Справа № 168/574/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Хаврона О.Й.
Провадження № 22-ц/773/1636/16 Категорія: 47 Доповідач: Лівандовська-Кочура Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2016 року місто ОСОБА_1

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого-судді - Лівандовської-Кочури Т.В.,

суддів Федонюк С.Ю., Грушицького А.І.,

за участю секретаря Галицької І.П.,

представників позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представників відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6, ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5, Секунської сільської ради, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Центр надання адміністративних послуг Старовижівської районної державної адміністрації про визнання свідоцтва про право власності на земельну ділянку незаконним, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_7 на рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 19 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 19 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

У поданій на рішення апеляційній скарзі позивач ОСОБА_7 просить його скасувати через порушення норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Вирішити питання про відшкодування понесених ним в ході розгляду справи витрат по оплаті судового збору.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

У поданій на рішення апеляційній скарзі позивач ОСОБА_7 просить його скасувати через порушення норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Вирішити питання про відшкодування понесених ним в ході розгляду справи витрат по оплаті судового збору.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено і це слідує з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_7 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, тоді як відповідач ОСОБА_5 є власником будинковолодіння, який знаходиться за адресою: вул. Ковельська, 25, с. Секунь, Старовижівський район, Волинської області.

Також встановлено, що за даними погосподарських книг у користуванні батька відповідача станом на 1994 р. 2003 р. перебувала земельна ділянка площею 0, 55 га. (а.с.138, 142, 150).

Рішенням Секунської сільської ради № 18/5 від 01 квітня 1994 року останньому безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,55 га. (а.с. 110-111).

Отже, батькові відповідача на момент його смерті (2003 р.) належала земля площею 0,55 га, в тому числі 0,06 га для будівництва, 0,49 га для ведення особистого підсобного селянського господарства (а.с. 150).

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула права власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з ч.1 ст. 120 ЗК України в разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

По смерті батьків, після набуття права власності на будинок, до відповідача ОСОБА_5, відповідно до вищевказаних норм закону, перейшло право на користування належною батькові земельною ділянкою.

Рішенням сесії Секунської сільської ради від 19 листопада 2013 року № 31/5 відповідачу ОСОБА_5 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с. Секунь по вул. Ковельська, 25 (а.с. 6).

Згідно свідоцтва про право власності відповідач є власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га, що знаходиться за вищевказаною адресою (а.с. 47, 49, 59, 61).

Сторони не є суміжними землекористувачами, їх господарства розділяє проїзд (дорога).

Вважаючи, що внаслідок приватизації земельної ділянки, відповідач ОСОБА_5 захопив частину землі загального користування на якій побудував гараж та влаштував огорожу, що призвело до зменшення ширини проїзду між господарствами сторін, і позбавляє позивача можливості вільного доїзду до свого господарства, уточнивши позовні вимоги, просив визнати незаконним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 12 листопада 2014 року, видане на імя ОСОБА_5 реєстраційною службою Старовижівського районного управління юстиції.

З викопіювання з геодезичної частини зйомки території с. Секунь встановлено, що найменша ширина проїзду між господарством ОСОБА_5 і ОСОБА_7 становить 2,44 м (а.с. 194).

Встановлено, що всі споруди, в тому числі гараж, побудовані на земельній ділянці відповідача в 1980 році, тобто до розроблення генплану села Секунь (1982), на порушення якого покликається позивач.

Разом з тим встановлено, що позивач, з метою розширення свого підсобного господарства, здійснив прибудову до сарая, що призвело до збільшення його площі, і зменшення відстані від сараю до проїзду (дороги), внаслідок чого, останній позбавлений можливості приватизувати земельну ділянку, яка перебуває у його користуванні.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» передбачено, що самовільне зайняття земельної ділянки це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Виходячи з викладеного та враховуючи, що всі споруди, розміщені на території земельної ділянки, належної відповідачу ОСОБА_5 знаходяться в її межах, не добудовувались і не переміщались з 1980 року, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с. Секунь по вул. Ковельська, 25 погоджена у встановленому порядку, в тому числі і з відділом Держземагенства в Старовижівському районі, і органи місцевого самоврядування до ідповідача про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки не звертались, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 19 жовтня 2016 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді