Справа № 500/361/16-ц
Провадження № 2/500/1396/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючий - суддя Швець В.М.,
при секретарі Ромалійській М.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїл цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про визнання договору недійсним та стягнення суми,
Відповідач у судове засідання викликвися належним чином, але не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача надав суду заяву (а.с.38) у якій вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Враховуючи думку позивача, у відповідності до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів.
У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.
Перевіривши матеріали справи, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що має бути задоволеним.
Згідно до виписки про погашення по кредиту (а.с.43) 06 серпня 2003 року між позивачкою ОСОБА_1О.(станом на 06 серпня 2003 року ОСОБА_2, так як 24 вересня 2005 року між мною ОСОБА_1 та ОСОБА_6 був укладений шлюб в результаті чого прізвище позивачки змінилося з «Сімон» на «Редько» - а.с.11) та банком був укладений договір про видачу кредиту № ODI0R001452970 за яким позивачка отримала грошові кошти у сумі 4503грн., які до цього часу не повернула.
Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною, (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Враховуючи вищевикладене позивачка стала стороною правочину без вчинення будь-яких дій та за відсутності вільного волевиявлення, як це передбачено ст. 203 ЦК України. Тому це є підставою визнати договір про отримання кредиту недійсним.
Також, слід звернути увагу на те, що на стор. 4 вироку Ізмаїльського міськрайонного суду вказано, що позовні вимоги Ізмаїльського відділення ЗАТ КБ «Приватбанк» залишені без розгляду для звернення до суду в порядку цивільного судочинства. (а.с.31)
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,крім випадків,встановлених ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Частиною 4 цієї ж статті встановлено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Враховуючи той факт, що договір за яким позивачкою нібито отримано кредит є недійсним, відповідно дії відповідача щодо списання з належного позивачці зарплатного рахунку грошових коштів також є протиправними.
Частиною 1 ст.1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Статтею 1073 ЦК України встановлено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст.1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.
До суду із позовом про визнання договору про надання споживчого кредиту від 06 серпня 2003 року недійсним позивачка раніше не зверталася, так як їй було відомо про існування вироку суду про визнання ОСОБА_4 винною та намаганням банку звернутися до суду з позовом про стягнення коштів саме з винних осіб. Більш того, протягом всього часу з моменту винесення вироку і по день відкриття мною зарплатного рахунку з будь-якими претензіями банк до позивачки не звертався, тому суд вважає, що строк позовної давності був пропущений з поважних причин.
На підставі викладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на нормах закону та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується положеннями ст.88 ЦПК України, відносить до них суму судового збору в розмірі 1102грн. 40коп., які слід стягнути з відповідача на користь держави.
Керуючись ст.ст.202,203,215,1066,1073,1074,1212 ЦК України, ст.ст.10,11,57-61,209,212-215 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про визнання договору недійсним та стягнення суми задовольнити.
Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду з позовом про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту № ODI0R001452970 від 06 серпня 2003 року.
Визнати недійсним з моменту його укладення договір про надання споживчого кредиту № ODI0R001452970 від 06 серпня 2003 року, укладений між ОСОБА_2 та публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК».
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.
Суддя: ОСОБА_7