Справа № 201/4255/16-ц
Провадження № 2/201/1601/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2016 року м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Батманової В.В.,

при секретарі Гоц Г.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання шлюбного договору та договору про проживання неповнолітньої дитини і здійснення батьківських прав недійсними, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати укладені з відповідачем шлюбний договір та договір про проживання неповнолітньої дитини та здійснення батьківських прав. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 19.11.2015 позивач під впливом відповідача уклала з ним два договори, а саме шлюбний договір та договір про проживання неповнолітньої дитини та здійснення батьківських прав. Оскільки позивач був введений в оману просила розірвати укладені з відповідачем договори.

Представник позивача та позивач в судове засідання надали заяви про можливість розгляду справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі просили позов задовольнити, не заперечували проти винесення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не зявився. Про час та місце проведення судового засідання був повідомлений. Причини неявки суду не відомі.

В звязку з цим суд на підставі ст. ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України постановляє заочне рішення.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився. Про час та місце проведення судового засідання був повідомлений. Причини неявки суду не відомі.

Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, за таких підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З 11 листопада 1995 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбу сторони маюсь двох дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2.

19 листопада 2015 року між позивачем та відповідачем укладено шлюбний договір та договір про проживання неповнолітньої дитини та здійснення батьківських прав.

Згідно з ч.4 ст.93 Сімейного Кодексу України шлюбний договір не може зменшувати обсягу прав дитини, які встановлені цим Кодексом, а також ставити одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище.

За час спільного проживання у шлюбі, в 2004 році сторони за спільні кошти придбали земельну та недобудований будинок на ній, які знаходяться за адресо: Дніпропетровський район, с. Дослідне, вул. Авіаторів, 20, та здійснили капітальну перебудову вказаного будинку.

Згідно п.5.3. шлюбного договору чоловіку переходить все інше майно, набуте подружжям за час шлюбу, а саме: нерухоме майно, земельні ділянки, побутова техніка, побутові речі, меблі, обладнання, корпоративні права тощо.

Відповідно до положень Сімейного кодексу України будь-які правочини між подружжям не повинні перешкоджати інтересам дітей. А шлюбний договір в порушення п.4 ст. 93 Сімейного кодексу України значно зменшує обсяг прав малолітньої дитини, яка фактично позбавлена житла.

У відповідності до ст. 103 СК України шлюбний договір на вимогу одного з подружжя або іншої особи, права та інтереси якої цим договором порушені, може бути визнаний недійсним за рішенням суду з підстав, встановлених цивільним кодексом України. Таким чином шлюбний договір може бути визнаний недійсним повністю або частково з підстав, встановлених ЦК України для недійсності правочинів відповідно до ст. 203 ЦК України. Так, на вимогу одного із подружжя шлюбний договір може бути визнаний недійсним, якщо були порушені вимоги щодо свободи волевиявлення при його укладенні, передбачені ст. 223, 225, 229 ЦК України. Крім того, шлюбний договір може бути визнаний судом недійсним, якщо його було вчинено стороною під впливом обману, насильства, тяжкої для неї обставини, що передбачено ст. 230-233 ЦК України. Суд вважає, що під час підписання шлюбного договору мали місце вказані обставини. Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", якщо шлюбним договором змінено передбачений законом режим спільної сумісної власності, то при розгляді спору про поділ майна подружжя суду необхідно виходити з умов такого договору. При цьому слід мати на увазі, що в силу ч. 4 ст. 93, ч. 1 ст. 103 СК положення шлюбного договору, що ставлять одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище, порушують його права та інтереси, на вимогу такої сторони за рішенням суду можуть бути визнані недійсними з підстав, установлених ЦК.

Також слід зазначити, що відповідно до ч.5 ст. 93 СК України за шлюбним договором не може передаватись у власність одному з подружжя нерухоме майно та інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації.

Договір про проживання неповнолітньої дитини та здійснення батьківських прав на даний час не виконується та не виконувався, оскільки відповідно до його умов протягом понеділка-середи дитина проживає разом із батьком за адресою АДРЕСА_1. Вказана квартира належить матері позивача та відповідач ніколи там не проживав, а лише зареєстрований за вказаною адресою.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, про те що в ході розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи позивача, а тому позов підлягає задоволенню.

Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої ухвалене рішення.

На підставі викладеного, Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", керуючись ст. ст. 651, 653 ЦК України, ст.93, 95, 102,103 Сімейного Кодексу України, ст.ст.10, 11, 60, 61, 214-215, 224-226 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання шлюбного договору та договору про проживання неповнолітньої дитини і здійснення батьківських прав недійсними - задовольнити.

Визнати недійсним шлюбний договір від 19.11.2015 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати недійсним договір про проживання неповнолітньої дитини та здійснення батьківських прав від 19.11.2015 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 102 (тисячу сто дві) грн. 40 коп.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Батманова