Ухвала

іменем україни

15 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Бишівської сільської ради Макарівського району Київської області, ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Макарівська районна державна нотаріальна контора, про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на майно за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Київської області від 1 жовтня 2015 року,

встановила:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, свої вимоги мотивувала тим, що з 20 квітня 1985 року по

ІНФОРМАЦІЯ_1 вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 Згідно свідоцтва про право власності на спадщину від 21 серпня 1991 року ОСОБА_5 успадкував після смерті матері житловий будинок, який розташований у с. Бишів Макарівського району Київської області. Зазначений житловий будинок був дерев'яний, критий шифером, загальною площею 22,3 кв. м, існували 2 сараї, прибудова, що розташовані на земельній ділянці площею 0,42 га.

5 вересня 2004 року на ім'я ОСОБА_5 було видано державний акт на право приватної власності на землю, а саме на земельну ділянку площею 0,459 га по АДРЕСА_1.

Зазначала, що у вказаному будинку постійно проживали вона та ОСОБА_5, спільно працювали, з метою поліпшення технічного стану житлового будинку витрачаючи спільні сімейні грошові кошти.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 відкрилася спадщина на вищезазначений житловий будинок та земельну ділянку.

Згідно висновку оціночно-будівельного дослідження від 30 липня

2014 року дійсна (ринкова) вартість житлового будинку, що розташований АДРЕСА_1, без урахування земельного компоненту станом на дату оцінки, може становити 236 300 грн. Станом на липень 2014 року вартість будинку відносно серпня 1991 року, з урахуванням індексу споживчих цін (індекс інфляції), зросла більш як у шістнадцять разів.

Вважала, що майно чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат, що відповідно до ст. 62 СК України є підставою для визнання його об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням Макарівського міськрайонного суду Київської області від

2 червня 2015 року позов задоволено.

Визнано житловий будинок АДРЕСА_2, загальною площею 53,2 кв. м, житловою 22,3 кв. м, веранда «а» та господарські споруди: прибудова

літ. «а1»; сарай літ. «Б»; сарай літ. «Г»; душ літ. «В»; вбиральня літ. «Д»; навіс літ. «Е»; споруди №1-№5 - спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_5 та ОСОБА_3 Визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину вказаного житлового будинку. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 1 жовтня

2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що внаслідок трудових та понесених грошових витрат, а не за рахунок тенденції до загального подорожання будинку здійснено поліпшення спірного житлового будинку за час шлюбу.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна виходячи з наступного.

Установлено, що 20 квітня 1985 року між ОСОБА_3, та ОСОБА_5, було укладено шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 успадкував після смерті його матері ОСОБА_6 житловий будинок, який розташований у с. Бишів Макарівського району Київської області.

У зазначеному будинку по АДРЕСА_1 постійно проживали ОСОБА_5 та його дружина ОСОБА_3

Зазначений вище житловий будинок був дерев'яний, критий шифером, загальною площею 22,3 кв. м, 2 сараї, прибудова, що розташовані на земельній ділянці площею 0,42 га, що вбачається із копії Свідоцтва про право на спадщину.

5 вересня 2004 року на ім'я ОСОБА_5 було видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,459 га у

АДРЕСА_1, який у подальшому рішенням Макарівського районного суду Київської області від 1 листопада 2012 року, був визнаний недійсним.

Згідно зі ст.22 КпШС України, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (аналогічні положення містить стаття 60 СК України).

Частиною 1 ст. 25 КпШС України визначено, що якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя (аналогічні положення містить ст. 62 СК України).

Визначаючи правовий статус житла як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Для застосування передбачених зазначеною статтею правил збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів, (зокрема, тенденцій до загального подорожчання чи здешевлення конкретного майна) і наявним повинно бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення.

Відповідно до висновку експертного оціночно - будівельного дослідження від 30 липня 2014 року дійсна (ринкова) вартість житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_3 без урахування земельного компоненту станом на дату оцінки, може становити 236 300 грн. Станом на липень

2014 року вартість будинку відносно серпня 1991 року, з урахуванням індексу споживчих цін (індекс інфляції), зросла більш як у шістнадцять разів.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, із яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Пославшись на недоведення позовних вимог, апеляційний суд у порушення вимог статей 22, 25, КпШС України (аналогічні положення містять статті 60, 62 СК України) не звернув уваги на те, що даний висновок є не категоричним, не містить відомостей щодо вартості об'єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення без урахування індексу споживчих цін (індекс інфляції). Встановлення вказаних обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Слід відмітити, що якщо з'ясується, що усунути неповноту або неясність висновку неможливо, судом призначається додаткова експертиза.

Висновок визнається неповним, коли експерт дослідив не всі подані йому об'єкти чи не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання. Неясним вважається висновок, який нечітко викладений або має невизначений, неконкретний характер. В ухвалі про призначення додаткової експертизи суду необхідно зазначати, які висновки експерта суд вважає неповними чи неясними або які обставини зумовили необхідність розширення експертного дослідження.

Разом із тим, апеляційний суд на порушення вимог ч. 4 ст. 10 та

ст. 150 ЦПК України не роз'яснив сторонам право про призначення додаткової експертизи.

Викладене свідчить, що при вирішені спору апеляційним судом неповно встановлено фактичні обставин справи, що в силу ч. 2

ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого апеляційним судом рішення з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 1 жовтня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.М. Колодійчук

Судді:В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська