Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2016 року Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді - Музичук Н.Ю.

при секретарі - Довбенко Г.В.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представника третьої особи - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Рівненської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Житлово-комунальне підприємство «Західне», про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнання недійсним договору найму квартири та виселення,

встановив:

Виконавчий комітет Рівненської міської ради звернувся до Рівненського міського суду з позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнання недійсним договору найму квартири та виселення.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 12 серпня 2015 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 у справі за її позовом до ОСОБА_4, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Виконавчий комітет Рівненської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Управління Державної міграційної служби у Рівненській області про визнання права на користування житловим приміщенням та реєстрацію особи за місцем проживання.

Будинок в м. Рівне, вул. Макарова, 30, в тому числі і квартира № 185, прийнято у комунальну власність міста Рівне згідно рішення Рівненської міської ради № 707 від 25 лютого 2004 року. Між громадянином ОСОБА_4 і громадянкою ОСОБА_3 25 грудня 2004 року укладено договір найму квартири. Квартира ОСОБА_4 не приватизована, а відтак відноситься до державного житлового фонду. Тобто, ОСОБА_4 є наймачем квартири державного житлового фонду.

Оскільки, при укладанні договору найму сторонами не дотримано вимог частин 1 та 4 статті 91 Житлового кодексу України, зокрема не було отримано згоду наймодавця, яким є виконавчий комітет Рівненської міської ради, та не зареєстровано договір у житлово-експлуатаційній організації, то відповідно наявні підстави для визнання договору найму від 25 грудня 2004 року недійсним згідно статті 94 Житлового кодексу України та виселення гр. ОСОБА_3.

Зважаючи на те, що ОСОБА_4 протягом тривалого часу (більше 6 місяців) у квартирі не проживає, наявні підстави для визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою № 185 за адресою вул. Макарова, будинок № 30, м. Рівне в судовому порядку згідно ч. 1 ст. 71, ст. 72 Житлового кодексу України.

Згідно наданих суду заперечень відповідача ОСОБА_3, звернення позивача до суду вважається протиправним, чим порушується передбачене ст. 47 Конституції України право відповідача на житло. Вказує, що у відповідності положень ст.ст. 65,109 ЖК України, позивач вправі вимагати виселення відповідачів, які не мають іншого житла, із займаного приміщення лише виключно із наданням іншого житлового приміщення. Останні 10 років відповідач проживала разом із ОСОБА_4 одною сім»єю в якості цивільної дружини. Наведені обставини можуть бути підтверджені свідками. Тому, будучи членом сім»ї ОСОБА_4, вона має право проживати у займаній житловій квартирі.

Представник позивача повністю підтримав позовні вимоги в судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник підтримали заперечення,Ю в судові засідання після проголошеної перерви повторно не зявилися. Клопотань про відкладення розгляду справи на подавали. З урахуванням думки осіб, що з'явилися в судове засідання, суд вважає за можливе завершити судовий розгляд справи за відсутності відповідачів, належним чином повідомлених про дату, час та місце судового розгляду. .

Представник третьої особи позовні вимоги Виконавчого комітету Рівненської міської ради підтримала, вважає позов обгрунтованим та просила позовну заяву Виконавчого комітету Рівненської міської ради задовольнити у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про задоволення позову. Підставами для такого висновку суду стало наступне.

Частиною першою статті 71 Житлового кодексу України встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно досліджених судом доводів ОСОБА_3 в позовні заяві у справі №569/15915/14ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Виконавчий комітет Рівненської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Управління Державної міграційної служби у Рівненській області про визнання права на користування житловим приміщенням та реєстрацію особи за місцем проживання ОСОБА_4 не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 понад рік. Вказані обставини щодо не проживання більше року ОСОБА_4 у спірному житлі також підтвердили в судовому засіданні по даній справі свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Відповідно наданого дослідженого судом акту ЖКП «Західне» від 05.01.2016 року вбачається, що із виходом на місце встановлено не проживання ОСОБА_4 в квартирі та відсутність відповідача на момент перевірки. ОСОБА_6 яких доводів сторони відповідача або доказів щодо повернення ОСОБА_4 в квартиру та проживання в ній на час судового розгляду справи і теперішній час не встановлено.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою № 185 в будинку № 30 по вулиці Макарова в місті Рівне.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги відносно відповідача ОСОБА_3, суд враховує висновки колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в рішенні від 12 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Виконавчий комітет Рівненської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Управління Державної міграційної служби у Рівненській області про визнання права на користування житловим приміщенням та реєстрацію особи за місцем проживання. В рішенні апеляційного суду Рівненської області від 12 серпня 2015 року, зокрема, зазначено, що з матеріалів справи вбачається, що позивачка з 19 вересня 1987 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_7, який помер 13 липня 2013 року (а.с.13) та зареєстрована була за адресою в м. Рівне вул. Пржевальського, 30 з 27 грудня 1995 року по 23 вересня 2014 року (а.с.7).

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що позивачка не є членом сім'ї відповідача ОСОБА_4, а отже не набула самостійного права на користування та проживання у ІНФОРМАЦІЯ_2, а договір найму на житло від 25 грудня 2004 року не надає права на користування позивачці житлом відповідача за тих обставин, що суперечить положенням ст. 91 ЖК України про здачу житла у піднайом, а в силу вимог ч. 2 ст. 215 ЦК України є нікчемним.

Згідно частини третьої статті 61 Цивільного кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Доводи заперечень відповідача і покази допитаних в якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 спростовуються висновками вищенаведеного рішення колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області від 12 серпня 2015 року в справі 569/15915/14ц і доказуванню не підлягають.

Щодо вимоги позовної заяви в частині визнання недійсним договору найму квартири, суд приймає до уваги наступне.

Згідно частини 1 статті 91 Житлового кодексу України наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї, які проживають разом з ним, і за згодою наймодавця здавати в піднайом жиле приміщення у випадках і в порядку, встановлюваних цим Кодексом.

Частиною 4 статті 91 Житлового кодексу України передбачено, що договір піднайму укладається в письмової формі з наступною реєстрацією у житлово-експлуатаційній організації.

Відповідно до статті 94 Житлового кодексу України здача жилого приміщення в піднайом з порушенням вимог, установлених частинами першою, третьою і четвертою статті 91 і статтею 93 цього Кодексу, тягне за собою недійсність договору піднайму. У цьому разі громадяни, які незаконно поселилися в жилому приміщенні, зобов'язані негайно звільнити його, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

З огляду на викладене, укладення наймачем житла договору найму щодо найманого ним житла з іншою особою чинним законодавством не передбачено, по суті є неможливим, оспорений договір є суперечним чинному законодавству по змісту та порядку укладення договорів піднайму.

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно положень ч.2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом /нікчемний правочин/, у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За наведених обставин, із урахуванням положень ст.ст.91,94 ЖК України, суд приходить до висновку, що визнання договору найму недійсним в даному випадку прямо встановлюється законом та не потребує визнання такого недійсним за рішенням суду.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог Виконавчого комітету Рівненської міської ради щодо виселення ОСОБА_3 із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення, в силу недійсності договору найму квартири від 25 грудня 2004 року між нею та ОСОБА_4, що прямо встановлено законом.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 292, 294 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги Виконавчого комітету Рівненської міської ради задовольнити.

ОСОБА_8 Миколайовича, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, визнати втратившим право на користування житловим приміщенням квартирою № 185 в будинку № 30 по вулиці Макарова в місті Рівне.

Виселити громадянку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_6 РФ, із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення, в силу недійсності договору найму квартири від 25 грудня 2004 року між нею та ОСОБА_4, що прямо встановлено законом.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через місцевий суд поданням апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення, а для осіб які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Рівненського міського суду Н.Ю.Музичук