Номер провадження: 22-ц/785/1920/16
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н. А.
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів- Калараш А.А., Заїкін А.П.

При секретарі - Томашевської Т.В.

Розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.12.2015 року, у справі за позовом ОСОБА_5 до акціонерного товариства «Регіональний інвестиційний банк», ОСОБА_6, третя особа - Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу - Іллічова Наталія Артемівна

- про визнання недійсним договору до іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовними вимогами в котрих зазначав, що з 19 лютого 2000 року перебуває з ОСОБА_6 в зареєстрованому шлюбі та 26 квітня 2007 року вони набули право власності на квартиру АДРЕСА_1.

28 червня 2008 року між АТ « Regionala Snvesticiji Banka» та ОСОБА_6 був укладений договір іпотеки, посвідчений нотаріально, згідно з умовами якого його дружина передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 в рахунок забезпечення зобов'язань Компанії Фейорберг ДТД. Зазначений договір був посвідчений за його письмовою згодою, яка викладена окремою заявою. В 2014 році він дізнався, що 13.07.2011 року сторони іпотечного договору змінили Боржника, строк виконання договору за виконання зобов'язань щодо якого ОСОБА_6 поручалась нерухомим майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності та 13.07.2011 року уклала договір до Договору іпотеки без його згоди.

Посилаючись на те, що зазначений договір укладений без його нотаріально посвідченої згоди та посилаючись на вимоги ст.60,65 СК України ч.2 ст.6 Закону України «Про іпотеку», ст.578 ЦК України п.48 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» просив суд визнати недійсним Договір від 13 липня 2011 року до Договору іпотеки від 23.06.2008 року укладений між АТ «Регіональний інвестиційний банк» та ОСОБА_6, що зареєстрований в реєстрі № 6677 і посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2015 року в заявлених вимогах відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового, про задоволення заявлених вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на ті ж обставини, що викладені в позовній заяві та на те, що майно, що перебуває у спільній сумісній власності може бути передано в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх власників.

В судове засідання відповідач ОСОБА_6 не з'явилась, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином.

В силу ст.305 ч.2 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за її відсутності.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, яка доповіла зміст рішення, вислухавши пояснення сторін, що з'явились, перевіривши доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні проводитися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

За правилами ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лив формальних міркувань.

Матеріалами справи встановлено, що 06 червня 2008 року між AT «РЕГІОНАЛЬНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» та компанією FIREBERG LTD був укладений Договір займу № А-04/598, умовами якого встановлено зобов'язання AT «РЕГІОНАЛЬНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» надати компанії FIREBERG LTD кредит у розмірі 2 000 000,00 доларів США та зобов'язання компанії FIREBERG LTD повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами за процентною ставкою у розмірі 12 % річних в строк до 25.06.2009 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за договором займу № А-04/598 від 06.06.2008 p., між AT «РЕГІОНАЛЬНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» як іпотекодержателем та ОСОБА_6 як іпотекодавцем, який є майновим поручителем за компанію FIREBERG LTD, укладено договір іпотеки, посвідчений 23.06.2008 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. за р. № 9556, відповідно до умов якого ОСОБА_6 передала в іпотеку однокімнатну квартиру під АДРЕСА_1.

Договір іпотеки посвідчено за згодою чоловіка іпотекодавця ОСОБА_5, відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 23 червня 2008 року відповідно до котрої він надав згоду ОСОБА_6 на надання в іпотеку на умовах за її розсудом АТ «РЕГІОНАЛЬНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» належну йому квартиру АДРЕСА_1, придбану ними під час знаходження у зареєстрованому шлюбі, з правом подальшого продажу за ціною та на умовах за її розсудом вказаного нерухомого майна у разі неповернення Компанією FIREBERG LTD кредиту.

Відповідно до Договору про переведення боргу від 11 липням 2011 року, залишок боргу за договором займу № А-04/598 від 06. переведено на компанію QUEENSLAND SALES LLP.

29 липня 2010 року Іпотекодержатель АТ «РЕГІОНАЛЬНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» та ОСОБА_6 внесли зміни в п.1.2. Договору іпотеки , а 13.07.2011 р. вони уклали договір до договору іпотеки, посвідчений нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. за р. № 6677, за яким ОСОБА_6 в зв'язку з укладанням 11 липня 2011 року договору переведення боргу за договором позики № А-04/598 від 06 червня 2008 року погодилась на заміну сторони договору позики-Позичальника-компанія Куінсленд Сейлз ЕлЕлПі та зменшення суми кредиту до 910 000 доларів США та будь яке збільшення цієї суми терміном повернення до 25 січня 2012 року.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один із них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

За змістом частини першої статті 203 , частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами)вимог,які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 цього Кодексі, і зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

За змістом статей 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні й користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до статті 578 ЦК України та статті 6 Закону № 898-IV майно, що є у спільній власності, може бути передане в заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників.

Частиною другою статті 369 ЦК України встановлено, що згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Згідно із частиною першою статті 219 ЦК України в разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Як вбачається з матеріалів справи позивач при укладені ОСОБА_6 договору іпотеки, надав нотаріальну згоду на розпорядження спільної власності подружжя, зокрема квартиру АДРЕСА_1, що підтверджено, як самою заявою так і зазначено в п.1.10.14 договору іпотеки від 23 червня 2008 року.

Крім того, за Договором іпотеки розділу 5 п.1 передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання позичальником зобов'язань за Кредитним договором та Іпотекодавцем всіх зобов'язань за цим договором та всіма додатковими угодами до нього. При цьому п.3 передбачено, що внесення змін до даного договору дозволяється лише за згодою сторін. Узгоджені сторонами зміни до цього договору вносяться у письмовій формі і підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.( а.с.9-14).

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що сторони іпотечного договору узгодили зміни у відповідності до умов договору, а сам позивач при наданні нотаріально посвідченої згоди був ознайомлений, що Іпотекодавець несе всі зобов'язання за цим договором, зокрема і всіма додатковими угодами до нього.

Відсутність такої згоди при укладенні договору до договору іпотеки сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним так як виключає необхідність надання окремої згоди .

Пунктом 6 статті З ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України в разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

Відповідно до правової позиції у справі за № 6-1912цс15 Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого подружжя.

У справі, рішення котре переглядається, встановлено, що позивач не лише був обізнаний щодо взятих на себе зобов'язань його дружиною - ОСОБА_6 щодо договору іпотеки з моменту його нотаріального посвідчення та до повного виконання позичальником зобов'язань за Кредитним договором, а також і за всіма додатковими угодами до нього. При цьому він надав таку згоду, котра нотаріально посвідчена.

Отже, ОСОБА_5 при укладенні договору іпотеки його дружиною знав на що дає згоду та її не оскаржував.

Наведене свідчить, що на час укладення договору до іпотечного договору 13 липня 2011 року банк знав про існування згоди ОСОБА_5 на передачу в іпотеку спільного майна подружжя та що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі сторони питання щодо поділу квартири не заявляли, а тому позивач не довів, що підписуючи такий договір сторони договору діяли недобросовісно і ОСОБА_6 такої згоди від нього не отримала.

Доводи апеляційної скарги на те, що він надавав згоду за іншого боржника оцінюється критично, оскільки з самої нотаріально посвідченої заяви вбачається, що він надав згоду ОСОБА_6 щодо укладання договору іпотеки спірної квартири на умовах її власного розсуду.

Виходячи з того, що сама ОСОБА_6 не заперечувала щодо зміни боржника,терміну погашення кредитної заборгованості, судова колегія погоджується з судженням районного суду, що ця підстава виключала необхідність надання ОСОБА_5 окремої згоди на укладання договору до договору іпотеки.

Посилання на аналіз судової практики та на Інструкцію «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» не є безумовною підставою для скасування рішення суду з врахуванням тієї обставини, що при наданні нотаріально посвідченої згоди позивач був ознайомлений з договором іпотеки за яким відповідальність Іпотекодавця, як і його згода, відповідно до розділу 5 п.1 розповсюджується і на всі додаткові угоди.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи

Керуючись ст.ст. 218, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.12.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена на протязі 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Голодуючий суддя - Л.А.Гірняк

Судді А.П.Заїкін

А.А.Калараш