Справа № 460/2111/16 Головуючий у 1 інстанції: Варениця В.С.
Провадження № 22-ц/783/5064/16 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і Савуляк Р.В.

при секретарі Куцик І.Б.

з участю позивач ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 02 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 02 червня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 800 грн. 00 коп. на кожну дитину, яка підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 05 травня 2016 року і до їх повноліття.

Вирішено питання судових витрат.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач - ОСОБА_4. Вважає рішення незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Стверджує, що позивач чинить йому перешкоди в здійсненні ним батьківських обов"язків. Також вважає, що визначений судом розмір аліментів жодним чином не є обгрунтовним. В апеляційній скарзі апелянт просить рішення Яворівського районного суду Львівської області від 02 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст.11,59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов"язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів вважає що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що сторони по справі з 03.09.2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 26.08.2015 року було розірвано.

Від даного шлюбу, згідно пред'явленої копії свідоцтва про народження, сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Також встановлено, що сторони по справі до реєстрації шлюбу проживали у фактичних шлюбних відносинах, позивач народила доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківство відносно якої добровільно було визнано відповідачем ОСОБА_4, що визнається сторонами.

На даний час домовленості між батьками про утримання неповнолітніх дітей не досягнуто. Судом встановлено, що після ухвалення судового рішення про розірвання шлюбу, на початку вересня 2015 року між сторонами по справі виник конфлікт з приводу права користування житловим приміщенням в АДРЕСА_1, в результаті якого позивач зверталася з приводу протиправних дій до Сихівського райвідділу міліції і була змушена залишити дане житло та переїхати з дітьми на проживання до будинку своєї матері в АДРЕСА_2, де проживає по даний час.

З вересня 2015 року діти проживають з позивачем, в зв"язку з чим фактично знаходяться на її утриманні, а відповідач ОСОБА_4 матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Доказів на підтвердження протилежного відповідач ні в суді першої інстанції, на в суді апеляційної інстанції не представив.

Також встановлено, що позивач бажає отримувати аліменти з відповідача в примусовому порядку.

Відповідач ОСОБА_4 в період з березня по грудень 2015 року проходив військову службу за мобілізацією, приймав участь в проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, набув статусу учасника бойових дій, після звільнення з військової служби не має постійного місця роботи, працює на тимчасових заробітках, відповідно доходи відповідача мають нерегулярний та мінливий характер. Також встановлено, що відповідач подав документи для прийняття на військову службу за контрактом, у випадку позитивного вирішення його грошове забезпечення за посадою може становити більше 8000 гривень. Як пояснив в суді першої інстанції відповідач при такому доході, він буде згідний сплачувати аліменти на дітей в розмірі 4000 гривень, за умови цільового використання сплачених аліментів.

Відповідач ОСОБА_4 проживає в трьохкімнатній квартирі за адресою АДРЕСА_1, разом з сім'єю брата, інших утриманців, яких згідно вимог чинного законодавства відповідач зобов'язаний надавати допомогу, немає.

Як вбачається з пояснень позивача ОСОБА_3, вона працює швеєю, її середньомісячна заробітна плата становить біля 4000 гривень, на даний час проживає з матір'ю та її братом, які по мірі можливості також допомагають у вихованні та утриманні дітей.

Постановляючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3, суд врахував стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, який у передбаченому порядку непрацездатним не визнаний, відсутність у відповідача інших утриманців, наявність у відповідача, який не має постійного місця роботи, нерегулярного та мінливого доходу, що визнається самим відповідачем, матеріальне становище позивача, розмір її заробітної плати, розмір середномісячної заробітної плати по району на даний час, встановлений законодавством розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, в зв"язку з чим прийшов до висновку, що розмір аліментів по даній справі слід визначити в твердій грошовій сумі в розмірі 800 гривень на дитину щомісячно, в межах заявлених позовних вимог.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Статтею 51 Конституції України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Разом з тим відповідно до ст.180 СК України участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття повинен приймати кожен з батьків.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно.

Враховуючи ту обставину, що діти проживають з матір"ю і відповідач є їх батьком, має нерегулярний дохід, колегія суддів вважає, що стягнення аліментів в розмірі 800 гривень на кожну дитину з відповідною індексацією є достатнім розміром.

При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров»я та матеріальне становище дітей сторін по справі, стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення (ст.182 СК України).

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову

Виходячи з наведеного, районний суд прийшов до вірного висновку про необхідність часткового задоволення позову про стягнення аліментів з відповідача, оскільки обов'язок утримувати дітей є обов'язком як матері, так і батька.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, оскільки таке ухвалене з врахуванням положень ст.ст.180, 181, 182, 183, 184 Сімейного кодексу України. а саме: становища дітей, місце їх проживання, розмір прожиткового мінімуму визначеного для дитини відповідного віку, матеріальне становище відповідача, стан його здоров'я, наявність у нього інших утриманців.

Доводи апеляційної скарги жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового рішення про відмову задоволенні позову. Відсутність офіційного доходу відповідача не дає підстав для не сплати аліментів на утримання його дітей.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 жодним чином правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому у задоволенні такої скарги апелянту слід відмовити, а рішення Яворівського районного суду Львівської області від 02 червня 2016 року слід залишити без змін.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне роз'яснити, що відповідно до вимог ст.ст. 80, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 02 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

Р.В. Савуляк