувача", "Банк отримувача", "Код банку отримувача".

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Проте, як зазначив сам ОСОБА_2 в позові, а також підтвердив і в ході апеляційного розгляду справи, він робив все, що йому казала інша особа, вставляв свою картку в банкомат, вводив свій код та номер мобільного телефону, продиктований іншою особою. Також при апеляційному розгляді справи позивач зазначив, що ні до того випадку, ні після нього він ніколи не відправляв зі своєї картки грошові кошти іншій особі, а при здійсненні операції він вчиняв дії, які невідома особа йому казала, при цьому він не дуже чітко уявляв всі ці дії.

Звертаючись із позовними вимогами до відповідачів, порушення своїх прав позивач пов'язував із тим, що він, як споживач послуг банку, не отримав необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про рух коштів.

Проте, як вбачається із змісту Умов і правил надання банківських послуг, питання безпеки та застереження, які сприяють безпечному використанню банківських послуг, описані те тільки права споживача послуг, але й обов'язки, виконання яких самим споживачем унеможливлює шахрайські дії із коштами на рахунках позивача. Зокрема, п.п.2.1.4.5 - Держатель картки зобов'язується не повідомляти ПІН, постійний та одноразові паролі і контрольну інформацію, не передавати картку, її реквізити для здійснення операцій іншими особами. А також нести відповідальність за здійснення операцій з використання ПІН кода, постійного, одноразового паролів.

Отже, в ході розгляду справи встановлено і визнано сторонами, що позивач у телефонній розмові із невідомою особою, на вимогу останньої повідомив їй номер своєї картки, виконував її вказівки по телефону, чим сприяв невідомій особі 10.11.2015р. здійснити переказ коштів із своєї картки в сумі 1255,00грн. та 58,00грн.

Наведені дії позивача сприяли вчиненню несанкціонованої операції по списанню коштів із його рахунку, а тому відповідачі, згідно п.1.1.5.5. наведених Умов і правил надання банківських послуг не можуть нести відповідальності за спричинення збитків, заподіяних споживачеві послуг.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив із того, що в діях ПАТ ?Райффайзен Банк Аваль? відсутній склад цивільного правопорушення та позивач не надав суду докази, що підтверджують спричинення йому моральної шкоди відповідачем, правові підстави для застосування до ?Райффайзен Банк Аваль? такого заходу відповідальності, як відшкодування моральної шкоди відсутні.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог до ПАТ КБ "ПриватБанк", оскільки позивачем не надано доказів, що платіж, на який посилається позивач, було вчинено проти його волі і йому не було відомо, що він перераховує кошти і його права, як держателя картки, були порушені, не визнані або кимось оспорені.

При цьому позивач не спростовує, що добровільно, з власної ініціативи здійснив переказ коштів на рахунок іншої особи, про що його було попереджено на екрані банкомату, у зв'язку з чим позовні вимоги до ПАТ КБ ?ПриватБанк? є безпідставними та необґрунтовані та такими, що не підлягають задоволенню.

За вказаними обставинами справи доведено, що користувач своїми діями сприяв незаконному використанню лише йому відомої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, тоді як відповідач у належний спосіб повідомив про недопустимість розголошення такої інформації третім особам, а тому слід визнати правомірним висновок суду про відсутність вини відповідачів у несанкціонованому знятті коштів, що звільняє їх від відповідальності за заподіяну шкоду згідно положень ст.ст. 1166, 1167 ЦК України. Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, в справі № 6-71цс15 від 13.05.2015р.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами і висновків суду не спростовують. Посилання заявника на те, що суд не з'ясував суті здійсненного шахрайства, не дослідив письмові докази і не встановив вказані в них обставини, що суд неправомірно встановив, що він повідомляв шахраю ПІН-код своєї картки, в той час як він цього не робив, не приймаються до уваги, оскільки суперечать встановленим обставинам справи, поясненням самого позивача при судовому розгляді справи та в позовній заяві, а також не впливають на правильність прийнятого рішення. Посилання на те, що банк, маючи інформацію про клієнта шахрая, зобов'язаний вчинити дії по поверненню йому коштів, також слід залишити поза увагою як такі, що не відповідають Умовам і правилам надання банківських послуг.

При цьому колегія суддів враховує і те, що з листа начальника СУ ГУНП в Херсонській області від 13.04.2016р на адресу позивача вбачається, що наразі за вказаним фактом проводиться досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, позивача визнано потерпілим.

Оскільки справа розглянута з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстави для задоволення скарги і скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 17 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська