РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Ященко С.О.,

при секретарі судового засідання Ємельяненко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2, ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_2

про визнання права власності в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просить визнати за нею право власності на 1/9 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого 23.01.2002 року.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 23.01.2002 року помер її батько ОСОБА_4. За життя йому належала на праві спільної сумісної власності разом з відповідачами квартира АДРЕСА_1. Позивач прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння майном, зокрема прийняла обручку, килим, книги, у квартирі здійснювала частковий ремонт. Батько за життя постійно вказував на те, що у спірній квартирі є частка, яка належить позивачеві. Ніяких претензій інші спадкоємці відповідачі по справі, щодо прийняття позивачем спадщини тривалий час не висували, право позивача на спадкування частки квартири не оспорювали. Однак після того, як мати позивача ОСОБА_3 тяжко захворіла та перестала усвідомлювати значення своїх дій, сестра позивача ОСОБА_2 стала заперечувати право позивача на спадкування частки квартири.

У судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять їх задовольнити. Додатково пояснили що, звернувшись до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, позивач отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.11.2015 року в зв'язку з тим, що за даними нотаріальної контори позивач спадщину після смерті батька не прийняла.

Відповідачем надано заперечення проти позову, в яких ОСОБА_2 просить в задоволенні позову відмовити.

Доводи своїх заперечень обґрунтовує тим, що позивач у встановленому законом порядку не прийняла спадщину, встановити факт прийняття спадщини у судовому порядку не просить, на час відкриття провадження у справі відсутня була відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, а тому її вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 вимоги заперечень підтримали в повному обсязі.

Ухвалою від 14.04.2016року провадження у справі зупинено до залучення до участі у справі законного представника ОСОБА_3. Ухвалою суду від 12.05.2016 року провадження у справі відновлено, залучено до участі у справі ОСОБА_2 як законного представника ОСОБА_3.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що 23.01.2002 року помер ОСОБА_4 (копія свідоцтва про смерть 1-ВЛ від 326469).

ОСОБА_4 був батьком позивача ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження V-УР № 1218985 та копією свідоцтва про укладення шлюбу ІІ-ВЛ № 389855.

За життя ОСОБА_4 належала частка квартири АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 01.03.2000року.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Враховуючи дату смерті ОСОБА_4, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ЦК УРСР.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 529 ЦК УРСР позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2 як діти спадкодавця та відповідач ОСОБА_3 як його дружина є спадкоємцями першої черги за законом.

Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Вважається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння з моменту відкриття спадщини; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Допитана у судовому засіданні 18.02.2016 року у якості свідка позивач ОСОБА_1 пояснила, що до 2014 року спору про спадщину з ОСОБА_2 не виникало. Коли ОСОБА_4 помер, а ОСОБА_3 була зі зламаною ногою, позивач взяла на себе всі витрати та дії з організації поховання батька. Дриль, килим, обручку, годинник «Слава» та книги, як хотів її батько ОСОБА_4, вона забрала після його смерті. Після смерті її батька ОСОБА_4 робила ремонт у квартирі у 2002 році, зокрема переклеювала шпалери на стелі у кімнаті. З 1978 року по 2014 року ОСОБА_2 проживала по вул. Західній, зловживала спиртними напоями. Комунальній послуги в спірній квартирі частково сплачувала позивач. З вересня 2014 року позивач проходила лікування, хіміотерапію, мати ОСОБА_3 просила не віддавати її ОСОБА_2, яка разом із чоловіком намагається продати квартиру.

Допитана у судовому засіданні 14.03.2016 року у якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що вона є подругою ОСОБА_3 та знає сімю ОСОБА_3 з 1970 року, працювала разом з ОСОБА_3, бувала у ОСОБА_3 майже кожного дня. Коли ОСОБА_3 зламала ногу, а ОСОБА_4 захворів, ОСОБА_1 їм допомагала, купувала харчі, оплачувала квартиру, земельну ділянку. ОСОБА_4 за життя казав, щоб ОСОБА_1 виділили окрему кімнату. На сорок днів після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_1 матір віддала обручку та дриль, як того бажав покійний батько.

Допитаний у судовому засіданні 28.03.2016 року у якості свідка ОСОБА_8 пояснив, що він є двоюрідним братом ОСОБА_1 та ОСОБА_2, з 1981 року ОСОБА_2 зі своїми батьками не проживала. З 1983 року ОСОБА_1 після шлюбу переїхала від батьків жити до чоловіка. В 1984 року ОСОБА_4 переїжджали з пятого поверху на четвертий, ОСОБА_1 з чоловіком допомагали з переїздом. ОСОБА_4 перед смертю казав своїй дружині ОСОБА_3, що одна кімната у квартирі повинна відійти ОСОБА_1 Похорони ОСОБА_4 організовувала ОСОБА_1, на сорок днів ОСОБА_2 не було, ОСОБА_3 віддала ОСОБА_1 кільце, годинник, килим, як просив ОСОБА_4 У 2008 році ОСОБА_3 вийшла заміж та переїхала жити до чоловіка, після смерті якого у 2013 році переїхала назад до квартири на пр-т Гагаріна. ОСОБА_1 постійно допомагала батькам. Ремонт у квартирі капітально робився у 1994 році після переїзду з пятого на четвертий поверх. Після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_1 робила в квартирі косметичний ремонт (поклейка шпалер, фарбування вікон). Ключі від квартири у ОСОБА_1 були завжди, навіть після заміни замків у 2013 році. ОСОБА_1 прийняла особисте майно батька ОСОБА_4 після його смерті, дриль, книги, килим, кільце, годинник «Слава».

Допитана у судовому засіданні 14.03.2016 року у якості свідка ОСОБА_9 пояснила, що проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, що по сусідству зі спірною квартирою. Сімю ОСОБА_4 знає з 1981 року. Допомагала сплачувати за комунальні послуги сім'ї ОСОБА_4. ОСОБА_2 проживала в квартирі до липня 2002 року з матірю, ОСОБА_1 останній раз бачила у 2013 році. Про спадщину не знає, ремонт в квартирі останній раз робив за життя ОСОБА_4

Допитаний у судовому засіданні 28.12.2015 року у якості свідка ОСОБА_10 пояснив, що є чоловіком відповідача, позивач ОСОБА_1 у спірній квартирі ніколи не проживала. Батьки купили позивачеві будинок по вул. Ганни у м. Харкові . У спірній квартирі було зроблено капітальний ремонт ще за життя ОСОБА_4 влітку 2000року. Позивач не мала коштів на здійснення ремонту та сплату комунальних платежів, про які вона зазначає у позовній заяві. Грошові кошти на похорон ОСОБА_4 надала його дружина, після похорону ОСОБА_1 у квартирі більше не з'являлась.

З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про доведеність факту прийняття ОСОБА_1 спадщини шляхом фактичного вступу в управління або володіння з моменту відкриття спадщини.

При цьому, доводи заперечень відповідача про те, що позивач у позовній заяві не ставить окремою вимогою вимогу про встановлення факту прийняття спадщини, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки прийняття спадщини є фактичною обставиною, наявність або відсутність якої підлягає доказуванню сторонами при розгляді справи про визнання права власності на спадкове майно.

Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Сторони не оспорюють, що на підставі свідоцтва про право власності на житло квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Таким чином, ОСОБА_4 за життя належала 1/3 частина квартири АДРЕСА_1.

Враховуючи, що ОСОБА_1 прийняла спадщину у встановленому законом порядку, однак позбавлена права її оформити, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/9 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого 23.01.2002 року.

Відносно доводів заперечень відповідача про те, що на момент звернення до суду нотаріусом ще не було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому звернення до суду є передчасним, суд враховує наявність такої відмови станом на момент розгляду справи та вважає, що право позивача підлягає захисту у судовому порядку.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/9 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого 23.01.2002 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_11