У х в а л а

15 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя

від 18 грудня 2014 року, рішення Апеляційного суду Запорізької області

від 1 грудня 2015 року та ухвал колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 вересня 2015 року та 30 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - П'ята державна нотаріальна контора

м. Запоріжжя, про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и л а :

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя рішенням від 18 грудня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовив.

Апеляційний суд Запорізької області рішенням від 25 лютого

2015 року рішення суду першої інстанції скасував, ухвалив нове рішення про задоволення позову, яким постановив визнати за ОСОБА_4 право власності на: 1/3 частину квартири у зв'язку з утратою правовстановлюючого документа; 1/3 частину квартири в порядку спадкування за законом;

1/2 частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 9 вересня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнила, рішення суду апеляційної інстанції скасувала, справу передала на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Апеляційний суд Запорізької області ухвалою від 1 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 30 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя

від 18 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області

від 1 грудня 2015 року залишила без змін.

25 червня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Шевченківського районного суду

м. Запоріжжя від 18 грудня 2014 року, рішення Апеляційного суду Запорізької області від 1 грудня 2015 року та ухвал колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 вересня 2015 року та

30 березня 2016 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статті 392 Цивільного кодексу України та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 та 24 грудня

2013 року, 20 серпня 2014 року, 10 грудня 2015 року, в яких, на її думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на постанову Верховного Суду України від 25 березня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що позивачка звернулась до суду передчасно, оскільки не скористалася своїм правом отримати дублікати правовстановлюючих документів.

Разом з тим у наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ містяться такі висновки:

- в ухвалі від 18 грудня 2013 року суд касаційної інстанції, залишаючи ухвалені у справі судові рішення без змін, зазначив, що позивачка є спадкоємцем першої черги після смерті чоловіка;

- в ухвалі від 24 грудня 2013 року суд касаційної інстанції, відмовляючи у відкритті касаційного провадження на ухвалені у справі судові рішення, зауважив, що зі змісту оскаржуваних судових рішень і доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності зазначених судових рішень;

- в ухвалі від 20 серпня 2014 року суд касаційної інстанції, залишаючи ухвалені у справі судові рішення без змін, дійшов висновку проте, що визнання за позивачем права власності на спадкове майно, не порушує прав відповідачки, оскільки вона не є спадкоємцем;

- в ухвалі від 10 грудня 2015 року суд касаційної інстанції, залишаючи ухвалені у справі судові рішення без змін, зазначив, що право власності позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання, оскільки позивач утратив документ, що його засвідчує.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року у зв'язку з її невідповідністю викладеному у постанові Верховного Суду України

від 25 березня 2015 року висновку, оскільки судове рішення, про перегляд якого подано заяву, не суперечить зазначеному висновку.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що заява є необґрунтованою, а тому в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Подана заява в частині вимог про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 вересня 2015 року з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, підлягає поверненню заявнику з огляду на те, що оскаржуване судове рішення, яким скасовано рішення суду апеляційної інстанції та передано справу на новий розгляд до цього ж суду не відноситься до судових рішень, перегляд яких передбачений пунктами 1, 4 частини першої статті 355 цього Кґодексу, а крім того за результатами перегляду зазначеного судового рішення ухвалено судові рішення якими вирішено спір по суті позовних вимог.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - П'ята державна нотаріальна контора

м. Запоріжжя, про визнання права власності на спадкове майно за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня

2014 року, рішення Апеляційного суду Запорізької області від 1 грудня

2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року відмовити.

Заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 9 вересня 2015 року з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, повернути ОСОБА_4.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

А.Г. Ярема