У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Коротуна В.М., Нагорняка В.А.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційними скаргами ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Київської області від 03 березня 2016 року та Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 03 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») Стрюкова І. О. звернулася до суду з позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором у розмірі 596,37 дол. США та 21 214 грн 19 коп.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 03 березня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у сумі 596,37 дол. США та 21 214 грн 19 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду в частині скасування рішення суду першої інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Надра», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні вимог до ОСОБА_6 та ухвалити нове рішення про задоволення позову повністю.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно зі ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 14 листопада 2006 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 165/П/РП/2006-840, згідно з яким ВАТ КБ «Надра» надало ОСОБА_4 кредит на придбання автотранспортного засобу марки «Datwoo Lanos», 2006 року випуску, на загальну суму 11 256 дол. США із розрахунку 10 % річних до 11 листопада 2011 року.

07 квітня 2010 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_6 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель поручається перед кредитором за неналежне виконання ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором. Поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Після укладення кредитного договору сторони неодноразово змінювали його положення шляхом укладення додаткових угод.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду із позовом, про що заявлено відповідачем.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивачем не надано суду доказів щодо вживання заходів для належного повідомлення поручителя про виконання зобов'язань за кредитним договором протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи вимоги в частині стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором, апеляційний суд правильно виходив із того, що останній платіж було вчинено 16 листопада 2012 року, тобто строк позовної давності був перерваний, а тому позивачем не пропущено строк звернення до суду. Оскільки ОСОБА_4 зобов'язання за договором не виконував, що призвело до виникнення заборгованості, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за кредитним договором.

Такі висновки ґрунтуються на фактичних обставинах, установлених судом, на доказах, поданих сторонами, які судом належним чином оцінені і відповідають вимогам закону, який правильно застосовано.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За нормами ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що позивачем не надано суду доказів щодо вживання заходів для належного повідомлення поручителя про виконання зобов'язань за кредитним договором протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем не пропущено строк звернення до суду. ОСОБА_4 належно не виконував умови договору, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з нього на користь банку.

Із матеріалів касаційних скарг, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарги є необґрунтованими і наведені в них доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2015 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду Київської області від 03 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

О.В. Закропивний В.М. Коротун В.А. Нагорняк