УХВАЛА

іменем україни

2 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про повернення коштів за договорами банківських вкладів та стягнення грошових сум за касаційними скаргами ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_4, та публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 2 вересня 2013 року між нею та публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») було укладено договір, згідно з умовами якого вона передала відповідачу 3 тис. Євро для розміщення на депозитному вкладі на строк 366 днів, до 2 вересня 2014 року включно, з виплатою відсотків на суму вкладу за ставкою 7 % річних. Також 2 вересня 2013 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір, згідно з умовами якого вона передала банку 82 307 грн для їх розміщення на депозитному вкладі на строк 366 днів, до 2 вересня 2014 року включно, з виплатою відсотків на суму вкладу за ставкою 18 % річних.

Зазначала, що вказані договори були укладені в регіональному відділенні Севастопольської філії ПАТ КБ «ПриватБанк». 15 вересня 2014 року вона звернулась до відповідача з письмовою вимогою про повернення внесених коштів та нарахованих відсотків, однак їй було відмовлено, з посиланням на тимчасову окупацію території Автономної Республіки Крим.

З урахуванням зазначеного, позивачка просила зобов'язати відповідача видати готівкою одноразовою операцією через касу належні їй кошти, а саме: за договором банківського вкладу від 2 вересня 2013 року у Євро суму основного боргу 3 тис. Євро, відсотки у розмірі 210 Євро, 3 % річних - 52,50 Євро, індекс інфляції - 642,04 Євро, пеню у розмірі 581,23 Євро; за договором банківського вкладу від 2 вересня 2013 року у гривнях суму основного боргу 82 307 грн, відсотки у розмірі 14 815 грн, 3 % річних - 15 88 грн 54 коп., індекс інфляції - 19 486 грн, пеню у розмірі 17 585 грн 74 коп.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 березня 2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 за договором банківського вкладу від 2 вересня 2013 року у грвинях суму вкладу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 98 821 грн 08 коп. та 3 % річних - 1 346 грн 23 коп. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційних скаргах посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права: ОСОБА_3, в особі представника - ОСОБА_4, просить змінити рішення апеляційного суду в частині відмови у позові, та ухвалити нове рішення про задоволення позову; ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення апеляційного суду в частині задоволення позовних вимог, та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що відокремлений підрозділ ПАТ КБ «ПриватБанк» у м. Севастополі не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачкою надано належні та допустимі докази на підтвердження того, що між нею та банком було укладено договір банківського вкладу від 2 вересня 2013 року у гривнях, у порядку виконання умов якого нею було внесено кошти на банківський рахунок у розмірі 82 307 грн, а тому дійшов висновку про стягнення з банку на користь ОСОБА_3 суми вкладу за вказаним договором, з урахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення суми вкладу за договором банківського вкладу від 2 вересня 2013 року у Євро, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачка не довела, що між нею та банком було укладено вказаний договір та що відповідно цього договору було внесено кошти на банківський рахунок у розмірі 3 тис. Євро, оскільки касовий чек від 2 вересня 2013 року не є належним та допустимим доказом у розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України..

З таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 2 вересня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» в регіональному відділенні Севастопольської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено два договори (вклад «Стандарт 12 мес.), за умовами яких ОСОБА_3 передала банку 3 тис. Євро та 82 307 грн для розміщення на депозитних вкладах на строк 366 днів з виплатою 7 % річних відсотків на суму валютного вкладу і 18 % річних на суму гривневого вкладу.

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до банку із заявою про виплату грошових коштів за депозитними договорами після закінчення строку їх дії, однак банком було відмовлено останній у задоволенні заяви про повернення коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Договір про депозитний вклад було укладено між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою, місцезнаходження якої розташоване на території України, у м. Дніпропетровську. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов'язків по укладених і дійсних договорах.

Установлено, що на підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_3 надала суду оригінали договорів банківського вкладу та оригінали платіжних доручень про внесення коштів.

Відповідно до п. 2.1. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення), грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Пунктом 2.9 Положення передбачено, що укладення договору банківського рахунку та договору банківського вкладу (депозиту) може здійснюватися відокремленим підрозділом банку - юридичної особи за наявності належним чином оформленої уповноваженим особам довіреності на підписання документів.

Відповідно до п. 2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566, будь-яка система обліку повинна забезпечити хронологічне та систематичне відображення всіх операцій банку в регістрах бухгалтерського обліку на підставі первинних документів.

Таким чином, відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку.

Пунктом 3.3 Глави 3 Положення № 516 передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

У разі невиконання (неналежного виконання) банком вимоги фізичної особи про повернення вкладу (депозиту) або його частини (документ на переказ/заява про повернення коштів тощо) (далі - вимога) банк зобов'язаний: прийняти вимогу шляхом проставлення на ній: дати отримання, підпису уповноваженої особи, відбитка штампа банку та видачі фізичній особі письмового повідомлення про невиконання (неналежне виконання) цієї вимоги із зазначенням причини, дати взяття вимоги на облік, дати видачі повідомлення, прізвища, ім'я та по батькові уповноважених осіб і відбитка печатки банку; взяти вимогу на облік за відповідним позабалансовим рахунком.

Банк зобов'язаний виконати вимогу відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту). Після виконання вимоги банк списує вимогу з відповідного позабалансового рахунку.

У порушення зазначених нормативних актів, вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України № 566 від 30 грудня 1998 року, Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174, а також вимог ч. 2 ст. 27, ст. ст. 58-59, 64 ЦПК України, ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав суду доказів, які б свідчили про те, що між позивачкою та відповідачем не укладались зазначені договори банківського вкладу, не відкривалися рахунки за цими договорами, не надходили грошові кошти до банку, доказів на підтвердження припинення відповідних зобов'язань у зв'язку з їх виконанням, тощо.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України суд апеляційної інстанції на зазначені норми права уваги не звернув; не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення спору; не перевірив та не надав належної правової оцінки доводам позивачки про те, що 2 вересня 2013 року нею у порядку виконання умов договору банківського вкладу від 2 вересня 2013 року у Євро було внесено кошти на банківський рахунок у розмірі 3 тис. Євро, того ж дня що і за договором банківського вкладу у грвинях.

Крім того, апеляційний суд не врахував, що банк не спростував належними та допустимими доказами наявності депозитних зобов'язань перед позивачем за вказаними вище договорами від 2 вересня 2013 року, не спростував відомостей про відкриття по таких договорах особових рахунків, наявності платіжних банківських документів про внесення вкладів позивачем у сумі 3 тис. Євро та 82 307 грн.

За таких обставин, ураховуючи, що апеляційним судом не встановлені всі фактичні обставини від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення апеляційного суду відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_4, та публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 березня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик