Справа № 415/6696/15-ц
Провадження № 2/415/143/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.16 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Калмикової Ю.О.,

за участю секретар Нескородової Г.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

за участю представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лисичанську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення грошей, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Лисичанського міського суду із позовною заявою до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення грошей.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 20.01.2015 року між нею та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу автомобіля HYUNDAI ELANRTA 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 за 250000,00 грн., які були отримані ОСОБА_4 від неї під час підписання цього договору. Згідно з умовами договору купівлі-продажу відповідач особисто написав розписку про отримання грошей за автомобіль. Також, 20.01.2015р. між нею та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу автомобіля HYUNDAI SANTA FE 2.2 D 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 за 580000,00 грн., які були отримані відповідачем від позивача під час підписання цього договору. Згідно з умовами договору купівлі-продажу ОСОБА_4 особисто написав розписку про отримання грошей за автомобіль. На скільки позивачу відомо, зазначені автомобілі купувалися відповідачем у період шлюбу з ОСОБА_5 За домовленістю між нею та відповідачем, в силу подружніх відносин між ними, ОСОБА_4 зобовязався передати позивачу технічні паспорта на автомобілі, ключі від них та переоформити право власності у МРЕВ на автомобілі у червні 2015 року, а до тих він буде користуватись вказаними автомобілями. В червні 2015р. позивач звернулась до відповідача з метою переписки автомобілів на неї, але відповідач відмовив у переоформлені документів на автомобілі згідно з договорами купівлі-продажу і почав уникати позивача. На даний час автомобілі навіть, не враховуються за даними РСЦ МВС в Луганській області у власності відповідача ОСОБА_4, а належать зовсім іншій особі. До цього часу відповідач так і не передали їй автомобілі та, навіть, не повернули їй сплачені нею гроші за автомобілі, чим порушили її права. Всі розумні строки виконання зобовязання сплинули. Гроші, сплачені нею відповідачам, вона так від них і не отримала. Отже, зважаючи на вищевикладене, бо відповідачі відмовляються передати їй товар відповідно до укладених договорів купівлі-продажу від 20.01.2015 р., більш того, ці автомобілі зареєстровані вже за іншою особою вона має право вимагати повернення їй попередньо сплаченої нею грошової суми за автомобілі.

На підставі викладеного та після зміни предмету позову просила суд, стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 сплачені, в якості попередньої оплати за договором купівлі-продажу автомобіля марки HYUNDAI ELANTRA 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 20.01.2015 року, гроші в сумі 250000 (двісті пятдесят тисяч) гривень 00 копійок. та стягнути з солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 сплачені, в якості попередньої оплати за договором купівлі-продажу автомобіля марки HYUNDAI SANTA FE 2.2 D 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 20.01.2015 року, гроші в сумі 580000 (пятсот вісімдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Представник відповідача (ОСОБА_5С.) ОСОБА_2 надав до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що позов ОСОБА_5 не визнає в повному обсязі. Свої доводи обґрунтовує таким, що підставою позову слугували дії ОСОБА_4, направлені на відчуження транспортних засобів, придбаних під час шлюбу, та належних відповідачам на праві спільної сумісної власності. Ніякої письмової згоди іншого подружжя ОСОБА_4 не отримував тому і угода щодо відчуження транспортних засобів є недійсною. Відповідач ОСОБА_5 зазначає, що угода є предметом розгляду в судовому процесі носить фіктивний характер та не несе за собою жодних правових наслідків для ОСОБА_5 Відсутність в доданих до позову копіях документів будь-яких належних та допустимих фактичних свідчень, щодо реального укладання договору купівлі-продажу транспортних засобів немає. Просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 надав до суду письмову заяву про визнання позовних вимог, в якій зазначив, що дійсно підтверджує всі обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, додатково зазначив, що особисто написав розписку про отримання грошей за автомобілі марки HYUNDAI ELANTRA 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 20.01.2015 року, в сумі 250000,00 грн. та марки HYUNDAI SANTA FE 2.2 D 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 20.01.2015 року, в сумі 580000, 00 грн. Зазначені автомобілі купувалися ним у період шлюбу з ОСОБА_5 і були їх спільною сумісною власністю. Відчуження автомобілів відбувалось за їх спільною домовленістю з відповідачем ОСОБА_5 в період їхнього з нею шлюбу. Вони вирішили продати автомобілі задля того, щоб зробити ремонт у належному їм домоволодінні, яке розташовано за адресою: м. Лисичанськ, вул. І.Франка, буд. 26. Після отримання грошей за автомобілі вони їх разом витратили на наступне: - близько 20000,00 доларів США, що складало на той час еквівалент біля 500000,00 грн. для внутрішнього облаштування та ремонту самого будинку, що є їх спільною сумісною власністю та забору біля нього - близько 12000,00 доларів США, що складало на той час еквівалент біля 300000,00 грн. для ремонту покрівлі на будинку. У звязку із вищевикладеним вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не зявились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник відповідача (ОСОБА_5С.) ОСОБА_2 в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним в письмових запереченнях на позовну заяву, просив суд відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Спір між позивачем та відповідачами виник з приводу того, що позивач виконала умови договорів купівлі-продажу, укладених з відповідачем ОСОБА_4, та сплатила повну вартість автомобілів так, відповідачі з свого боку не виконали умов договорів купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 03.09.2015 р. у.н. № 415/978/15-ц, н.п. 2/415/810/16 шлюб, зареєстрований між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 03 жовтня 2009 року Жовтневим районним відділом реєстрації актів громадянського стану м. Луганська, актовий запис № 479, розірвано.

Отже, позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 03 жовтня 2009 року до 03 вересня 2015 року.

Вирішення питання стосовно поділу майна подружжя після розірвання шлюбу, зареєстрованого між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, разом із заявою про розірвання шлюбу судом не вирішувалося, договір щодо поділу майна, між позивачем та відповідачем не укладався, ухвал щодо окремого проживання подружжя судом постановлено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

З матеріалів справи встановлено, що згідно з довідкою № 11/8-64-525 від 30.07.2015р., наданою начальником центру надання послуг пов'язаний з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Сєвєродонецька при УДАІ ГУМВСУ у Луганській області на імя ОСОБА_4 станом на 30.07.2015р. зареєстровано: HYUNDAI SANTA F 2.2 D 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_2; HYUNDAI ELANTRA 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_1; ЗАЗ-DAEWOO Т13110 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_3.

Згідно з договором купівлі продажу автомобіля від 20.01.2015 р., ОСОБА_4, як продавець продав, а ОСОБА_3 купила автомобіль марки HYUNDAI ELANTRA 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 та сплатила за нього обумовлену цим Договором суму, а саме 250000,00 грн. Сторони підтверджують факт повного розрахунку за проданий автомобіль розпискою.

Згідно із договором купівлі продажу автомобіля від 20.01.2015р. ОСОБА_4, як продавець продав, а ОСОБА_3 купила автомобіль марки HYUNDAI SANTA FE 2.2 D 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 та сплатила за нього обумовлену цим Договором суму, а саме 580000,00 грн. Сторони підтверджують факт повного розрахунку за проданий автомобіль розпискою.

Відповідно до розписки ОСОБА_4, отримав 20.01.2015р. від ОСОБА_3 в якості сплати за продаж автомобіля марки HYUNDAI ELANTRA 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 250000 грн. за договором купівлі-продажу вказаного автомобіля.

Відповідно до розписки ОСОБА_4, отримав 20.01.2015р. від ОСОБА_3 в якості сплати за продаж автомобіля марки HYUNDAI SANTA FE 2.2 D 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 580000 грн. за договором купівлі-продажу вказаного автомобіля.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що продаж автомобілів було проведено ОСОБА_4 під час перебування у шлюбі із ОСОБА_5.

Водночас, з пояснень представника відповідач ОСОБА_2 судом встановлено, що відповідач ОСОБА_5 не визнає позовні вимоги на підставі того, що вважає такі договори недійсними, адже вона не надавала письмової згоди на їх укладення, втім відповідач ОСОБА_5 не зверталась до суду з вимогами про визнання вище зазначених договорів недійсними.

Враховуючи вище вказані норми права, суд вважає, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним, але лише в тому разі, якщо буде встановлено, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладав договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. (правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 21.10.2015р. № 6-1568 цс15).

Враховуючи те, що на час укладання договорів купівлі-продажу від 20.01.2015р. покупець ОСОБА_3 діяла добросовісно та не могла знати про те, що ОСОБА_5 не давала згоди ОСОБА_4 на укладення цих договорів, адже ОСОБА_4 стверджує, що ОСОБА_5 надала згоду на укладення договорів, то вона є добросовісним набувачем.

Згідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-ІV, передбачено застосування судами при розгляді справ Конвенції та практики Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, підписана від імені України 09 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 665 ЦК України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Якщо продавець відмовився передати річ, визначену індивідуальними ознаками, покупець має право пред'явити продавцеві вимоги відповідно до статті 620 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 620 ЦК України у разі невиконання боржником обов'язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов'язання.

Відповідно до ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України , якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно з довідкою № 31/9/220 від 08.02.2016 р., наданою регіональним сервісним центром Міністерства внутрішній справ в Луганській області згідно з обліково-реєстраційних даних РІПС та НАІС МВС автомобіль марки HYUNDAI ELANTRA 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 16.01.2016 зареєстрований за гр. ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 адреса: АДРЕСА_1. Автомобіль марки HYUNDAI SANTA FE 2.2 D 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, 16.01.2016 зареєстрований за гр. ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 адреса: АДРЕСА_1.

Таким чином, судом встановлено, що між покупцем ОСОБА_3 та продавцем ОСОБА_4, під час перебування останнього в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_5, були укладені договори купівлі-продажу автомобілів, за якими позивач передала гроші (попередня оплата). Продавцем була написана розписка про отримання грошей за продані автомобілі, а також між позивачем та ОСОБА_4 була досягнута усна домовленість про переоформлення документів на автомобілі в червні 2015р., однак, переоформлення документів на автомобілі на імя ОСОБА_3 не відбулось, адже транспорті засоби після укладення 20.02.2015 року договорів купівлі-продажу він продав їх іншій особі, у звязку з чим відповідач ОСОБА_4 визнав предявлені позовні вимоги, а у позивача дійсно виникло право вимоги повернення відповідачами попередньої оплати за договорами купівлі-продажу транспортних засобів від 20.01.2015 року.

За таких обставин, враховуючи, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають та за таких обставин суд приймаючи до уваги визнання позову відповідачем та відсутність у суду підстав не приймати таке визнання, оскільки воно не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає що позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення грошей підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 174, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 9 Конституції України, Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.ст. 60, 63, 65, 109 СК України, ст. ст. 11, 33, 620, 656, 662, 663, 665, 691, 693 ЦК України, суд

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення грошей, задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 (і.к. НОМЕР_4) сплачені, в якості попередньої оплати за договором купівлі-продажу автомобіля марки HYUNDAI ELANTRA 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 20.01.2015 року, грошів сумі 250000 (двісті пятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 (і.к. НОМЕР_4) сплачені, в якості попередньої оплати за договором купівлі-продажу автомобіля марки HYUNDAI SANTA FE 2.2 D 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 /20.01.2015 року, гроші в сумі 580000 (пятсот вісімдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ Ю.О. КАЛМИКОВА