АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Омельченко Л.М.

Суддів: Бондаревської С.М., Дорош А.І.

При секретарі Ачкасовій О.Н.

З участю адвоката Лучко Т.І.

Представника відповідача Худолій О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 лютого 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до Полтавського акціонерного банку «Полтава-банк» про відшкодування майнових та моральних збитків, завданих скоєним злочином, розірвання договору банківського депозиту та стягнення коштів за договором.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася в суд із зазначеним вище позовом. Посилалась на те, що між нею та відповідачем 19 квітня 2010 року було укладено договір банківського вкладу (депозиту) №171 на суму 12410 гривень терміном на 1 рік до 19 травня 2011 року з оплатою відсотків у кінці строку. Банк відкрив на її ім'я депозитний рахунок НОМЕР_1.

У травні 2011 року вона дізналася, що на її депозитному рахунку кошти відсутні наслідок злочинних дій працівників Полтавського акціонерного банку «Полтава-банк». По зазначеному факту була порушена кримінальна справа.

Постановою слідчого СУ УМВС України в Полтавській області позивач ОСОБА_4 була визнана потерпілою у кримінальній справі. Однак, до початку розгляду кримінальної справи судом вона цивільний позов не встигла подати.

Позивач зазначила, що до цього часу між нею та відповідачем договір не розірвано, грошові кошти, внесені на депозитний рахунок, не повернуті.

Посилаючись на вказані вище обставини, ОСОБА_4 просила суд розірвати договір №171 від 19.04.2010 року, укладений між нею та Полтавським акціонерним банком «Полтава-банк», з 19 листопада 2015 року; стягнути з відповідача на її користь кошти депозитного вкладу в сумі 12410 гривень, відсотки по депозитному вкладу за період з 19.04.2010 року по 19.11.2015 року в сумі 14342 гривень, а також стягнути на відшкодування завданої моральної шкоди 15000 гривень і витрати на правову допомогу в сумі 4000 гривень.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 17 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Полтавського акціонерного банку «Полтава-банк» на користь ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 15190 грн. 01 коп. та правову допомогу в сумі 1124 грн. 97 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Полтавського акціонерного банку «Полтава-банк» на користь держави судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.

В апеляційному порядку рішення місцевого суду оскаржила ОСОБА_4, яка, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі.

У запереченні на апеляційну скаргу ПАТ «Полтава-банк» в особі голови правління Переверзева В.С. просить рішення місцевого суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно ст. 309 ч.1 п.п.1, 4 ЦПК України підставою для скасування рішення в апеляційному порядку і ухвалення нового або зміни рішення є неповне з"ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Так, місцевим судом вірно встановлено і це вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що 19 квітня 2010 року працівником відділення № 26 ПАТ «Полтавабанк» було укладено з позивачем ОСОБА_4 договір банківського вкладу (депозиту) №171 на суму 12410 гривень терміном на 1 рік до 19 травня 2011 року з оплатою відсотків у кінці строку й повідомлено про відкриття на її ім'я депозитного рахунку НОМЕР_1.

Також правильно з»ясовано, що фактично у Банку немає документів про укладення зазначеного вище договору депозитного вкладу з позивачем і відсутній розрахунковий документ на підтвердження внесення ОСОБА_4 12410 грн., а депозитний рахунок на її ім'я по договору банківського вкладу від 19.04.2010 року не відкривався (а.с.9).

Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 06.02.2015 року, який набрав законної сили, притягнуто до кримінальної відповідальності керуючу відділенням №26 ПАТ «Полтава-банк» ОСОБА_6 за ст.367 ч.2 КК України, яка допустила службову недбалість - невиконання та неналежне виконання своїх службових обов»язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки (а.с.10-32).

Згідно висновку судово-економічної експертизи №467 від 29.06.2011 року, проведеної у рамках цього кримінального провадження, завдана ОСОБА_4 матеріальна шкода, з урахуванням відсотків, становить 15190 грн.01 коп.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки позивачу завдано шкоду внаслідок скоєння працівником Банку під час виконання ним своїх трудових обов»язків злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України і встановленого вироком суду, то відповідач не може одночасно нести відповідальність згідно ст.ст.625,1058-1059 ЦК України. Тому суд правильно відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог про розірвання договору банківського депозиту та стягнення відсотків.

Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 29.01.2014 року у справі №6-149цс13, де визначено, що аналіз положень ст. ст.1166 та 1172 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що покладення на особу, передбаченої ст.1172 ЦК України відповідальності, яка застосовується в деліктних правовідносинах, виключає одночасне застосування норм матеріального права, які передбачають відповідальність за порушення договірних зобов'язань, зокрема ст.ст.1058-1060 ЦК України.

Рішення місцевого суду в цій частині є законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому колегія суддів не знаходить підстав для його скасування.

Разом з тим, колегія суддів не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції щодо відмови ОСОБА_4 у стягненні моральної шкоди.

Так, суд вірно зазначив, що у правовідносинах, які регулюються ст.1172 ЦК України, не передбачено відшкодування моральної шкоди за рахунок підприємства, винними діями працівника якого заподіяно шкоду.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, дана стаття визначає відповідальну за моральну шкоду особу - ту, яка її завдала, а також загальні умови відшкодування цієї шкоди, у тому числі й наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Разом з тим, місцевий суд неповно з»ясував обставини справи, зокрема того факту, що заявляючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, ОСОБА_4 посилалась на те, що вона протягом останніх трьох років не може користуватися належними їй грошовими коштами, які вона заощаджувала зі своєї пенсії (а.с.3). Завдана їй немайнова (моральна) шкода заподіяна не лише внаслідок злочинних дій працівників Банку, а й у подальшому, через невиплату їй Банком у добровільному порядку після постановлення вироку суду заподіяної матеріальної шкоди. Про це зазначила у суді апеляційної інстанції й представник позивача адвокат Лучко Т.І. Даний факт також підтверджується листом ПАТ «Полтава-банк» від 10.02.2014 року №011-001/485 «Про виплату грошових коштів», направленим в адресу ОСОБА_4, де зазначено, що, хоча вона і була потерпілою по кримінальній справі, Банк у добровільному порядку не виплатить їй матеріальну шкоду, завдану з вини його працівників, та скерував її дії до звернення в суд з відповідним позовом (а.с.9).

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N4 від 31.03.95 р. (зі змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Приймаючи до уваги характер та обсяг душевних страждань, яких зазнала позивач ОСОБА_4 внаслідок неправомірних дій відповідача у зв»язку з неповерненням їй грошових коштів, враховуючи конкретні обставини справи, та, виходячи з принципу розумності і справедливості, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ПАТ «Полтава - банк» на користь позивача моральної шкоди у розмірі 2 000 грн. 00 коп.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення місцевого суду - скасуванню в частині відмови у стягненні моральної шкоди з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цих вимог.

В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. п. 1, 4, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 лютого 2016 року скасувати в частині відмови ОСОБА_4 у стягненні моральної шкоди.

Постановити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з Полтавського акціонерного банку «Полтава-банк» на користь ОСОБА_4 2000 грн.00 коп. (дві тисячі гривень 00 коп.) моральної шкоди.

В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя (підпис)

Судді: (підписи) Копія вірно: