АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Головне управління юстиції у м. Києві про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ майна.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2, третя особа Головне управління юстиції у м. Києві (надалі - ГУЮ у м. Києві) про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ майна.

Вимоги обґрунтовувала тим, що у 1980 році вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 й вони протягом 7 років проживали разом за адресою: АДРЕСА_1, вели спільне господарство, набували спірне майно та турбувались один про одного, а також про членів родини: її доньку від першого шлюбу - ОСОБА_4 та матір чоловіка, яка мала психічне захворювання (шизофренію).

У 1986 році, за ініціативи ОСОБА_3, розірвали шлюб, для отримання квартири, однак фактично залишились проживати однією сім'єю.

11 березня 1988 року, після отримання ОСОБА_3. квартири по АДРЕСА_3, знову зареєстрували шлюб, а 30 жовтня 1992 року знову розлучились, проте продовжили проживати однією сім'єю та вести спільне господарство.

У 1997 році ОСОБА_3 оформив на позивачку заповіт. В цей час подружжя займалось спільним бізнесом - купівля-продаж автомобілів, й за певний прибуток, від зазначеної комерційної діяльності, була придбана квартира в АДРЕСА_4 та розміщені кошти в банківських установах.

У 2008 році ОСОБА_3 повторно склав на позивачку заповіт.

У 2012 році, за спільні кошти була придбана квартира АДРЕСА_2, де вони проживали разом, як сім'я.

Також позивачка та ОСОБА_3 спільно займались медичною практикою, що також приносило прибуток. Як свідчення сімейних стосунків та ведення спільного бюджету, ОСОБА_3 були розміщені грошові кошти на банківських рахунках у розмірі 80000 грн. та 40000 грн., на її ім'я.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Витрати на його поховання були здійсненні нею одноособово.

Враховуючи вищенаведене, просила встановити факт проживання з ОСОБА_3 однією сім'ю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за нею право власності на 1/2 частину майна:

квартири АДРЕСА_2;

грошового вкладу від 17 грудня 2012 року у «Приват банку», в сумі 40000 грн.;

грошового вкладу від 01 квітня 2013 року у «Приват банку», в сумі 40000 грн.;

грошового вкладу від 01 квітня 2013 року у «Приват банку», в сумі 4785,5 грн.;

грошового вкладу від 24 грудня 2012 року у «Імексбанку», в сумі 20000 грн.;

грошового вкладу від 01 квітня 2013 року у «Імекс банку», в сумі 50000 грн.;

грошового вкладу від 01 квітня 2013 року у «Імекс банку», в сумі 20000 грн.;

грошового вкладу від 28 квітня 2013 року у «Platinum Bank», в сумі 10000 грн.;

грошового вкладу від 28 квітня 2013 року у «Platinum Bank», в сумі 10000 грн.;

грошового вкладу від 02 серпня 2013 року у «Юнекс банку», в сумі 20894 грн. 85 коп.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши позивачку та її представника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, представника відповідачки, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відмовляючи в задоволенні позову районний суд виходив з недоведеності придбання майна під час шлюбу спільними сумісними коштами або спільною працею подружжя.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції та вважає їх законними і обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні висновків.

Як убачається з матеріалів справи і встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 (а.с.166 т.1).

Встановлено, що ОСОБА_2 є рідною дочкою померлого, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 181 т.1).

Матеріали справи свідчать, що 29 травня 2013 року покійний склав заповіт, відповідно до якого все своє майно рухоме та нерухоме, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що він матиме право за законом і що йому належатиме на день смерті заповів ОСОБА_2 (а. с. 181 т.1).

Після смерті ОСОБА_3 Десятою Київською державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа № 690/2013 щодо його майна.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що спадкова маса складається з наступного майна, а саме: квартири АДРЕСА_2, грошового вкладу від 17 грудня 2012 року у «Приват Банк», в сумі 40000 грн.; грошового вкладу від 01 квітня 2013 року у «Приват Банк», в сумі 40000 грн.; грошового вкладу від 01 квітня 2013 року у «Приват Банк», в сумі 40000 грн. та 4785 грн. 50 коп.; грошового вкладу від 24 грудня 2012 року у «Імекс Банк», в сумі 20000 грн.; грошового вкладу від 01 квітня.2013 року у «Імекс Банк», в сумі 50000 грн.; грошового вкладу від 01 квітня 2013 року у «Імекс Банк», в сумі 20000 грн.; грошового вкладу від 28 квітня 2013 року у «Platinum Bank», в сумі 10000 грн.; грошового вкладу від 28 квітня 2013 року у «Platinum Bank», в сумі 10000 грн.; грошового вкладу від 02 серпня 2013 року у «Юнекс банк», в сумі 20894 грн. 85 коп.

В якості доказів проживання однією сім'єю позивачкою також до матеріалів справи додано ряд письмових доказів, а саме: договір про надання представницьких та інших необхідних послуг при організації та проведенні поховання померлого (а.с.14 т.1), додаток до договору-замовлення № 8.35056К (т.1 а.с.117), довідка на одержання праху (а.с.118 т.1), два заповіти, які були складені на її ім'я від 07 травня 1997 року т.і під 28.03.2008 року (т.1 а.с.20,21), гарантійний договір на виконання робіт № 133-10- і 2 від 19 вересня 2012 року (а.с.23-26 т.1), договір № 2011013 від 20 жовтня 2013 року (а.с.27-28 т.1), квитанції про сплату за житлово-комунальні послуги (а.с.120, 132 т.1).

Проте, всі ці докази жодним чином не підтверджують факту сумісного проживання померлого та позивачки однією сім'єю. Договір № 2011013 від 20 жовтня 2013 року взагалі, як вірно зазначено в рішенні районного суду, укладений вже після смерті ОСОБА_3

Більш того, згідно копії рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 грудня 2014 року, що знаходиться в матеріалах справи, з пояснень позивачки вбачається, що на момент смерті ОСОБА_3 в шлюбі не перебував, шлюб між нею (ОСОБА_1.) та ОСОБА_3 був розірваний у травні 2008 року (а.с.148-151 т.1).

Таким чином, з вищенаведеного слідує, що в даній справі ОСОБА_1 було визнано, що вона не перебувала у шлюбі з померлим з травня 2008 року, у зв'язку з чим й рішенням даного суду було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на поховання спадкодавця.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Твердження апеляційної скарги про неврахування при винесенні рішення таких доказів, як: понесення позивачкою витрат на поховання, що підтверджується рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 грудня 2014 року (а.с.148 т.1), спільним фото світлинам, здійсненим померлим розпоряджень на користь позивачки (а.с.79) та суперечності показів свідків, - колегія суддів оцінює критично.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої в справі від 25 грудня 2013 року № 6-135цс13, під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Наведені ОСОБА_1 докази не підтверджують факту проживання однією сім'єю, ведення спільного господарства та несення спільних витрат, більш того, витрати на поховання у повному обсязі були стягнуті з відповідачки на її користь рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 грудня 2014 року, а розпорядження, на які посилається позивачка, були здійснені до складання спадкодавцем останнього заповіту та набуття спірного майна.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

За приписами ч. 2 ст. З СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що встановлені ч. 2 ст. З СК України виключення, згідно з якими подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються офіційно зареєстрованих шлюбів.

З урахуванням зазначених обставин, показів свідків, яким у рішенні суду дана належна оцінка, відсутність доказів того, що набуте покійним майно було результатом спільної праці з позивачкою, а складений ОСОБА_3 заповіт ним же скасовано, при тому, що факт розірвання шлюбу та неперебування спадкодавця у шлюбі з травня 2008 року визнано позивачкою в іншій цивільній справі між тими ж сторонами, районний суд обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність правових підстав до задоволення позову.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, з достатньою повнотою з'ясував обставини справи, зібраним доказам дано належну оцінку, правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Згідно частини 1 статті 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/18748/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8068/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Яровенко Н.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.