АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.

суддів: Пікуль А.А., Ратнікова В.М.

при секретарі Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11.12.2015 у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення авторської винагороди, -

В С Т А Н О В И Л А :

18.08.2015 позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом про стягнення з відповідача авторської винагороди.

В обґрунтування пред'явлених вимог посилаються на те, що у 2005 році під час виконання робіт, які проводились в інтересах ДК «Укртрансгаз» групою авторів, до складу якої входили в тому числі позивачі, був запропонований ІНФОРМАЦІЯ_1, який знаходиться під тиском. Права на отримання патенту на договірній основі були передані ДК «Укртрансгаз».

У 2006 році ДК «Укртрансгаз» в ДП «Укрпатент» була подана заявка на винахід номер а200601463 від 13.02.2006 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1». У цьому ж році аналогічна заявка на винахід була подана і в Федеральну службу з інтелектуальної власності Росії. Після проведення кваліфікаційної експертизи, в тому числі експертизи на світову новизну, запропоновані технічні рішення визнано винаходом, на який видано патент України НОМЕР_1, та патент Росії НОМЕР_2.

Угодою між співавторами від 22.05.2006 вирішено питання про розподіл авторської винагороди. Згідно Угоди позивачам ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 належать 10 відсотків загальної суми винагороди.

Справа № 757/29632/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/6173/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Васильєва Н.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Відповідно до п.2.4 (в) Договору про виплату винагороди за використання патенту також встановлено строк виплати авторської винагороди - не пізніше трьох місяців після закінчення кожного кварталу використання винаходу.

В 2011-2012 роках винахід по патенту України номер НОМЕР_4 був використаний ДК «Укртрансгаз» під час ремонту дефектної ділянки діючого магістрального газопроводу «Уренгой-Помари- Ужгород» (4018,00 км) Барського ЛВУМГ (13.03.2012) а також під час ремонту дефектної ділянки діючого магістрального газопроводу «Союз» (2273,086 км) гірського ЛВУМГ (06.12.2011). За фактами використання складено акти форми ІВ-6 і проведено розрахунок фактичного економічного ефекту від використання винаходу, який склав 10487112,00 гривень і 13182 207,00 гривень. Відповідно до п. 5.1 Договору, автори були ознайомлені з затвердженим розрахунком сум винагороди і підписали акт про використання винаходу. Проте, в порушення умов договору, відповідачем не виплачено винагороду.

Позивачі, як автори винаходу, неодноразово звертались до відповідача з вимогою про виплату передбаченої договором винагороди. ДК «Укртрансгаз» листом від 17.10.2012 №10031/29-001 запевнив, що зобов'язання з виплати авторам винагороди за використання патентів, будуть передані правонаступнику для здійснення подальших виплат. Правонаступником майнових і немайнових прав та обов'язків дочірньої компанії «Укртрансгаз» є Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз», створене відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про реорганізацію дочірніх компаній Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 13.06.2012 №360-р, наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України «Про реорагізацію Дочірньої компанії «Укртрансгаз» національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 18.07.2012 №530. Автори винаходу 30.09.2012 звернулися до керівництва ПАТ «Укртрансгаз», що є патентовласником, з пропозиціями щодо ліквідації заборгованості з виплат авторської винагороди, однак відповіді на своє звернення не отримали, авторська винагорода до цього часу позивачам не виплачена.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11.12.2015 позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укратрансгаз» про стягнення авторської винагороди - задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», на користь:

· ОСОБА_1 авторську винагороду у розмірі 355039,79 гривень, збитки від інфляції в сумі 263723,55 гривень; борг за користування грошовими коштами в розмірі 1953,58 гривень, пеню в сумі 51835,81 гривень та судовий збір в сумі 3 654,00 гривень, а всього 706 206,73 гривень;

· ОСОБА_2 авторську винагороду у розмірі 355 039,79 гривень, збитки від інфляції в умі 263 723,55 гривень; борг за користування грошовими коштами в розмірі 31953,58 гривень, пеню в сумі 51835,81 гривень та судовий збір в сумі 3654,00 гривень, а всього 706206,73 гривень;

· ОСОБА_3 авторську винагороду у розмірі 355039,79 гривень, збитки від інфляції в сумі 263723,55 гривень; борг за користування грошовими коштами в розмірі 31953,58 гривень, пеню в сумі 51835,81 гривень та судовий збір в сумі 3654,00 гривень, а сього 706206,73 гривень.

В апеляційній скарзі представник відповідача вказує на безпідставність та необґрунтованість рішення, прийнятого при неповному з'ясуванні судом всіх обставин справи, при невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи, з порушеннями та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Представник відповідача зазначає про те, що позивачі не дотрималися умов укладеного договору про виплату винагороди за використання винаходу в частині надання переліку та форми документів необхідних для здійснення виплата винагороди, а саме: не надано висновку про відповідність використаного технічного рішення формулі винаходу та довідки про об'єм використання винаходу.

Крім того, відповідач наголошує на порушення ст. 267 ЦК України, суд не застосував наслідки спливу строку позовної давності та не надав правової оцінки наданих відповідачем доказів на підтвердження відсутності факту використання відповідачем винаходу за використання якого позивачі вимагають стягнути винагороду.

На підставі викладеного, відповідач просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача ПАТ «Укратрасгаз» підтримала подану ними апеляційну скаргу, просила про задоволення заявлених ними вимог, а саме про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

ОСОБА_1, діючи у власних інтересах та інтересах ОСОБА_3, а також ОСОБА_2 заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважають рішення суду законним і обґрунтованим просили залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення авторської винагороди за використання відповідачем винаходів авторства позивачів, суд першої інстанції виходив з того, що такі вимоги ґрунтуються на умовах укладених між сторонами договорів, та підтверджуються наданими ними доказами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 6 ст. 9 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» спори щодо умов одержання винахідником службового винаходу (корисної моделі) винагороди та її розміру вирішуються у судовому порядку.

Взаємовідносини при використанні винаходу (корисної моделі), патент на який належить кільком особам, визначаються угодою між ними. У разі відсутності такої угоди кожний власник патенту може використовувати винахід (корисну модель) за своїм розсудом, але жоден з них не має права давати дозвіл (видавати ліцензію) на використання винаходу (корисної моделі) та передавати право власності на винахід (корисну модель) іншій особі без згоди інших власників патенту( абз. 3 ч.2 ст. 28 названого Закону).

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 є одними з авторів винаходу «ІНФОРМАЦІЯ_1», що підтверджується патентом на винахід № НОМЕР_3, виданого Державним департаментом інтелектуальної власності 15.05.200 /а.с.12-17/.

Між групою винахідників, до якої в тому числі входять позивачі, та ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» 25.06.2008 укладено договір № НОМЕР_4, предметом якого є виплата авторам винагороди за використання у ДК «Укртранегаз» та її філіях винаходу «ІНФОРМАЦІЯ_1» / а.с.28-33/.

Відповідно до п.2.4 договору роботодавець зобов'язався видати творцям періодичну винагороду за використання об'єкта права інтелектуальної власності у розмірі 15 % від фактичного економічного ефекту, а виходячи з умов додаткової угоди № 1 від 15.03.2006 розмір винагороди визначений сторонами на рівні 20 % від фактичного економічного ефекту.

Періодична винагорода сплачується протягом строку дії (виключних) майнових прав, строки виплати винагороди - не пізніше 3-х місяців по завершенню періоду за який сплачується винагорода. Періодичність виплати винагороди - щоквартально, починаючи від дати використання об'єкта права інтелектуальної власності.

ДК «Укртрансгаз» та/чи філія, яка використовує винахід зобов'язувалася проводити виплату винагороди в касі ДК «Укртрансгаз» та/чи в касі філії, яка використовує винахід або перерахувати винагороду на особистий банківський рахунок за письмовою заявою особи, що її отримує, в розмірах, зазначених в п. 2.4 договору на підставі наступних документів: копії патенту на винахід, акту про використання винаходу із висновком про відповідність використаного технічного рішення формулі винаходу, довідки про об'єм використання винаходу, затвердженого ДК «Укртрансгаз» розрахунку прибутку (економії) від використання винаходу, угоди між винахідниками про розподіл авторської винагороди, даного договору про виплату винагороди за використання винаходу, наказу керівника ДК «Укртрансгаз» або філії, яка впроваджує винахід про виплату винагороди (п. 2.4 (д)).

Договором між співавторами від 22.05.2006 вирішено питання про розподіл авторської винагороди. Згідно з умовами цього договору, позивачу ОСОБА_1 належить 10% від загальної суми винагороди, позивачу ОСОБА_2 - 10% від загальної суми винагороди, позивачу ОСОБА_3 - 10% від загальної суми винагороди /а.с.34-35/.

В 2011-2012 році винахід по патенту України № НОМЕР_4 був використаний під час ремонту дефектних ділянок:

діючого магістрального газопроводу «Уренгой-Помари-Ужгород» (4018,00 км) Барського ЛВУМГ (13.03.2012);

діючого магістрального газопроводу «Союз» (2273,086 км) З іюеького ЛВУМГ (06.12.2011).

За фактами використання винаходу відповідачем складено акти форми ІВ-6, які містять висновок про відповідність використаного технічного рішення формулі винаходу, проведено розрахунок фактичного економічного ефекту від використання винаходу, який склав 10487112,00 гривень і 13182207,00 гривень. Розрахунки містять довідки про обсяг використання винаходу за розрахунковий період, проведені і затверджені у встановленому порядку / а.с.37-70/.

Проте, в порушення умов договору, відповідачем не виплачено винагороду за використання винаходу за патентом № НОМЕР_4.

На звернення позивачів про виплату їм авторської винагороди за використання винаходу, відповідач надав відповідь щодо відновлення виплат авторського винагороди /а.с.75/.

Враховуючи вказані обставини колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну правову оцінку доводам представника відповідача щодо не надання позивачами всіх документів, необхідних для виплати авторської винагороди, які передбачені договором № НОМЕР_4 від 15.03.2006, правильно зазначивши, що такі твердження є безпідставними, оскільки складання акту про використання винаходу з висновком про відповідність використаного технічного рішення формулі винаходу за формою ІВ-6 передбачено діючою Інструкцією щодо заповнення форм первинної облікової документації з обліку об'єктів права інтелектуальної власності. В наявних у матеріалах справи актах про використання права інтелектуальної власності зазначено про використання всіх ознак формули винаходу. Зазначені акти підписані, в тому числі і представниками філії ПАТ «Укртрансгаз» та Лінійних управлінь магістральних газопроводів. Даних про відсутність повноважень у вказаних осіб чи встановлення інших порушень чинного законодавства при їх складанні матеріали справи не містять. Відсутні докази і на їх спростування.

Також позивачами надані розрахунки фактичного економічного ефекту від використання винаходів, виконаних філією ПАТ «Укртрансгаз» з використанням Методичних положень визначення прибутку від впровадження науково-технічних заходів та використання об'єктів промислової власності у транспортуванні газу», затвердженого наказом НАК «Нафтогаз України» ДК «Укратрансгаз» від 26.12.2000 № 281.

Безпідставним є також посилання в апеляційній скарзі на те, що суд в порушення вимог ст. 267 ЦК України не застосував наслідки спливу строку позовної давності. Перевіряючи вказані доводи апеляційний суду виходить з того, що 17.10.2012 ДК «Укртрансгаз» повідомило ОСОБА_1, що виплата авторам за використання патентів, по яких підписані акти про використання об'єктів права інтелектуальної власності і затверджений економічний ефект будуть занесені до реєстру боргових зобов'язань для подальшої виплати правонаступником. Таким чином, 17.10.2012 відповідач визнав наявність між сторонами боргових зобов'язань та не заперечував щодо їх виплати. А отже маж місце переривання строку позовної давності.

Посилання відповідача на відсутність конкретизації у цьому листі відхиляються колегією суддів, оскільки в ньому вказані критерії, які відповідають і даним фактам використання, а саме на дату листа, по ним були підписані акти про використання об'єктів інтелектуальної власності, були відсутні судові скарги і були затверджені розрахунки економічного ефекту. До того ж відповідачем не надані дані, які свідчили б про виконання інших зобов'язань згідно цього листа, а отже ним не спростовані твердження сторони позивачів.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позивачі звернулись до суду з позовом 13.08.2015 тобто в межах трирічного строку, а тому посилання представника відповідача на пропуск позивачами строку звернення до суду за захистом свого права є безпідставним.

У відповідності до ст. 54 Тимчасового положення про правову охорону об'єктів промислової власності та раціоналізаторських пропозицій в Україні, затвердженого Указом Президента України від 18.09.92 № 479/92, а також до п. 6.2 Договору про виплату винагороди за використання патенту, за несвоєчасну виплату авторської винагороди сплачується пеня у розмірі 0,04 % від суми, належної до виплати, за кожний день прострочки.

Як вбачається з наданого позивачами розрахунку, пеня за прострочення виконання зобов'язання ними розрахована в межах одного року, що ґрунтується на положеннях ч. 2 ст. 258 ЦК України. А отже стягнення з відповідача на користь позивачів суми пені визначеної умовами договору і в межах річного строку відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Оскільки встановлений факт порушення відповідачем перед позивачами грошового зобов'язання вимоги про стягнення індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми також підлягають задоволенню, як то вірно вирішив суд першої інстанції.

Наведені позивачами розрахунки перевірені судом першої інстанції, що вбачається з мотивувальної частини рішення. При цьому стороною відповідача в ході розгляду справи як в суді першої, так і апеляційної інстанції вказані розрахунки спростовані не були, взагалі відсутні доводи щодо їх правильності.

А отже, доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження, в зв'язку з цим відхиляються апеляційним судом.

За наведених обставин колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 11.12.2015 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: