Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1408/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Головань А. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

15.06.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - Голованя А.М.

суддів Гайсюка О.В., Дуковського О.Л.

за участю секретаря Діманової Н.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» на рішення Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2016 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання протиправними дій банку та визнання недійсним окремого пункту додаткового договору і

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом, в якому просив визнати недійсними п.3, п.4 та п.5 Додаткового договору №2.(а.с. 1,2)

Посилався на те, що 29.11.2007 року між ним та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - «УкрСиббанк») було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за яким він отримав від Банку кредитні кошти в сумі 1 767 500,00 грн. строком до 28.11.2018 року під 15% річних.

Згідно договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011року «УкрСиббанк» поступився правом вимоги за кредитами ПАТ «Дельта Банк».

03.07.2014 року між ним та ПАТ «Дельта Банк» було укладено додатковий договір № 2 до договору про надання споживчого кредиту від 29.11.2007 року, пунктом 2, якого визначено, що пункти 3, 4 цього договору починають застосовуватися з моменту здійснення позичальником сплати заборгованості за договором в розмірі суми не менше ніж 600 000 грн. Пункт 3 додаткового договору передбачає, що сторони домовились здійснити прощення (анулювання) боргу в розмірі 2 240 552,43 грн. відповідно до ст. 605 ЦК України.

В пункті 4 додаткового договору зазначено, що позичальник стверджує, що він повідомлений про те, що згідно з пп. «д» п. 164.2.17 Податкового кодексу України позичальник зобовязаний самостійно сплатити податок з доходів, сума, яких складає анульовану кредитором суму боргу в розмірі 2 240 552,43 грн. та відобразити їх у своїй річній податковій декларації.

Пунктом 5 додаткового договору від 03.07.2014 року визначено, що всі спори, що виникають між сторонами вирішуються постійно діючим третейським судом.

Тоді ж, ним здійснено сплату коштів в сумі 600 000 грн., а ПАТ «Дельта Банк» вручив йому повідомлення про анулювання (прощення) частини боргу та видав довідку про те, що він повністю виконав свої зобовязання по кредитному договору та Банк до нього фінансових та майнових претензій не має.

20.08.2015 року Знамянською ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області відносно нього прийнято податкове повідомлення-рішення про сплату ними податку з доходів за отримання додаткового блага із суми 2 240 552,43 грн.

Після уточнень до позову ОСОБА_2 просив визнати протиправними дії ПАТ «Дельта Банк» щодо визнання доходу у вигляді додаткового блага в сумі 2 240 552,43 грн., унаслідок прощення (анулювання) у звязку з тим, що, як в договорі про надання споживчого кредиту, так і додатковому договорі не передбачено прав ПАТ «Дельта Банку» визначати дохід позичальника.

Також, вважає, що відповідач неправомірно встановив, що анульована ним сума кредиту є доходом у формі додаткового блага та підпадає під оподаткування на підставі п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.

Крім того, просив визнати недійсним п.5 додаткового договору щодо вирішення спорів між сторонами постійно діючим Третейським судом при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України», як таким, що суперечить п.14 ч.1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди». (а.с. 111-118)

Рішенням Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2016 року, позов задоволено.

В апеляційній скарзі, ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Представник ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання апеляційного суду не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому статтею 76 ЦПК України порядку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення із судовою повісткою і копією апеляційної скарги. Направив до суду письмове повідомлення в якому просив розглянути справу без його участі.

Згідно ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідач, заперечення представників позивача ОСОБА_3, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що зміст укладеного між сторонами кредитного договору від 29.11.2007 року не передбачає право банку визначати дохід позичальника, повідомляти будь-кого про цей дохід, подавати будь-яку звітність на позичальника, що вказує на порушення банком вимог ст.11 ЦК України, тому дії ПАТ «Дельта Банку» щодо визнання доходу у вигляді додаткового блага в сумі 2 240 552,43 грн., унаслідок прощення (анулювання), є неправомірними. Крім того, аналізуючи положення Податкового кодексу України суд дійшов висновку, що анулювання частини кредитної заборгованості в розмірі 2240552,43 грн. не є доходом позивача. Пункт 5 додаткового договору суд визнав недійсним з підстав ч.1 ст. 215 ЦК України, оскільки він суперечить положенням п.14 ч.1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди».

Проте з такими висновками суду повністю погодитися не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.11.2007 року між ОСОБА_2 та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі АКІБ «УкрСиббанк») було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за яким він отримав від Банку кредитні кошти в сумі 1 767 500,00 грн. строком до 28.11.2018 року під 15% річних.

Згідно договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011року АКІБ «УкрСиббанк» поступився правом вимоги за кредитами ПАТ «Дельта Банк».

03.07.2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк» було укладено додатковий договір № 2 до договору про надання споживчого кредиту, пунктом 2, якого визначено, що пункти 3, 4 цього договору починають застосовуватися з моменту здійснення позичальником сплати заборгованості за договором в розмірі суми не менше ніж 600 000 грн. Пункт 3 додаткового договору передбачає, що сторони домовились здійснити прощення (анулювання) боргу в розмірі 2 240 552,43 грн. відповідно до ст. 605 ЦК України.

Відповідно до п. 4 підписанням цього додаткового договору позичальник стверджує, що він повідомлений про те, що згідно п.п. «д» п.164.2.17 ПК України позичальник зобовязаний самостійно сплатити податок з доходів, сума яких складає анульовану кредитором суму боргу у розмірі 2 240 552,43 грн. та відобразити їх у своїх річній податковій декларації.

Представник банку та особисто ОСОБА_2 підписали зазначений вище додатковий договір №2 (а.с. 14).

Матеріалами справи підтверджується, що сторони виконали умови додаткового договору, а саме 03.07.2014 року позивач як боржник сплатив 600 000 грн. (а.с. 17), а банк простив йому кредитну заборгованість в розмірі 2 240 552,43 грн., що підтверджується відповідним повідомленням банку.

Крім того, в зазначеному повідомленні ПАТ «Дельта Банк» поінформував ОСОБА_2 про анулювання боргу за кредитним договором у сумі 2 240 552,43 грн. та під підпис особисто розяснив йому про обовязок самостійно сплатити податок з зазначеної відповідно до підпункту д) п. 164.2.17 Податкового кодексу України. (а.с.15)

Згідно з ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 600 цього ж Кодексу зобов'язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами.

Згідно зі ст. 605 ЦК України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Згідно ст. 15, п. 164.2.17 ст. 164 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Додатковим благом є, зокрема, сума боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Таким чином, зміст додаткового договору №2 та згадані вище положення Податкового кодексу України свідчать про те, що ПАТ «Дельта Банк» було надано ОСОБА_2 додаткове благо шляхом прощення боргу.

Направлення інформації про суму анулювання боргу до органів податкової служби хоча і не було передбачено кредитним договором, але, зважаючи на те, що цей договір не було визнано недійсним, вказані дії банку є правомірними та відповідають вимогам чинного законодавства.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправними дії ПАТ «Дельта Банк» щодо визначення доходу у вигляді додаткового блага підлягає скасуванню з підстав передбачених п.п.2,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цієї вимоги.

В частині визнання недійсним п.5 додаткового договору від 03 липня 2014 року, яким визначено питання щодо передачі спорів між сторонами на розгляд постійно діючому Третейському суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» рішення є законним і обґрунтованим, оскільки положення цього пункту договору суперечать п.14 ч.1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», що є аргументом для визнання його недійсним з підстав передбачених ч.1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 309, 313, 314, 316 ЦПК України,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2016 року скасувати в частині визнання протиправними дії ПАТ «Дельта Банк» щодо визначення доходу у вигляді додаткового блага в сумі 2 240 551, 43 грн., отриманого ОСОБА_4 у 2014 році внаслідок анулювання (прощення) заборгованості за договором про надання споживчого кредиту і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цієї вимоги.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскарженим шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: