Провадження № 22-ц/779/1385/2016
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Малєєва А.Ю.,

суддів: Девляшевського В.А., Меленко О.Є.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення без надання іншого житлового приміщення,

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про виселення без надання іншого житлового приміщення. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка з відповідачем зареєструвала шлюб 21.06.2003. У шлюбі народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25.06.2015 шлюб був розірваний. Після розірвання шлюбу відповідач змінив своє ставлення до позивачки, перебуваючи у нетверезому стані влаштовує сварки, бійки, скандали, що негативно впливає на здоровя ОСОБА_2, яка є інвалідом другої групи, а також на здоровя дитини. ОСОБА_4 у квартирі за адресою: місто Івано-Франківськ, вулиця Довженка, 22а/26, не зареєстрований, проте має житло по вулиці Зарічна у селі Городищенське Львівської області. Притягнення відповідача до адміністративної відповідальності позитивних результатів не дало. У звязку з вищенаведеним позивач просила виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення у звязку з неможливістю спільного проживання.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 травня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення без надання іншого житлового приміщення відмовлено у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_2 оскаржила вказане рішення в апеляційному порядку,оскільки вважає його незаконним. Апелянтка вказує, що після розірвання шлюбу відповідач почав ще більше зловживати спиртним, агресивно себе поводити та погрожувати позивачці вбивством, а тому проживання в однокімнатній квартирі сторін стало неможливим. ОСОБА_2 зазначає, що неодноразово зверталася до правоохоронних органів за захистом від порушення відповідачем правил співжиття та вчинення хуліганських дій. Крім того, відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, але це результатів не дало. Вважає, що у суду були всі підстави для виселення ОСОБА_3 у відповідності зі ст. 116 ЖК України.

Просила рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 травня 2016 року скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог.

У судовому засіданні апелянтка вимоги підтримала. Пояснила, що жити в одному житлі з відповідачем неможливо. Це її житло, відповідач у ньому не зареєстрований має інше житло. Вони розлучені, відповідач постійно пиячить, ображає, погрожує. Звернення до міліції результатів не дають. Усе це негативно відбивається на дитині. Просила задовольнити її скаргу.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоч сам був повідомлений належно.

Заслухавши апелянтку, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляцію належить задовольнити з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам рішення суду не відповідає.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 червня 2015 року, яке набрало законної сили 20 липня 2015 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано. Сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишено проживати з матірю (а.с. 2-3).

ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи (а.с. 17).

У квартирі за адресою: АДРЕСА_2, зареєстровані ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 29).

З відповідей правоохоронних органів на звернення ОСОБА_2 з приводу вчинення насильства у сімї її чоловіком вбачається, що ОСОБА_3 протягом 2012, 2014, 2015 років виносилися офіційні попередження щодо недопустимості вчинення насильства у сімї у майбутньому та складалися протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також було відмовлено у порушенні кримінальної справи на підставі п. 2 ст. 6 Кримінального процесуального кодексу України (а.с.6-13).

За приписами ст. 156, ч. 1 ст. 116 ЖК України члена сім`ї власника квартири може бути виселено без надання іншого житла, якщо він систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними

При ухваленні рішення суд першої інстанції констатував наявність даних щодо недопустимої поведінки та офіційних попереджень ОСОБА_3, однак зробив з цього невірний висновок, що в судовому засіданні не встановлено систематичність фактів порушення співжиття, що заходи запобігання та громадського впливу виявились безрезультатними, а неприязні відносини між сторонами самі по собі не можуть бути підставою для виселення. У розпорядженні суду був цілий ряд доказів, які прямо вказують і на порушення правил співжиття відповідачем і на систематичність цих порушень і на те, що заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Позивачка неодноразово (2012, 2014, 2015 роки) зверталась у правоохоронні органи з приводу однієї і тієї ж проблеми - відповідач своєю поведінкою робить неможливим проживання в одній квартирі з ним. Правоохоронні органи неодноразово за зверненнями позивачки, виносили документи про винесення офіційних попереджень ОСОБА_3. Це є ознакою систематичності порушень. Свідченням того, що заходи впливу результату не дають, окрім указаних обставин, є звернення ОСОБА_2 до суду з цим позовом та з апеляцією на рішення.

Отже, висновки, викладені у рішенні суду, не відповідають обставинам справи, які встановлені судом. Тому, відповідно до ст. 309 ЦПК України, рішення суду належить скасувати і ухвалити нове про задоволення вимог позивачки і виселення відповідача з спірної квартири у порядку ч. 1 ст. 116 ЖК України без надання іншого житла. Стягнути з відповідача судовій збір згідно з ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 травня 2016 року скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_3 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 606,32 грн судового збору за перегляд справи в апеляційній інстанції.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий А.Ю. Малєєв

Судді: В.А. Девляшевський

ОСОБА_5