Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/7295/15-ц Головуючий у 1-й інст. Зосименко О. М.
Категорія 27 Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Заполовського В. Й.,

з участю секретаря судового засідання: Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі,

цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 листопада 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_1» (надалі - ПАТ ВіЕйБі Банк або банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 Просило стягнути з відповідача заборгованість станом на 06 травня 2015 року в сумі 155 239,42 грн. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 12 серпня 2011 року між сторонами був укладений кредитний договір, за умовами якого позивач надав кредит у розмірі 31 000 грн., але відповідач кошти належно не повернув та проценти і комісію не сплатив.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 25 листопада 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ ВіЕйБі Банк заборгованість за кредитним договором в сумі 85 982,32 грн. станом на 06 травня 2015 року. У решті позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу. Просить рішення суду змінити, зменшивши розмір стягнення пені до мінімальної суми. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує скрутним матеріальним становищем своєї сімї: його сім'я складається з чотирьох осіб, розмір його пенсії становить 1 950,37 грн., донька перебуває у відпустці по догляду за дитиною, дружина отримує мінімальну заробітну плату та доглядає за своєю матірю інвалідом 3-ої групи Великої Вітчизняної війни та він має хворобливий стан здоровя, оскільки перебуває на обліку з приводу гіпертонічної хвороби 1 ступеню, хронічного гепатиту, остеоартрозу суглобів ключиці, за станом здоровя потребує стаціонарного лікування два рази на рік та санаторно-курортного лікування один раз на рік.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 12 серпня 2011 року сторони уклали договір банківського обслуговування №BLаЖГА00062032, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у сумі 31 000 грн. за процентною ставкою 10% річних та комісією за управління кредитом - 1,75% від суми кредиту, а відповідач зобовязався до 12 серпня 2014 року повернути кредит та сплатити проценти і комісію (а.с.5-14).

Сторони визнають, що на відміну від банку, відповідач свої зобовязання належно не виконав, тобто повністю кредит не повернув та проценти і комісію не сплатив.

Пункт 4.3 договору передбачає, що у випадку прострочення відповідачем сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати пеню, що розраховується від сум невиконаних боргових зобовязань (а саме, неповерненої чергової частини кредиту та/або несплачених процентів та/або комісії за управління кредитом), строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка, яка застосовується для обчислення пені - 0,50%, що розраховується за методом «факт/360».

Як убачається з розрахунку заборгованості за договором станом на 06 травня 2015 року утворилася заборгованість у сумі 155 239,42 грн., яка складається із: неповернутого тіла кредиту 29 510,48 грн., несплачених процентів - 8 783,60 грн., несплаченої комісії 18 177,76 грн. та неустойки за несвоєчасне виконання зобовязання 98 767,58 грн. (а.с.19-20).

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Частина третя ст.553 ЦК України дозволяє зменшити розмір неустойки за рішенням суду за наявності кількох умов: а) якщо розмір неустойки значно перевищує розмір заподіяних невиконанням зобовязання збитків; б) за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

У пункті 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам розяснено, що положення ч.3 ст.551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка.

Істотними обставинами в розумінні ч.3 ст.551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Відповідач у заяві від 25 листопада 2015 року вказує на те, що вимоги визнає та просить зменшити розмір пені. Посилається на складне матеріальне становище (а.с.68).

Урахувавши, що розмір неустойки (98 767,58 грн.) значно перевищив розмір збитків (56 471,84 грн. = 29 510,48 грн. (непогашене тіло) + 8 783,60 грн. (несплачені проценти) + 18 177,76 грн. (несплачена комісія), та скрутний майновий стан відповідача, суд першої інстанції зменшив розмір неустойки не до збитків, а до розміру тіла кредиту (29 510,48 грн.), тобто на 69 257,10 грн.

Доводи апеляційної скарги стосуються майнового стану відповідача, а тому не змінюють висновку суду першої інстанції, оскільки дана істотна обставина врахована судом першої інстанції при зменшенні розміру неустойки до тіла кредиту.

Окрім того, зменшення розміру неустойки не може порушувати баланс інтересів сторін. Так, ступінь виконання боржником своїх зобовязань низький. Із 31 000 грн., отриманих коштів, відповідач повернув лише 1 489,52 грн. ОСОБА_1 очікував отримати за рахунок процентів та комісії 24 541,84 грн., а натомість одержав тільки 3 608,13 грн. Прострочення відповідачем виконання зобовязання свідчить про негативні наслідки для банка.

Таким чином, суд першої інстанції повно встановив обставини справи, висновки їм відповідають, правильно застосував норми ст.ст.526,530, ч.3 ст.551, ст.1054 ЦК України, при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду, згідно ст.308 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду залишає без змін.

Рішення законне та обґрунтоване. Підстав для його зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді :