Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Шимківа С.С., Григоренка М.П.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» на рішення Корецького районного суду Рівненської області від 25 квітня 2016 року у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та його представника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 25 квітня 2016 року Товариству з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» в позові до ОСОБА_1 відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції не в повному обсязі зясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору та не вірно застосував норми матеріального права.

Вказує, що вина відповідача у завданні шкоди під час ДТП стверджується постановою про закриття кримінального провадження від 1 вересня 2015року, висновком авто технічної експертизи №50 від 5.08.2015року.

Покликається на те, що суд не правильно визначився із правовідносинами, що виникли між сторонами та застосував Закон України «Про обовязкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та норми Закону України «Про страхування», які на них не поширюються.

Доводить, що між сторонами виникли відносини, що регулюються статтею 993 ЦК і статтею 27 Закону України «Про страхування», тобто що випливають із суброгації.

Не вірним вважає висновок суду першої інстанції про те, що підставою стягнення коштів з відповідача є доказ про сплату коштів Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», у розмірі, передбаченому полісом.

Стверджує, що вказана страхова компанія здійснила відшкодування шкоди у розмірі 49 490грн., що є ще одним із доказів того, що шкоду було завдано винними діями ОСОБА_1

Просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановивши нове-про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того вина ОСОБА_1 у завдані шкоди майну ОСОБА_2 під час ДТП, яке мало місце 23.08.2014р. на 257 км а/д Київ-Чоп не доведена та відсутні докази сплати страхового відшкодування ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», з якою укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідача.

Такий висновок суду не відповідає обставинам справи та не ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права.

Встановлено, що 19 вересня 2013 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобовязання компенсувати страхувальнику прямі збитки, повязані з користуванням автомобілем НОМЕР_1.

23 серпня 2013року за участю застрахованого транспортного засобу та автомобіля марки «Хюндай-Асент» під керуванням ОСОБА_1 сталася ДТП, внаслідок якого застрахований автомобіль «Субару» зазнав механічних пошкоджень.

24 лютого 2015року ТзДВ «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» на підставі страхового акту №КР-009311 від 2.02.2015року з розрахунком суми страхового відшкодування до нього, на підставі Звіту про визначення вартості матеріального збитку №1063 від 22.12.2014року та довідки спеціаліста №1065 від 12.01.2015року здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 134810грн., що стверджується платіжним дорученням №569 від 24.02.2015року.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована у ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» з лімітом відповідальності страховика 50тис.грн., франшизою 510грн.

Вбачається, що ліміт відповідальності за полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідача у ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в повному обсязі не відшкодовує фактично понесених позивачем витрат на виплату суми страхового відшкодування потерпілому ОСОБА_2, в звязку з чим позивач, до якого перейшло право вимоги, звернувся із даним позовом до ОСОБА_1, в якому просить стягнути різницю між витратами понесеними на виплату страхового відшкодування і страховою виплатою, здійсненою ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта».

Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на зазначене, якщо розмір завданої шкоди перевищує належним чином визначену страхову суму («ліміт відповідальності страховика» у відносинах страхування цивільно-правової відповідальності), відшкодування шкоди в обсязі такої різниці здійснюється в межах окремого деліктного зобов'язання за участі деліквента та потерпілого, або іншої особи, до якої у встановленому законом порядку перейшло право потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди. Зокрема, за змістом статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України такою особою може бути страховик, який забезпечує майнові інтереси відповідного потерпілого у відносинах майнового страхування

Таким чином у спірному зобовязанні відбулася заміна кредитора, зокрема страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, тобто до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» перейшло право потерпілого ОСОБА_2 вимагати відшкодування завданої шкоди.

В заявленому позові до відповідача страхова компанія просить стягнути з ОСОБА_1 85 320грн. різниці між понесеними нею витратами та отриманим від ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» страховим відшкодуванням, а тому відсутність у матеріалах справи доказів про сплату останньою 49 490рн. не впливає на право отримання позивачем такої різниці від винуватця ДТП.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України). Диспозиція наведеної норми у взаємозв'язку зі ст. 60 ЦПК України покладає на позивача обов'язок доказати факт заподіяння шкоди відповідачем та її розмір. Відсутність вини у заподіянні шкоди згідно ч. 2 ст. 1166 ЦК України має доводити відповідач (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-183цс14 від 3 грудня 2014 року).

Чинною постановою слідчого СВ Новоград-Волинського МВ УМВС України в Житомирській області від 1.09.2015року закрито кримінальне провадження у звязку із відсутністю у діянні водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Вирішено притягнути водія автомобіля марки «Хюндай-Асент» до адмінвідповідальності за ст.124 КУпАП.

Результати прийнятого рішення в межах справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 сторонами в цивільній справі не надані, а тому з огляду на зміст ч. 2 ст. 1166, ст. 1188 ЦК України, ч. 4 ст. 61 ЦПК України дії/бездіяльність ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як учасників дорожнього руху, обсяг їх цивільно-правової відповідальності має перевірятися судом у порядку доказування.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні указаних фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів (ст. 179 ЦПК України).

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Проведеною в межах кримінального провадження автотехнічною експертизою №50 від 5.08.2015року, копія якої надана позивачем в якості доказу вини відповідача, встановлено, що з технічної точки зору невідповідність дій водія автомобіля марки «Хюндай» ОСОБА_1 технічним вимогам п.10.1, п.10.3 ПДР України з технічної точки зору знаходиться у прямому причинному звязку із створенням аварійної обстановки й виникненням наведеної дорожньо-транспортної пригоди у заданих умовах руху. Водій автомобіля «Субару» ОСОБА_2 не мав технічної можливості уникнути зіткнення із автомобілем «Хюндай-Асент», шляхом термінового гальмування або безпечного обїзду, із моменту виникнення небезпеки для його руху.

Враховуючи чинну постанову слідчого СВ Новоград-Волинського МВ УМВС України в Житомирській області від 1.09.2015року, якою закрито кримінальне провадження у звязку із відсутністю у діянні водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення та висновки вищевказаної експертизи дають підстави вважати, що діями (бездіяльністю) ОСОБА_1 створено аварійну обстановку, внаслідок яких виникла ДТП, в ході якої заподіяно шкоду майну потерпілого ОСОБА_2

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку що з ОСОБА_1 в порядку суброгації на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» підлягає стягненню в рахунок відшкодування шкоди 85 320грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з і понесені останнім витрати по оплаті судового збору при подачі позову та апеляційної скарги в загальному розмірі 2893,8грн.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст. 307 , п.3, 4 ч.1 ст. 309, ст. 316, ст.317,325 ЦПК України , ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» задовольнити.

Рішення Корецького районного суду Рівненської області від 25 квітня 2016 року скасувати.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» в порядку суброгації 85 320(вісімдесят пять тисяч триста двадцять)грн. в рахунок відшкодування шкоди та 2893(дві тисяч вісімсот девяносто три)грн.80коп. понесених судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення проте, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

ОСОБА_3

ОСОБА_4