Дата документу 09.06.2016
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 червня 2016 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого - судді Урупи І.В.
при секретарі Литвиненко В.Є.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_2, за участю третьої особи ОСОБА_3, про стягнення суми за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, матеріальної та моральної шкоди,
В судовому засіданні представник позивачки адвокат ОСОБА_4 уточнила позовні вимоги та просила стягнути на користь позивачки з ТДВ СК «Альфа-Гарант» суму індексу інфляції за весь час прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 115,81 гривня, 3% річних від простроченої суми за період з 17.11.2015 року по 28.12.2015 рік в розмірі 29, 61 гривні та пеню за несвоєчасне виконання зобовязань в розмірі 434, 34 гривень, а всього 579 гривень 76 копійок, посилаючись на те, що зазначені розрахунки здійсненні з дня отримання заяви про страхове відшкодування, тобто з 19.08.2015 року, а не з дня її подачі 17.08.2015 року. Вимоги до відповідача ОСОБА_2 про стягнення суми франшизи в розмірі 1000 гривень моральної шкоди в розмірі 5000 гривень підтримала з підстав, викладених у позові. Також просила стягнути з відповідачів на користь позивачки понесені нею судові витрати на сплату судового збору в розмірі 487, 20 гривень та правову допомогу у сумі 4 000 гривень.
Представник відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» надав заяву про розгляд справи в режимі відеоконференції, проведення якої просив доручити Печерському районному суду м. Київ. Проте до Печерського районного суду м. Києва не зявився, про що свідчить повідомлення голови Печерського районного суду м. Києва. Про причини неявки представник ТДВ СК «Альфа-Гарант» суд не повідомив, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки та копії ухвали суду щодо проведення судового засідання в режимі відеоконференції. /а.с. 160/ Заперечень на уточнений позов не надав.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився. Судова повістка про виклик до суду надсилалась йому за зареєстрованим у встановленому порядку місцем його проживання та повернулася до суду у звязку з відсутністю за місцем проживання, з поміткою «за закінченням терміну зберігання», що відповідно до ст.74 ч.5 ЦПК України вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином.
Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки /а.с. 161/, заперечень на позов не надав.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.
Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровськ від 01.07.2015 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним в скоєні дорожньо-транспортної пригоди і притягнуто до адміністративної відповідальності, за те, що 01 червня 2015 року, близько 9-05 годин у м. Мелітополі, він, керуючи автомобілем НОМЕР_4, виїжджаючи з прилеглої території спортивної школи на головну дорогу вул. Ломоносова не надав дорогу автомобілю НОМЕР_2, та скоїв з ним зіткнення. Під час ДТП транспортні засоби пошкоджено. /а.с. 9/
Автомобіль ЗАЗ-DAEWOO реєстраційний номер НОМЕР_3 належить позивачці, при цьому ОСОБА_3, який на час скоєння даної дорожньо-транспортний пригоди керував автомобілем, має право керувати ним, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. /а.с. 8/
Прізвище «Воробіна» було присвоєно позивачці у звязку з реєстрацією 25.12.2015 року шлюбу з ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. /а.с. 149/
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачене відшкодування в меншому чи більшому розмірі.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Оскільки винним у ДТП є відповідач ОСОБА_2, який керував автомобілем під час ДТП, він повинен нести відповідальність.
Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.
ОСОБА_3 звернувся із заявою-повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду скоєну з вини ОСОБА_2, яка була отримана ТДВ СК «Альфа-Гарант» 03.06.2015 року /а.с. 97/
20.07.2015 року на вимогу відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант», позивачкою було надіслано кур'єрською поштою повний обсяг документів, необхідних для здійснення виплати страхового відшкодування.
Після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду страховик оглядав належний позивачці транспортний засіб про що було складено протокол огляду транспортного засобу. /а.с. 109-112/
19.08.2015 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» від ОСОБА_6 було отримано заяву про страхове відшкодування. /а.с. 98/.
Розрахунком страхового відшкодування ТДВ СК «Альфа-Гарант» було визначено вартість відновлювального ремонту (з урахуванням зносу деталей, що змінюються) автомобіля DAEWOO, реєстраційний номер НОМЕР_3, за відрахуванням ПДВ в розмірі 9578,65 грн. та за відрахуванням суми безумовної франшизи. Сума страхового відшкодування становить 8578,65 грн. /а.с.113/
Інших виплат від ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь позивачки не надходило.
Відповідно ст. 12.1 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.
Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов?язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Оскільки, страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, а відповідач ОСОБА_7 добровільно її не виплатив, суд вважає, що з нього на користь позивачки в рахунок відшкодування матеріального збитку, як власнику пошкодженого автомобілю, слід стягнути суму франшизи в розмірі 1000 грн.
Пунктом 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», встановлено, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК).
Оскільки за період з листопада 2015 року по грудень 2015 року індекс інфляції складає 101,35% ((102,0 + 100,7) : 2 = 101,35%), сума страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення становить 8694,46 гривень (8578,65 грн. х 101,35% = 8694,46), тому з урахуванням сплати основної суми в розмірі 8578,65 гривень, суд вважає, що з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь позивачки, слід стягнути суму індексу інфляції в розмірі 115,81 грн.
Також підлягає стягненню з ТДВ СК «Альфа-Гарант» 3% річних від простроченої за період з 17.11.2015 року по 28.12.2015 року, тобто за 42 дні, суми в розмірі 29, 61 гривень (8578,65 х 3% : 365 х 42 = 29, 61).
Відповідно до ст. 36.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року з відповідними змінами за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.
Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
Згідно із п. 36.5. ст. 36 цього ж Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Виходячи з того, що заява-повідомлення про страхове відшкодування була отримана позивачкою 19.08.2015 року, пеню слід відраховувати починаючи з 91 дня від дати отримання заяви про страхове відшкодування, яка подана 17.08.2015 року, тобто з 17.11.2015 року та до дати фактичної виплати 28.12.2015 року. В період з 30.10.2015 року по 17.12.2015 року та з 18.12.2015 року по 28.01.2016 року облікова ставка НБУ складала 22 %. Тому підлягає стягненню з ТДВ СК «Альфа-Гарант» пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за період з 17.11.2015 року по 28.12.2015 року в розмірі подвійної облікової ставки в сумі 434 грн.34 коп. (8578,65 грн. х 44% : 365 х 42 дні дії облікової ставки = 434, 34 гривень)
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином у відповідності з умовами договору.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Крім того, у відповідності до ч.1 ст.624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному обсязі, незалежно від відшкодування збитків.
Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Відповідно ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд прийшов до наступного.
Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до п.3 ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням або пошкодженням її майна.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.
Згідно розяснень п. 21 Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» При вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням страховиком зобовязань за договором страхування, суди повинні виходити з того, що правовідносини сторін за договором страхування є зобовязальними. У випадку порушення зобовязання моральна шкода може бути відшкодована лише тоді, коли це встановлено договором або законом (стаття 611 ЦК). Зокрема, можливість відшкодування моральної шкоди передбачена у відносинах у сфері обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (статті 9, 2 Закону № 1961-IV).
Згідно п. 3,4,5 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правої відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
З вини відповідача ОСОБА_2 позивачці, як особі яка є власником автомобілю, заподіяно моральну шкоду, яка полягає безпосередньо у самому факті настання дорожньо-транспортної пригоди, пошкодженні майна, власником якого вона є, в порушенні її життєвого устрою внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. У звязку з пошкодженням автомобілю вона була позбавлена можливості використовувати його за цільовим призначенням.
Між тим вирішуючи питання про стягнення з відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 5000 грн. суд вважає, що ці вимоги завищені, та належать частковому задоволенню на суму 1500 грн.
Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Підлягають стягненню з відповідачів пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на користь позивачки понесені нею судові витрати на сплату судового збору в розмірі 487,20 грн. та витрати на правову допомогу за складання позовної заяви, за участь в судових засіданнях та ознайомлення з матеріалами справи в розмірі 4000 грн., оскільки ця сума документально підтверджена та визначена з урахуванням вимог ст.ст. 56,84 ЦПК України та Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».
Керуючись ст.ст. 10,60,197, 79,88,212,214,215,218,224-229 ЦПК України, ст.ст.22, 23, 979, 1166,1167,1187,1194 ЦК України, ст.ст.22, 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд
Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_2, за участю третьої особи ОСОБА_3, про стягнення суми за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, (ідентифікаційний номер облікової картки платника податків невідомий) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5) матеріальну шкоду в сумі 1000 грн., моральну шкоду в розмірі 1500 грн., витрати на сплату судового збору в розмірі 395 грн. 49 коп. та правову допомогу в сумі 3247 грн. 01 коп., а всього 6142 грн.50 коп.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Мелітопольським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення може бути подана апеляційна скарга позивачем до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: