Провадження №2-н/760/531/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016 року суддя Солом'янського районного суду м. Києва Шереметьєва Л.А. розглянувши заяву Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2 суми заборгованості за житлово-комунальні послуги, суддя

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржників заборгованості за житлово-комунальні послуги.

В прийнятті заяви про видачу судового наказу має бути відмовлено, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 має статус приватної.

Однак, з довідки ф№3 вбачається, що в квартирі зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

При цьому ОСОБА_1 вказується як власник особового рахунку в квартирі, що неможливо в приватній формі власності на квартиру, а не її власник.

Згідно п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45 власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 355, 360 ЦК України майно, що є у власності двох або більш осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Так, з копії свідоцтва про право власності на житло власником даної квартири є ОСОБА_1 з членами його сім'ї ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Заявник звертаючись до суду посилається на норми ст. 322 ЦК України, яка регулює обов'язок власника утримувати своє майно, при цьому жодної інформації стосовно ОСОБА_4 суду не надав.

Будь-яких відомостей про те, чи проживають в зазначеній квартирі власниця ОСОБА_4 та ОСОБА_3, який є зареєстрованим в квартирі з 25 липня 2009 року, чи користуються житлово-комунальними послугами, чи мають вони обов'язок утримувати майно, в якому проживають, в заяві також не зазначено.

Відповідно до ст. 115 ЦПК України якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала. Ухвала суду разом із заявою та всіма додатками до неї надсилається позивачу.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» №14 від 23 грудня 2012 року наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Пунктом 9 зазначеної вище Постанови визначено, що наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви.

Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором).

Враховуючи викладене вище, неможливості встановити розмір заборгованості, осіб, які мають відповідати за виниклу заборгованість за наданими послугами, а також вигляд такої відповідальності - солідарна чи дольова, підстави для видачі судового наказу відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 97, ч. 6 ст. 100 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті заяви Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2 суми заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Роз'яснити заявнику право на звернення до суду з позовною заявою в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Суддя