Номер провадження 6/754/224/16
Справа № 754/7527/16-ц
У Х В А Л А

07 червня 2016 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:

головуючого-судді Клочко І.В.

при секретарі Базік А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві подання заступника начальника відділу Подільського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві Мойсеєнка В.В. про входження до житла чи іншого володіння боржника ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Заступник начальника відділу Подільського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві звернувся до суду з поданням про входження до житла чи іншого володіння боржника ОСОБА_2

В обґрунтування подання зазначив, що в провадженні відділу перебуває виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 1-111/10, виданого 14.07.2010 року Деснянським районним судом м.Києва про конфіскацію на користь держави всього майна, яке є особистою власністю засудженого ОСОБА_2, який надійшов на виконання 27.10.2010 року. В той же день, 27.10.2010 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 21710258 по виконанню вищевказаного виконавчого листа.

25.08.2010 року під час виходу державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1, з метою опису майна боржника, державному виконавцю не надано доступу до квартири для вчинення виконавчих дій, про що складено відповідний акт. 24.01.2012 року згідно довідки адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УДМС України встановлено, що боржник ОСОБА_2 зареєстрований за вищевказаною адресою. Згідно відповіді УДАІ ГУ МВС України в м.Києві від 24.06.2014 року, транспортні засоби за боржником не зареєстровані. 04.02.2016 року з метою повного виконання вищезазначеного виконавчого документа утворено виконавчу групу.

Посилаючись на викладені обставини, заявник просить задовольнити подання та постановити ухвалу про примусове входження до житла боржника з метою подальшого опису й арешту майна для подальшої конфіскації.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 376 ЦПК України, суд негайно розглядає подання, без виклику і повідомлення сторін, за участю державного виконавця.

В судове засідання державний виконавець не з'явився, причини його неявки суду не відомі.

Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність державного виконавця на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що подання підлягає задоволенню судом з наступних підстав.

14.07.2010 року Деснянським районним судом міста Києва видано виконавчий лист на виконання вироку суду від 04.02.2010 року по кримінальній справі № 1-111/2010 р. за обвинуваченням ОСОБА_2 за ст.ст.187 ч.3, 289 ч.3, 69, 70 КК України в частині конфіскації на користь держави всього майна, що є особистою власністю засудженого.

27.10.2010 року державним виконавцем Павленком Ю.А. відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м.Києві на підставі виконавчого листа № 1-111/2010 р. від 14.07.2010 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 21710258 відносно боржника ОСОБА_2

25.08.2010 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м.Києві Павленком Ю.А. складено акт про неможливість перевірити майновий стан боржника за його адресою: АДРЕСА_1, оскільки двері квартири ніхто не відчиняє.

Згідно довідки адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УДМС України в м.Києві від 24.12.2012 року встановлено, що боржник ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

04.02.2016 року з метою повного виконання вищезазначеного виконавчого документа, який тривалий час перебуває на виконанні у відділі, утворено виконавчу групу з метою перевірки майнового стану за адресою проживання боржника.

Відповідно до конституційних положень права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Так, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч.1 ст. 64 Конституції України).

Кожному гарантується недоторканість житла; не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (ч.ч. 1, 2 ст. 30 Конституції України). Гарантія недоторканості житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканість житла, яке визначене в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 14 ЦПК України, рішення суду є обов'язковим до виконання.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання ст. 6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема Європейський суд з прав людини зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків; таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб ст. 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 ЦПК України невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Законом України «Про виконавче провадження» встановлено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст.ст. 1, 11 Закону України Законом «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Одним із заходів примусового виконання рішення є звернення стягнення на майно боржника, за яким на державного виконавця покладено обов'язок по проведенню виконавчих дій щодо виявлення майна, його арешту (опису), вилучення та примусової реалізації.

При цьому державному виконавцю у процесі здійснення виконавчого провадження, надано право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; звертатися до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.

Таким чином, державний виконавець при виконанні виконавчих документів, виданих іншими органами (посадовими особами) щодо стягнення боргу, зобов'язаний керуватися нормами Закону України «Про виконавче провадження», зокрема звертати стягнення на майно боржника, в тому числі проводити опис й арешт майна боржника; у разі неможливості потрапити у жиле приміщення боржника ставити перед судом питання про постановлення вмотивованого судового рішення про примусове проникнення до житла боржника.

Вирок суду в частині конфіскації майна станом на час розгляду подання боржником не виконано.

З огляду на зазначене та те, що визначальною підставою для звернення до суду державним виконавцем з поданням про примусове проникнення до житла боржника є факт невиконання вироку суду в частині конфіскації майна засудженого та неможливість державного виконавця потрапити до жилого приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, що встановлено в засіданні судом, подання державного виконавця підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 30, 62, 202, 376 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

У Х В А Л И В:

Подання заступника начальника відділу Подільського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві Мойсеєнка В.В. про входження до житла чи іншого володіння боржника ОСОБА_2 - задовольнити.

Надати дозвіл на примусове входження до жилого приміщення, а саме до квартири АДРЕСА_1, за місцем реєстрації та проживання божника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з метою подальшого опису й арешту належного боржнику майна для подальшої конфіскації.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання до Деснянського районного суду міста Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення апеляційної скарги.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий