АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7874/16 Справа № 173/12/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Максюта Ж.І., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «УніремАгро Плюс» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «УніремАгро Плюс» (далі ТОВ «УніремАгро Плюс») про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, посилаючись на те, що йому згідно державного акту про право власності на земельну ділянку ДП №074974, виданого 06 травня 2005 року, належить земельна ділянка (пай) розміром 7.0698га, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

Вказував, що особисто не займався обробкою вказаної земельної ділянки, нікому в оренду її не передавав, а у 2015 році побажав передати свою земельну ділянку в оренду та дізнався, що його земельна ділянка перебуває в оренді у ТОВ «УніремАгро Плюс» на підставі договору оренди, укладеного нібито між ним та відповідачем.

Зазначав, що в січні 2016 року у відділі земельних ресурсів Верхньодніпровського району отримав копію договору оренди земельної ділянки без номеру з додатками, який зареєстрований у відділі земельних ресурсів під №4 від 21 серпня 2010 року та дізнався, що за вказаним договором його земельна ділянка площею 7.6098га передалася в оренду на 15 років з моменту проведення державної реєстрації вказаного договору.

Посилаючись на те, що коли ознайомився з договором, виявив, що він підписаний не ним, а іншою особою, орендної плати за вказаними договором він не отримував, просив суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір оренди земельної ділянки (паю) площею 7.0698га без номера та дати укладення між ним та ТОВ «УніремАгро Плюс», зареєстрований за №34 21 серпня 2010 року.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1)чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2)чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3)які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4)яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7)чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду не відповідає.

Статтями 10,60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Так, за правилами статей 4,5 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акту у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу та основного засобу виробництва; забезпечення рівності права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Конституційний принцип законності набуття права власності на землю знаходить своє вираження також у ст.78 ЗК України, якою передбачено, що право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки (паю) площею 7.0698га, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (а.с.6-7).

В матеріалах справи міститься копія договору оренди земельної ділянки (паю) площею 7.6098га., розташованої на території Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, укладений між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ТОВ «Унірем-Агро Плюс», який зареєстрований в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі у Верхньодніпровському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії Центру державного земельного кадастру 21 серпня 2010 року за №34 (а.с.4-5).

Висновком почеркознавчої експертизи №44/04-50 від 05 лютого 2016 року, проведеної Дніпропетровським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром на підставі постанови слідчого Верхньодніпровського ВП ДВП ГУ НП у Дніпропетровській області від 26 січня 2016 року, призначеної у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, встановлено, що підпис від імені ОСОБА_2 в графі «орендодавець» у розділі 14 договору оренди земельної ділянки, укладеного 21 серпня 2010 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Унірем-Агро», виконано не ОСОБА_2 (а.с.24-27).

Таким чином встановлено, що позивач ОСОБА_2 спірний договір оренди земельної ділянки не підписував.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що позивач повинен був поставити вимоги про визнання договору оренди земельної ділянки неукладеним та про повернення земельної ділянки із чужого незаконного володіння, а не про визнання його недійсним, крім того зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Однак, погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них через неправильне застосування норм матеріального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, що у відповідності до ст.309 ЦПК України є підставою для часткового скасування рішення суду та ухвалення в скасованій частині нового рішення.

Відповідно до ч.1,2 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 14 ч.1 Закону України «Про оренду землі», в редакції, чинній на момент укладення договору, визначено, що договір оренди укладається в письмовій формі.

На підставі ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.1 ст.215 ЦК України).

Згідно зі ст.203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом ч.1 ст.638 ЦПК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.15 Закону України Про оренду землі, істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Згідно зі ч.2 ст.15 Закону України Про оренду землі установлено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що моментом вчинення правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли у належній формі згоди з усіх істотних умов договору. У свою чергу, належною формою згоди є саме письмове викладення умов договору, або у вигляді додаткових угод, що підписані сторонами договору чи за наявності виправлень у первісному тексті договору, здійснений повноважною особою, підпис якої завірено належним чином.

Зважаючи на те, що висновком експертизи встановлений факт того, що позивач спірний договір оренди земельної ділянки не підписував, даний договір не можна вважати таким, що відповідав волі позивача, а отже позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначив, що позовні вимоги не обґрунтовані та предявлені з пропуском строку позовної давності, в той час коли відмовити у задоволенні позову через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише у тому разі, коли позов є обґрунтованим.

У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Також колегія суддів не може прийняти до уваги пояснення відповідача, в яких він просить залишити апеляційну скаргу без розгляду у звязку з розірванням спірного договору оренди земельної ділянки (а.с.117-118), оскільки угода про розірвання спірного договору оренди земельної ділянки укладена сторонами 04 листопада 2016 року (а.с.119), в той час коли колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду, ухваленого 22 вересня 2016 року.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням по справі нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь ОСОБА_2 слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1.159 грн.52 коп.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «УніремАгро Плюс» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки (паю) площею 7.0698га, розташованої на території Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, укладений між орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем товариством з обмеженою відповідальністю «Унірем-Агро Плюс», зареєстрований в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі у Верхньодніпровському відділі Дніпропетровської регіональної філії Центру державного земельного кадастру 21 серпня 2010 року за №34 з моменту його державної реєстрації.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Унірем-Агро Плюс» на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 1.159 грн.52 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Максюта Ж.І.

ОСОБА_3