Справа № 738/1336/16-ц
№ провадження 2/738/341/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2016 року Менський районний суд

Чернігівської області

в складі:

головуючого судді Сова Т.Г.

секретаря Костюк І.А.

за участю:

позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5 сільської ради Менського району Чернігівської області ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мена Чернігівської області справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 сільської ради Менського району Чернігівської області, третя особа головне територіальне управління юстиції у Чернігівській області, про визнання заповіту нікчемним,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 сільської ради Менського району Чернігівської області про визнання нікчемним заповіту, посвідченого 08 червня 2012 року секретарем Феськівської сільської ради Менського району Чернігівської області. Позовні вимоги мотивував тим, що 27 серпня 2013 року помер його батько ОСОБА_7. Він, як спадкоємець за законом першої черги, звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і дізнався, що батько 08 червня 2012 року склав заповіт на користь ОСОБА_3 Вважає, що даний заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а тому його необхідно визнати нікчемним, посилаючись на те, що заповіт складений не уповноваженою особою і не за місцем проживання спадкодавця.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили задовольнити позов в повному обсязі та стягнути з відповідачів понесені позивачем судові витрати. Крім цього, позивач в судовому засіданні пояснив, що з батьком він не проживав, не спілкувався, у них були напружені відносини, але не зважаючи на це він вважає, що батько не міг скласти такого заповіту і позбавити його спадщини. При цьому, представник позивача пояснила суду, що складений заповіт ніяким чином не порушує права позивача, проте вони все одно просять визнати його нікчемним.

Відповідач ОСОБА_3, його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні не визнали позовних вимог, посилаючись на те, що вимоги позивача є безпідставні та необґрунтовані, а тому просили відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_3 пояснив, що у покійного ОСОБА_7 була паралізована ліва сторона, при цьому, його поведінка не викликала будь-яких сумнівів щодо його адекватності, останній користувався мобільним телефоном, дивився телевізор, виписував газети, багато читав, розгадував кросворди, завжди цікавився життям села і саме на прохання ОСОБА_7 він забрав його з будинку престарілих до с. Феськівка, знайшов для нього житло та здійснював за ним догляд. Вважає, що заповіт було складено спадкодавцем із вдячності, оскільки і він і його сімя здійснювали за ним належний догляд, а син взагалі не цікавився життям батька, залишив його у будинку престарілих.

Представник відповідача ОСОБА_4 пояснив, що оспорюваний заповіт, який був останньою волею заповідача, було посвідчено з дотриманням вимог чинного законодавства, ОСОБА_7 був адекватною, психічно здоровою людиною, особисто прочитав текст заповіту та власноручно підписав його і при складанні заповіту не бажав участі свідків. Крім того, зазначив, що Порядок посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затверджений постановою Кабінету Міністрів України 15 червня 1994 року №419, передбачає посвідчення заповітів і довіреностей посадовими та службовими особами відповідно до статей 245 і 1252 ЦК України, а тому не застосовується до спірних правовідносин.

Представник ОСОБА_5 сільської ради ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що заповіт було посвідчено з дотриманням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 11.11.2011 N 3306/5, ОСОБА_7 особисто прибув до сільської ради для складання заповіту, де добровільно, без будь-якого примусу склав заповіт, вказавши спадкоємцем ОСОБА_3 При посвідченні заповіту було перевірено його дієздатність та розяснено наслідки складання заповіту, вказаний заповіт був прочитаний вголос та підписаний ОСОБА_7 особисто і при складанні даного заповіту була присутня вона та ОСОБА_7, інших осіб не було. Також вказала на те, що в сільську раду може звернутися будь-яка особа незалежно від місця її реєстрації та проживання з проханням посвідчити заповіт, а тому зазначення в заповіті місця реєстрації заповідача є достатнім. При посвідченні заповіту ОСОБА_7 свідки були відсутні, оскільки в цьому не було необхідності і ОСОБА_7 не висловлював бажання посвідчувати заповіт при свідках.

Представник третьої особи Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області в судове засідання не зявився, але надіслав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без їх участі, з приводу позовних вимог покладається на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 27 серпня 2013 року в с. Феськівка Менського району Чернігівської області помер ОСОБА_7, про що виконкомом ОСОБА_5 сільської ради Менського району Чернігівської області видано свідоцтво про смерть серії І-ЕЛ №215192 (а.с. 6).

08 червня 2012 року ОСОБА_7 склав заповіт, за яким належні йому земельні ділянки на підставі Державних актів на право приватної власності на землю ЯЕ №779500, ЯЕ №779499, ЧН №042033, ЧН №097284, заповів ОСОБА_3. Даний заповіт посвідчений секретарем Феськівської сільської ради Менського району Чернігівської області ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 95 (а.с.9).

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В 2014 році Менським районним судом Чернігівської області розглядалась цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 сільської ради Менського району Чернігівської області про визнання заповіту недійсним. 30 грудня 2014 року було винесено рішення суду про відмову в задоволенні позовних вимог, 25 лютого 2015 року вказане рішення набрало законної сили.

Враховуючи, що при розгляді вищевказаної справи приймали участь одні і ті ж особи, що і в даній цивільній справі, позовні вимоги стосуються одного і того ж документу (заповіту), судом було зясовано всі обставини складання та посвідчення заповіту, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для повторного зясування даних обставин.

Відповідно до ст.ст. 1233 та 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Заповіт є одностороннім правочином, а тому він повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину (ст. 203 ЦК України).

Вимоги до форми заповіту, передбачені нормами ст. 1247 ЦК України, стосуються як випадків посвідчення заповіту нотаріусом, так і іншими особами, яким законом надані такі повноваження, специфіка ж посвідчення заповітів установлюється в нотаріальній процедурі, тобто Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 11 листопада 2011 року N 3306/5, та Порядком посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України 15 червня 1994 року №419.

Посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 11 листопада 2011 року N 3306/5.

Відповідно до положень ст. 37 ЗУ «Про нотаріат» та ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Згідно з п.1.2 Розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 11 листопада 2011 року N3306/5, нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

Згідно з положеннями п. 2.1 Розділу 11 та п.1.4 Розділу 111 вказаного Порядку нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування; в окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням; при посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності.

Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом.

В оспорюваному заповіті зазначено, що заповіт записаний секретарем сільської ради зі слів ОСОБА_7 за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, заповіт до підписання прочитаний вголос заповідачем ОСОБА_7 і власноручно підписаний ним у присутності секретаря, особу заповідача встановлено, дієздатність його перевірено (а.с.9).

Таким чином, при оформленні заповіту були дотримані вимоги до форми заповіту, а саме, заповіт складено у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, дати та місця народження заповідача, заповіт особисто підписаний заповідачем, зворотного позивачем не доведено, при його складанні та посвідченні дотримано таємницю заповіту, відповідно до ст. 1255 ЦК України. Даний заповіт, відповідно до вимог ст.1251 ЦК України, було посвідчено уповноваженою на те особою - секретарем Феськівської сільської ради Менського району Чернігівської області ОСОБА_6, із зазначенням місця вчинення нотаріальної дії с. Феськівка Менського району Чернігівської області, тобто в межах нотаріального округу (ст. 13-1 Закону України "Про нотаріат").

Посилання позивача та його представників про те, що посвідчення заповіту мало відбутися за місцем реєстрації заповідача, є безпідставними, оскільки відповідно до ст. 41 Закону України «Про нотаріат» нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом чи посадовою особою органів місцевого самоврядування, за винятком випадків, передбачених статтями 9, 55, 60, 65, 66, 70-73, 85, 93 і 103 цього Закону, та інших випадків, передбачених законодавством України. Порядок та перелік підстав відмови посадовою особою органу місцевого самоврядування у вчиненні нотаріальної дії визначено статтею 49 Закону України «Про нотаріат». Даною нормою закону визначено, що нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

Посилання позивача на те, що секретарем сільської ради несвоєчасно були внесені відомості про заповіт до Спадкового реєстру, шляхом подання заяви про реєстрацію, не є підставою для визнання його нікчемним.

Отже, будь-яких належних доказів, які б підтверджували факт нікчемності заповіту ОСОБА_7 позивачем суду не надано, а тому, суд приходить до висновку, що заповіт, складений ОСОБА_7, відповідав справжньому його волевиявленню, в звязку з цим позовні вимоги позивача про визнання нікчемним заповіту задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У звязку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст. ст. 203, 215, 1247, 1251, 1257 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 сільської ради Менського району Чернігівської області, третя особа головне територіальне управління юстиції у Чернігівській області, про визнання заповіту нікчемним - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області через Менський районний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.Г. Сова