АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/7862/14-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/31/К/16 суддя Тимошенко Т.І.
Категорія № 44 (І) Доповідач Барильська А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.

суддів: Ляховської І.Є., Митрофанової Л.В.,

секретар: Євтодій К.С.,

за участі: представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю Житлокомцентр - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 січня 2015 року по справі за позовом Управління благоустрою та житлової політики Виконавчого комітету Криворізької міської ради до ОСОБА_1, треті особи - Виконавчий комітет Жовтневої районної в місті ради, Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлокомцентр" про виселення, без надання іншого приміщення,

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2014 року Управління благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради (далі УБЖП) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, треті особи - Виконавчий комітет Жовтневої районної в місті ради, Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлокомцентр" (надалі ТОВ"Житлокомцентр" ) про виселення без надання іншого житлового приміщення.

В обґрунтування позовних вимог УБЖП зазначило, що відповідач безпідставно займає кімнату, яка є державною власністю та знаходиться на балансовому обліку УБЖП, за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Коротченка, 1-Б, кімн. 518. В спірній кімнаті, до теперішнього часу, відповідачка проживає разом з дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, добровільно звільнити кімнату відмовляється. Документів на дану кімнату ОСОБА_1 не має, у звязку з чим відсутні підстави для її подальшого проживання у ній. Після уточнення позовних вимог, у вересні 2014 року, просили суд виселити ОСОБА_1 та її малолітнього сина ОСОБА_5, з житла розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Коротченка, 1Б, кімн. 518, без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 січня 2015 року позов УБЖП задоволено. Виселено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 з малолітнім сином ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 з житла за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Коротченка, буд. 1-Б, кімн.№ 518, без надання іншого житлового приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2015 року скасовано рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 січня 2015 року та ухвалено нове рішення, про відмову в задоволенні позовних вимог Управління благоустрою та житлової політики Виконавчого комітету Криворізької міської ради до ОСОБА_1, треті особи - Виконавчий комітет Жовтневої районної в місті ради, ТОВ "Житлокомцентр" про виселення, без надання іншого приміщення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 листопада 2015 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог УБЖП. Зокрема, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що вона працювала двірником в КП ЖЕО 31 та з дозволу адміністрації вказаного підприємства заселилась до займаної кімнати в гуртожитку, як працівник який потребує житло.

Судом не взято до уваги, що відповідач особисто зверталась до виконкому Жовтневої районної в місті ради з приводу надання їй житла, проте на особистому прийомі їй було повідомлено, що її документи загубились. Попри її чисельні звернення з приводу надання житла до Виконкому Жовтневої районної в місті ради та ТОВ Житлокомцентр та за наявності вільних кімнат в гуртожитку їй було відмовлено у наданні житла.

Суд першої інстанції не звернув уваги і на те, що відповідач перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, проте з вини ТОВ «Житлокомцентр», клопотання про надання житла не було своєчасно надіслано до Виконкому Жовтневої районної у місті ради, що й спричинило непорозуміння.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Колегія суддів вважає, що ухвалене судом першої інстанції рішення вищезазначеним вимогам відповідає у повній мірі.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка зі своїм малолітнім сином проживає у спірній кімнаті без відповідних правових підстав та не має права користуватися нею, а отже підлягає виселенню разом із сином без надання іншого житла.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, з 17 квітня 2013 року ОСОБА_1 працює на посаді двірника дільниці №7 ТОВ «Житлокомцентр» Жовтневого району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Відповідно до відмітки у паспорті громадянина України ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно до акту, складеного представниками ТОВ Житлокомцентр, з 2013 року відповідач проживає у кімнаті №518 гуртожитку за адресою: м. Кривий Ріг вул. Коротченка, буд. №1 б.

Спірне житлове приміщення належить державі та знаходиться на балансовому обліку Управління благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради.

Звертаючись до суду із позовом, позивач послався на те, що відповідач разом із малолітнім сином, не маючи ордера на вселення до кімнати гуртожитку, самоправно зайняла це житлове приміщення.

Згідно зі ст. 58 ЖК України єдиною підставою вселення громадян у житлове приміщення є ордер, який видається уповноваженим на це органом.

Згідно ст. 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети, жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в м. Києві Ради народних депутатів.

Відповідно до вимог статті 128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету...

Стаття 129 ЖК України передбачає, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Пунктом 10 Примірного положення про гуртожитки передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу.

Отже, виходячи із положень вищезазначених норм закону, ордер на жилу площу в гуртожитку може бути видано лише на вільну жилу площу за спільним рішенням адміністрації та відповідного профспілкового комітету підприємства, установи, організації, і цей ордер є єдиною підставою для вселення у жиле приміщення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ордер на право вселення та проживання відповідачу не видавався, і рішення щодо надання їй житла у гуртожитку адміністрацією КП «ЖЕО №31», яке реорганізовано у ТОВ «Житлокомцентр», не приймалося. Отже, у неї відсутні підстави для проживання у вказаному житловому приміщенні.

Такий висновок обґрунтований відповідними матеріалами справи, а тому суд апеляційної інстанції погоджується з ним.

Частиною 3 ст. 116 ЖК України передбачається, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов законного та обґрунтованого висновку про те, що є всі підстави для виселення відповідача разом з її малолітнім сином з кімнати № №518 гуртожитку за адресою: м. Кривий Ріг вул. Коротченка, буд. №1 б, без надання іншого житлового приміщення, як особи, яка самовільно зайняла спірне житлове приміщення.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що через реорганізацію КП «ЖЕО №31», у ТОВ «Житлокомцентр», документи для надання їй житла були втрачені, н е підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні вимог ст. 58, 59 ЦПК України, є безпідставними, а тому колегією суддів не беруться до уваги.

Так, відповідно до ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 58, ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Всупереч зазначених норм закону відповідач не довела законності свого вселення у кімнату №518 гуртожитку за адресою: м. Кривий Ріг вул. Коротченка, буд. №1 б, як і не довела того, що вона зайняла житло з дозволу та відома адміністрації КП «ЖЕО №31», оскільки матеріали справи не містять вселення відповідача у спірне житлове приміщення у встановленому законом порядку.

Посилання апелянта на те, що вона на теперішній час виховує малолітню дитину та потребує поліпшення житлових умов, у звязку із чим стоїть у черзі осіб, що потребують житла, в даному разі не має правового значення в розрізі предмету заявленого позову, а саме законність її вселення саме у кімнату №518 гуртожитку за адресою: м. Кривий Ріг вул. Коротченка, буд. №1 б.

Інші доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді. Підстав до скасування рішення суду, передбачених ст. 309 ЦПК України, судом апеляційної інстанції не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно зясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: І.Є. Ляховська

ОСОБА_6