Головуючий суду 1 інстанції - Костроба Ю.Ю.
Доповідач - Лозко Ю.П.
Справа № 414/1221/14-ц
Провадження № 22ц/782/817/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«03» листопада 2016 року м.Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого Лозко Ю.П.

суддів: Романченка В.О., Дронської І.О.

за участю секретаря Коротенка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м.Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 нарішення Кремінського районного суду Луганської області від 16 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2 про стягнення витрат пов'язаних з навчанням та за позовом ОСОБА_2 до Харківського національного університету внутрішніх справ про визнання недійсним договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України без відшкодування фактичних витрат на підготовку,

ВСТАНОВИЛА:

01 липня 2014 року позивач Харківський національний університет внутрішніх справ звернувся до суду з вказаним позовом в якому просив стягнути з відповідача на користь Харківського національного університету внутрішніх справ фактичні витрати, пов»язані з навчанням ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 40 216,64 гривень.

05 серпня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просив розірвати достроково договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України від 16 серпня 2008 року №3504-08сл/Лг укладений між ним та Харківським національним університетом внутрішніх справ без відшкодування фактичних витрат на підготовку у зв»язку з невиконанням виконавцем умов договору.

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 16 жовтня 2015 року позовні вимоги Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2 про стягнення витрат пов'язаних з навчанням було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ фактичні витрати, пов»язані з навчанням ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 40 216 гривень 64 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ судовий збір в сумі 402 гривні 17 копійок.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Харківського національного університету внутрішніх справ про визнання недійсним договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України без відшкодування фактичних витрат на підготовку залишено без задоволення за необґрунтованістю.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду в частині задоволення позову Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2 про стягнення витрат пов'язаних з навчанням, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить суд, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2 про стягнення фактичних витрат, пов'язаних з навчанням в сумі 40 216,64 грн. та судового збору у розмірі 402,17 грн.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта доводи його представника, дослідивши письмові матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Із матеріалів справи вбачається, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Харківського національного університету внутрішніх справ про визнання недійсним договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України без відшкодування фактичних витрат на підготовку ніким із сторін не оскаржується, тому в цій частині рішення суду не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч.1 ст.303 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку «№12 від 24.10.2008року.

Отже, судова колегія перевіряє законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2 про стягнення витрат пов'язаних з навчанням та вважає апеляційну скаргу ОСОБА_2 такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги Харківського національного університету внутрішніх справ, суд першої інстанції виходив з того, що взяті на себе зобов»язання за договором про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України від 16.08.2008 року позивачем Харківським національним університетом внутрішніх справ було виконано в повному обсязі, проте відповідачем ОСОБА_2 були порушені умови цього договору, у зв»язку з чим зобов»язання не виконано та не відшкодовано фактичних витрат, пов»язаних з його утриманням у навчальному закладі у сумі 40 216 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача на користь Харківського національного університету внутрішніх справ.

Таких висновків, в частині обґрунтованості вимог первісного позивача суд дійшов правильно виходячи з наступного.

Судом та матеріалами справи встановлено, що наказом ХНУВС від 31.07.2008 року ОСОБА_2 було зараховано курсантом 1- го курсу до навчально - наукового інституту підготовки фахівців для підрозділів слідства та дізнання за спеціальністю 6.060100 «правознавство»Харківського національного університету внутрішніх справ з 16 серпня 2008 року, та було присвоєно спеціальне звання «рядовий міліції».

16 серпня 2008 року між сторонами був укладений Договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України.

З 02.06.2012 року на підставі наказу ХНУВС №215 ОСОБА_2 як курсанта 4 - го курсу було відраховано зі складу курсантів ХНУВС та відкомандировано для подальшого проходження служби до ГУМВС України в Луганській області.

Частиною 7 статті 18 Закону України «Про міліцію» особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за власним бажанням відшкодовують МВС України витрати, пов»язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з наказу ГУМВС України в Луганській області від 01.08.2013 року №295 о/с лейтенанта міліції ОСОБА_2 слідчого слідчого відділення Кремінського районного відділу було звільнено з органів МВС у запас Збройних Сил за п. 64 «ж» (за власним бажанням). Вислуга на день звільнення у календарному обчисленні становила 4 роки 11 місяців 17 днів.

Отже, відповідач ОСОБА_2 не відпрацював трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України та звільнився із служби.

Витрати, пов»язані з його утриманням у вищому закладі у добровільному порядку не відшкодував.

Пунктом 2.3.6 вищевказаного договору від 16.08.2008 року передбачено, що у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п.3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов»язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Відмова від подальшого проходження служби на посадах навчальницького складу в органах внутрішніх справ протягом трьох років після закінчення навчання є підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку що передбачено п.3.2. вказаного договору.

Як вбачається з довідки - розрахунку витрат, пов»язаних з утриманням курсанта ОСОБА_2 у Харківському національному університеті внутрішніх справ від 14.03.2014 року №4/391 за підписом начальника відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку (ВФЗБО) головного бухгалтера, бухгалтера ВФЗБО (а.с.9) загальна сума визначених до відшкодування витрат, пов»язаних з утриманням за період з 16.08.2008 року по 02.06.2012 року становить 40 216,64 гривень, з яких: сума витрат грошового забезпечення склала - 13 703,65 грн.; продовольче забезпечення 13 636,45 грн.; речове забезпечення 2 954,72 грн.; вартість житлово - комунальних послуг і спожитих енергоносіїв 9 921,82 грн.

За таких обставин, суд дійшов правильного висновку щодо наявності права позивача Харківського національного університету внутрішніх справвимагати відшкодування витрат, пов»язаних з утриманням ОСОБА_2 у період навчання в Харківському національному університеті внутрішніх справ за період серпня 2008 р. по червень 2012 рік.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем було порушено умови передбачені п.2.1.6, 2.1.8.,4.2. вказаного договору та на підставі п.5.2. договір повинен бути розірвано достроково без відшкодування фактичних витрат на підготовку, колегія суддів вважає безпідставними оскільки, ці доводи стосуються обґрунтування зустрічних вимог ОСОБА_2 до Харківського національного університету внутрішніх справ, а рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 не оскаржується.

Крім того, матеріали справи не містять відомостей, що ОСОБА_2 впродовж всього часу дії вказаного договору, звертався до ХНУВС із відповідними заявами або з вимогами до компетентних органів та установ, щодо не виконання умов та зобов»язань за цим договором та не забезпечення його грошовим, продовольчим, речовим утриманням та не надання або надання не в повному обсязі житлово - комунальних послуг за період з 16.08.2008 року по 02.06.2012 року.

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, зводяться до не згоди з висновками суду по оцінці доказів, але згідно зі ст. 212 ЦПК України право оцінки наданих доказів належить безпосередньо суду, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції процесуального та матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи в частині задоволення вимог первісного позивача.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює та прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимогХарківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2 про стягнення витрат пов'язаних з навчанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись, ст. ст.308, 314 -315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 16 жовтня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: