Провадження № 6/522/119/16
Справа № 522/1881/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2016 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні подання Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Міністерства Юстиції України про тимчасове обмеження виїзду за межі України громадянину ОСОБА_1 ОСОБА_2 Марван, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, до виконання зобовязань за виконавчим документом, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшло подання Приморського відділу ДВС ОМУЮ про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянину ОСОБА_1 ОСОБА_2 Марван, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, до виконання зобовязань за виконавчим документом.

Подання заявник надав до суду з метою вжиття заходів виконання зобовязань за виконавчим листом № 521/12481/15-ц, виданого 20.10.2015 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 Марван аліментів у розмірі 2000 гривень щомісячно починаючи з 31.07.2015 року до 20.08.2018 року.

В судове засідання представник заявника не зявився, але разом з в поданні просив розглядати справу за його відсутністю. Інші сторони справи також не зявилися.

Згідно ч.2 ст. 377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши вказане вище подання, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що подання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Подання подане з додержанням чинного законодавства України.

Судом встановлено, що Малиновським районним судом м. Одеси 20.10.2015 року був виданий виконавчий лист № 521/12481/15-ц про стягнення з ОСОБА_2 Марван аліментів у розмірі 2000 гривень щомісячно починаючи з 31.07.2015 року до 20.08.2018 року.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 18.01.2016 року заборгованість ОСОБА_2 станом на 31.12.2015 року становить 10 000 гривень.

Згідно п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

На підставі вказаного виконавчого листа, державний виконавець Приморського відділу ДВС ОМУЮ своєю постановою «Про відкриття виконавчого провадження» від 26.10.2015 року відкрив виконавче провадження з виконання виконавчого документу про тягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти у розмірі 2000 гривень щомісячно з 31.07.2015 року до 20.08.2018 року.

Заявником також були вчинені відповідні дії щодо виявлення у боржника майна, звернення стягнення на це майно. Однак, за Боржником майно не числиться.

Також заявником був наданий лист, в якому зазначено, що зі слів стягувача ОСОБА_3 боржник виїхав за межі України до ОСОБА_4. Також зазначив, що 19.01.2016 року до Приморського районного суду м. Одеси було направлено подання про оголошення розшуку ОСОБА_2

Проте, суду не надано документів щодо перевірки цих відомостей для зясування питання щодо необхідності у такому випадку задоволення клопотання.

На підставі вищезазначеного суд вважає, що заявником були вжиті усі заходи щодо примусового виконання виконавчого документа, які не дали відповідного результату у звязку з чим він звернувся до суду з зазначеним поданням.

Відповідно до преамбули Закону України № 606-ХIV від 21.04.1999 року «Про виконавче провадження» цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Відповідно до ст. 11 цього Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що заявник звернувся до суду з метою реалізації повноважень, наданих йому п. 18 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», якою до функцій органів державної виконавчої служби віднесено право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання у добровільному порядку, визначає Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема державний виконавець зобовязаний вживати заходів примусового виконання рішень, установлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії (ст.11).

Верховний Суд України розяснив, що вірною судовою практикою щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України іноземців та осіб без громадянства є судова практика, яка з узгодженням Закону України № 3773-VI від «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» застосовує положення ст. 377-1 ЦПК України та п.18 ч.3 ст. 11 Закону України № 606-ХIV від 21.04.1999 року «Про виконавче провадження», які передбачають вирішення у судовому порядку питань про тимчасове обмеження у праві виїзду боржників без урахування їх громадянства.

Пунктом 8 ст. 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України» встановлено, що на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, запобігання та недопущення вїзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється вїзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України.

Крім інших покладених на органи Державної прикордонної служби України завдань, вони також мають право, зокрема, зясовувати підстави вїзду в Україну або виїзду з України, не пропускати через державний кордон України осіб без дійсних документів на право його перетинання, осіб, які надали завідомо неправдиві відомості під час одержання зазначених документів, осіб, які мають невиконанні зобовязання покладених на них судовим рішенням, у тому числі і судовим наказом.

Отже, наявність в особи невиконаних зобовязань, покладених на неї судовим рішенням, у тому числі і судовим наказом, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Вивчивши подання заявника та додані до нього матеріали і враховуючи те, що боржник є громадянином ОСОБА_4 та не спростована інформація, щодо виїзду за кордон України суд вважає необхідним відмовити у клопотанні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.. 1, 3, 11, 15, 57, 60, 197, 208-210, 217, 377-1 ЦПК України; Закону України № 3773-VI від «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»; ст.ст.. 1, 2, 5, 7, 8, 11 ч.3 п.18 Закону України «Про виконавче провадження»; ст. 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України»,

УХВАЛИВ:

У задоволені подання Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Міністерства Юстиції України про тимчасове обмеження виїзду за межі України громадянину ОСОБА_1 ОСОБА_2 Марван, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, до виконання зобовязань за виконавчим документом відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали, згідно ч.2 ст.294 ЦПК України.

Суддя Приморського

районного суду м. Одеси ОСОБА_5

18.03.2016