Номер провадження 2/638/1727/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Шестака О. І.

за участю секретаря Рижикової В. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

встановив:

Позивач ОСОБА_1, від імені якої діє ОСОБА_3 на підставі нотаріальної довіреності від 09.07.2015 р., посвідченою державний нотаріусом ОСОБА_4 Харківської нотаріальної контори ОСОБА_5, зареєстрованою в реєстрі за № 1 1756, звернулася 18.08.2015 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд визначити, що частка померлої ОСОБА_6 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становила 1/3. Визначити, що частка ОСОБА_1 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становить 1/3. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 квартири АДРЕСА_1, загальною площею 65,0 кв. м., житловою площею 43,7 кв. м. у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 квартири АДРЕСА_1, загальною площею 65,0 кв. м., житловою площею 43,7 кв. м. у звязку із втратою правовстановлюючого документу.

22.12.2015 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла уточнена позовна заява від представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3, в якій він просить визначити, що частка померлої ОСОБА_6 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становила 1/3. Визначити, що частка ОСОБА_1 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становить 1/3. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 квартири АДРЕСА_1, загальною площею 65,0 кв. м., житловою площею 43,7 кв. м. у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 квартири АДРЕСА_1, загальною площею 65,0 кв. м., житловою площею 43,7 кв. м.

В обґрунтування поданого позову ОСОБА_1 зазначає, що 03.04.2014 р. померла її мати, після смерті якої відкрилася спадщина на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2. У встановлений законом строк вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на квартиру. Оскільки позивач є спадкоємцем за законом першої черги, у встановлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини, тому вона вважає, що є підстави для визнання за нею права власності на 1/3 вищезазначеної квартири в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_6 Крім того, у звязку з втратою правовстановлюючого документу на квартиру, позивач має труднощі в реалізації свого права власності, а тому є підстави для визнання за нею права власності ще на 1/3 зазначеної квартири.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, причину неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином.

В судове засідання представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 не зявився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Надав суду 24.05.2016 р. заяву, в якій просить суд позов задовольнити в повному обсязі, розглянути справу за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

Від ОСОБА_7, яка діє від імені ОСОБА_2 на підставі договору про надання правової допомоги (адвокатських послуг) від 24.11.2015 р., надійшла заява 10.12.2015 р. та 24.05.2016 р., в якій вона зазначає, що проти позову відповідач не заперечує, визнає в повному обсязі, просить розглянути справу за відсутності відповідача та його представника.

У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи, дійшов висновку про таке.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 народилася 08 жовтня 1953 року в м. Харкові, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 01.11.1953 р. зроблений відповідний запис за № 1359, її батьками записані: батько ОСОБА_8, мати ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження від 01.11.1953 р. серія ЯИ № 165027, виданого бюро ЗАГС Кагановичського району м. Харкова.

ОСОБА_2 народився 07 червня 1976 року в м. Харкові, про що в книзі реєстрації актів про народження 02.07.1976 р. зроблено запис за № 6762. Його батьками записані: батько ОСОБА_9, мати ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серія I ВЛ № 486248, виданого Палацом новонароджених м. Харкова.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 13.09.1995 р., реєстраційний № 1 95 44932, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, квартира за адресою: АДРЕСА_2 дійсно належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6, та членам її сімї: ОСОБА_1, ОСОБА_2. Загальна площа квартири становить 65,0 кв. м., а відновлювана вартість на момент приватизації 1137500 крб. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням від 13.09.1995 р. № 16335. Право власності на дану квартиру зареєстровано у міському бюро технічної інвентаризації за № П 1 16687 від 18.09.1995 р.

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, народилася в м. Харкові, громадянка України, померла 03.08.2014 року, про що 05.08.2014 р. складений запис про смерть № 265. Місце смерті село Кудрино, Сергієво Посадський район, Московська область, Росія. Місце державної реєстрації відділ № 3 Сергієво Посадського управління ЗАГС Головного управління ЗАГС Московської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 05.08.2014 р. VI ИК № 577600.

03.10.2014 р. ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_4 Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_6.

Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 38531562 від 03.10.2014 р., після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_4 Харківською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 56605495, номер у нотаріуса 475/2014.

У спільній заяві ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка подана до ОСОБА_4 Харківської державної нотаріальної контори 03.10.2014 р. зазначається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2, співвласники квартири, що знаходиться в м. Харкові, вул. Новгородській, 8 (вісім), кв. 144 (сто сорок чотири), визначили, що ОСОБА_6, померлій 03 серпня 2014 року, належить 1/3 (одна третя) частина указаної квартири.

В листі завідувача ОСОБА_4 Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 від 01.08.2015 р. № 2235/0214 зазначається, що свідоцтво про право на спадщину після померлої 03 серпня 2014 року ОСОБА_6, 26.04.1925 р. н., на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 видати неможливо, у звязку з тим, що у ОСОБА_1 відсутній правовстановлюючий документ на право власності на дану квартиру.

В листі директора департаменту містобудування, архітектури та генерального плану виконавчого комітету Харківської міської ради від 31.03.2016 р. № 1129/0/22 16 зазначається, що відповідно до інформації КП «Харківське міське БТІ» від 22.03.2016 № 1610, згідно з матеріалами обліку станом на 31.12.2012, квартира АДРЕСА_3 на праві спільної сумісної власності зареєстрована на імя ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ХМЦПДЖФ від 13.09.1995 р. № 1-95-44932.

За ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

За ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

В абзаці 2, 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 у строк, передбачений ч. 1 ст. 1270 ЦК України, звернулася до ОСОБА_4 Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_6, у видачі свідоцтва про право на спадщину її було відмовлено, оскільки у неї відсутній правовстановлюючий документ про право власності на спадкове майно.

Право спільної сумісної власності зареєстровано за померлою ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ХМЦПДЖФ від 13.09.1995 р. № 1-95-44932.

За ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

За ч. ч. 1, 2 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Враховуючи, що на праві спільної сумісної власності трьом співвласникам: ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_2 належить квартира за адресою: АДРЕСА_2, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, тобто кожному із співвласників належить по 1/3 частині цієї квартири.

Позовні вимоги позивача в частині визначення часток в праві спільної сумісної власності на вищевказану квартиру в розмірі 1/3 за кожним, а також визнання за позивачем права власності на 1/3 частку квартири після смерті її матері обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути предявлено, по перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Саме такий правовий висновок висловлено Верховним Судом України у постанові від 30.03.2016 року № 6-1851цс15, яка з огляду на положення ст. 360 7 ЦПК України є обовязковою для застосування судами України.

Судом встановлено, сторонами не заперечувалось, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 13.09.1995 р., реєстраційний № 1 95 44932, на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6, та членам її сімї: ОСОБА_1, ОСОБА_2 належить квартира за адресою: АДРЕСА_2. Право спільної сумісної власності на вищевказану квартиру зареєстровано у встановлений законом порядок, що також підтверджується листом директора департаменту містобудування, архітектури та генерального плану виконавчого комітету Харківської міської ради від 31.03.2016 р. № 1129/0/22 16.

Оскільки за змістом поданої позовної заяви та заяви представника відповідача про визнання позову, між сторонами у справі немає спору про право власності ОСОБА_1 на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 і це також підтверджується Харківською міською радою, тому до вказаних відносин не можуть бути застосовані положення ч. 1 ст. 392 ЦК України.

Право власності позивача ніхто не оспорює, тому відсутні підстави для захисту її права власності в судовому порядку, що повністю узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України, тому суд відмовляє в задоволенні позову позивача в частині визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/3 квартири АДРЕСА_1, загальною площею 65,0 кв. м., житловою площею 43,7 кв. м., у звязку зі втратою правовстановлюючого документу.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (в редакції, що діяла на момент подання позову) за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Позивачем ОСОБА_1 заявлено чотири вимоги, дві з яких є немайновими, а дві майновими. За вимоги майнового характеру судовий збір сплачено в повному обсязі, а за вимоги немайнового характеру судовий збір взагалі не сплачено.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. № 3674 VI (в редакції, що діяла на момент подання позову), судовий збір за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, пункт 1.2., становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати.

Тобто за вимогу немайнового характеру позивач повинна була сплатити судовий збір в розмірі 243,60 грн., і саме ця сума підлягає стягненню з неї в дохід держави.

На підставі Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст. ст. 11, 15, 16, 368, 370, 392, 1216, 1218, 1223, 1226, 1261, 1269, 1270 ЦК України, керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 14, 60, 88, 209, 212 215, 360 7 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визначити, що частка померлої ОСОБА_6 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становила 1/3.

Визначити, що частка ОСОБА_1 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становить 1/3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 квартири АДРЕСА_1, загальною площею 65,0 кв. м. у порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_6.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подання до суду позовної заяви немайнового характеру в розмірі 243,60 грн. (двісті сорок три грн. 60 коп.)

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: