АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Соколової В.В.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою відповідачів ОСОБА_3 та Приватного підприємства «Гідроспецбур-Комплекс» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Приватного підприємства «Гідроспецбур-Комплекс», ОСОБА_3 про розірвання договору, стягнення збитків, витрат, завданих ушкодженням здоров'я та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_5 до Приватного підприємства «Гідроспецбур-Комплекс», ОСОБА_3 про розірвання договору, стягнення збитків, витрат, завданих ушкодженням здоров'я та відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Розірвано договір № 36 від 12 серпня 2015 року, укладений між Приватним підприємством «Гідроспецбур-Комплекс» та ОСОБА_5.

Стягнуто з Приватного підприємства «Гідроспецбур-Комплекс» на користь ОСОБА_5 142 000,00 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 3750,00 грн., а всього 145 750,00 грн..

Стягнуто з Приватного підприємства «Гідроспецбур-Комплекс» в дохід держави судовий збір в розмірі 1420,00 грн..

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_3, від свого імені та як керівник відповідача Приватного підприємства «Гідроспецбур-Комплекс», подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, при неповному з'ясуванні фактичних обставин справи. Суд не з'ясував причин, у зв'язку з якими виконавець робіт Приватне підприємство «Гідроспецбур-Комплекс» порушило терміни виконання робіт за договором, що був укладений зі ОСОБА_5, а саме: у зв'язку з аварією, яка відбулася з незалежних від відповідача обставин. Вважає, що вина підприємства в невиконанні умов договору відсутня, а тому, за правилом ст. 617 ЦК України, відповідач повинен бути звільненим від відповідальності, що не враховано судом першої інстанції. В ході розгляду справи не було надано належної оцінки висновку ПрАТ «КПМК - 237» щодо причин аварії при бурінні свердловини, а саме, що ймовірною причиною є складна геологічна побудова ділянки роботи, в той час як заходи ліквідації аварії, що вчинялися підрядником Приватним підприємством «Гідроспецбур-Комплекс», були технічно правильними. Вважає, що сплачені кошти в розмірі 142 000,00 грн. є не попередньою оплатою, а оплатою за вже виконані підрядником етапи роботи, а тому відсутні підстави для їх стягнення на користь позивача.

В судовому засіданні ОСОБА_3 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 та Приватного підприємства «Гідроспецбур-Комплекс» ОСОБА_7 також повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Позивач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_8 проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 серпня 2015 року між ОСОБА_5 та Приватним підприємством «Гідроспецбур-Комплекс» в особі директора ОСОБА_3 був укладений договір № 36 на виконання робіт по бурінню артезіанської свердловини на воду для власних потреб на присадибній ділянці, яка належить позивачу та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п.2.1 договору, укладеного між сторонами, підрядник зобов'язаний здійснити комплекс робіт по бурінню свердловини і її благоустрою відповідно до комерційної пропозиції: орієнтовної глибини 140 м. Конструкція - в 2-і колони/обсадна Ф159 мм., фільтрова -ф 108 мм. з виводом на поверхню. Фільтри довжиною 9 метрів з нержавіючої сітки та дротової обмотки нержавіючої.

В пункті 2.3 договору № 36 сторони погодили, що роботи повинні бути виконані на протязі 10 днів після їх початку.

Пунктами 4.1, 4.2 договору встановлено, що вартість робіт складає попередньо 237600,00 грн. Замовник здійснює передоплату за проведення робіт по бурінню свердловини у розмірі 142 000,00 грн., а саме: 1-ий етап (до початку робіт по бурінню) 43% - 102000,00 грн.; 2-ий етап (після цементування обсадної колони) 17% - 40000,00 грн..

Як вбачається з розписки від 12 серпня 2015 року, на виконання п.4.2 договору № 36 ОСОБА_3 прийняв від ОСОБА_5 102 000,00 грн. авансу. 10 вересня 2015 року ОСОБА_3 було передано 40 000,00 грн., про що також було зроблено відмітку на розписці.

03 грудня 2015 року ОСОБА_5, у зв'язку з порушенням передбачених договором строків виконання робіт, надіслав підряднику Приватному підприємству «Гідроспецбур-Комплекс» та безпосередньо директору підприємства ОСОБА_3 повідомлення про відмову від подальшого виконання робіт підрядником за договором № 36 від 12 серпня 2015 року. В повідомленні також вимагав повернути сплачені авансові кошти в розмірі 142 000,00 грн. та сплатити пеню в розмірі 3% від вартості робіт за кожен день прострочення.

Вказану вимогу ОСОБА_3 було отримано особисто 10 грудня 2015 року, проте залишено без виконання.

Як вбачається з акту обстеження (відеодіагностики) свердловини № 1 від 09 лютого 2016 року за адресою АДРЕСА_1, проведеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська виробнича компанія», підрядником Приватним підприємством «Гідроспецбур-Комплекс» було порушено умови договору та технологію виконання робіт. Так, виконана конструкція свердловини не відповідає тій, що заявлена у договорі, фільтрова колона не доходить до поверхні свердловини на 61 метр та виконана з труби меншого діаметру, ніж передбачалося. При такому виконанні свердловини передбачений умовами договору насос фізично не може бути встановлений в свердловину.

19 квітня 2016 року позивач ОСОБА_5 повторно звернувся до директора Приватного підприємства «Гідроспецбур-Комплекс» ОСОБА_3 з вимогою про розірвання договору № 36 від 12 серпня 2015 року та повернення йому попередньо сплачених коштів в розмірі 142 000,00 грн. в строк протягом п'яти днів з моменту отримання вимоги.

У визначений в ній строк вказана вимогам також виконана не була.

Згідно листа Приватного акціонерного товариства «Київська ПМК - 237» від 08 серпня 2016 року, товариство повідомило, що, як організація по здійсненню робіт з буріння на території міста Києва та області, вважає район біля села Гатне одним із найбільш несприятливих з точки зору гідрогеологічних умов та небезпечним для здійснення бурових робіт свердловин на воду. За результатами вивчення даних про причини аварії на свердловині за адресою АДРЕСА_1, товариство вважає, що аварійна ситуація пов'язана зі складною геологічною побудовою ділянки робіт. При цьому результати роботи по бурінню на цій ділянці свідчать про професіоналізм та досвід виконавця.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпрбурсервіс» в листі зазначило, що за результатами ознайомлення зі звітом бурових робіт по свердловині за адресою АДРЕСА_1 вважає, що конструкція свердловини, запропонована ОСОБА_3 була правильна, а аварія відбулася через те, що геологічний розріз по факту буріння виявився не класичним. Заходи по ліквідації аварії були технічно правильними. Саме виконання конструкції не порушувало технологію буріння свердловин для даного горизонту.

Звертаючись до суду з позовом до Приватного підприємства «Гідроспецбур-Комплекс», ОСОБА_3 про розірвання договору, стягнення збитків і витрат, завданих ушкодженням здоров'я, відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_5 посилався на те, що підрядником Приватним підприємством «Гідроспецбур-Комплекс» було порушено погоджені в договорі строки виконання робіт, фактично виконані роботи по бурінню свердловини не відповідають погодженим сторонами умовам, що призвело як до неможливості технічного виправлення допущених недоліків, так і до неможливості будь-яким чином користуватися свердловиною, а тому, оскільки позивач в істотній мірі позбавлений того, на що розраховував при укладенні договору з відповідачем, просив вказаний договір розірвати, стягнути з підприємства «Гідроспецбур-Комплекс» та його директора ОСОБА_3 солідарно завдані йому збитки в розмірі 178 560,00 грн., пеню за неналежне виконання договору в розмірі 1 035 180,00 грн., витрати, завдані ушкодженням здоров'я в розмірі 66 408,05 грн., понесені витрати на правову допомогу та у відшкодування моральної шкоди 90 000,00 грн..

Задовольняючи позовні вимоги частково, розриваючи договір № 36 від 12 серпня 2015 року, укладений між Приватним підприємством «Гідроспецбур-Комплекс» та ОСОБА_5, та, стягуючи з Приватного підприємства «Гідроспецбур-Комплекс» на користь ОСОБА_5 142 000,00 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 3750,00 грн., а всього 145 750,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що виконавцем робіт по бурінню Приватним підприємством «Гідроспецбур-Комплекс»м було допущено істотне порушенням умов укладеного з позивачем договору, а тому, відповідно до вимог ст. 651 ЦК України, є підстави для розірвання цього договору та стягнення на користь позивача збитків у розмірі 142 000,00 грн., внесених в якості попередньої оплати за проведення робіт.

Позивач ОСОБА_5 рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року не оскаржує, а тому, з урахуванням положень ч. 3 ст. 303 ЦПК України, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду лише в межах доводів апеляційної скарги відповідачів ОСОБА_3 та Приватного підприємства «Гідроспецбур-Комплекс».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для розірвання Договору № 36 від 12 серпня 2015 року та стягнення на користь позивача 142 000,00 грн., вважає цей висновок таким, що відповідає обставинам справи та вимогам закону, а доводи апеляційної скарги його правильність не спростовують, з наступних підстав.

Так, відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ЦК України, визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 651 ЦК України встановлює, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Пункт 4 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

В правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13, зазначається, що оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені ст. 651 ЦК України. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Як встановлено з наявних в матеріалах справи доказів, свердловина за адресою АДРЕСА_1, буріння і облаштування якої було предметом договору № 36 від 12 серпня 2015 року, укладеного між сторонами, не була виготовлена у відповідності до умов цього договору та наразі є непридатною для користування.

Вказані обставини виникли внаслідок відхилення підрядчика Приватного підприємства «Гідроспецбур-Комплекс» при виконанні робіт із буріння та облаштування свердловини від обумовлених у договорі вимог до конструкції цієї свердловини.

Так, фільтрова колона в свердловині не доходить до її поверхні на 61 м., хоча за договором повинна починатися на поверхні свердловини. Крім того, вона виконана з труби меншого діаметру, ніж передбачено у договорі, а саме: замість труби 108 мм застосована труба 90 мм.

Технічна можливість усунути недоліки свердловини та забезпечити можливість її використання за призначенням відсутня. У зв'язку з вказаним, остання потребує тампонування, як така, що непридатна для експлуатації.

Доказів того, що неможливість технічного виправлення недоліків конструкції свердловини та приведення її в можливий для використання стан виникли не з вини виконавця послуг Приватного підприємства «Гідроспецбур-Комплекс», а у зв'язку з непереборними і незалежними від волі підрядника обставинами, відповідачами не було надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, оскільки факт неналежного виконання відповідачем умов укладеного з позивачем договору призвів не лише до неможливості будь-яким чином користуватися свердловиною, а й до неможливості за допомогою інших технічних засобів виправити допущені недоліки в її конструкції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що Приватним підприємством «Гідроспецбур-Комплекс» було допущено істотне порушення умов договору № 36 від 12 серпня 2015 року, внаслідок чого замовник ОСОБА_5 в значній мірі був позбавлений того, на що розраховував при укладенні договору, а тому, за правилами ст. 651 ЦК України та ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», наявні правові підстави для розірвання договору № 36 від 12 серпня 2015 року.

Стаття 653 ЦК України визначає, якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Право споживача вимагати відшкодування збитків, завданих істотним порушенням іншою стороною умов договору, закріплене також в ч. 4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

За правилом ст. 22 ЦК України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Оскільки в ході судового розгляду достовірно встановлено, що через неналежне виконання відповідачем Приватним підприємством «Гідроспецбур-Комплекс» своїх зобов'язань за договором ОСОБА_5 зазнав матеріальних втрат, так як ним було понесено витрати в якості попередньої оплати за договором в розмірі 142 000,00 грн., в той час як результат за договором не було отримано, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що грошові кошти в вищевказаному розмірі підлягають стягненню з Приватного підприємства «Гідроспецбур-Комплекс» на користь ОСОБА_5.

За правилом ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Стаття 79 ЦПК України визначає, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_5 були частково задоволено, оскільки матеріалами справи підтверджується факт укладення позивачем договору про надання юридичних послуг з Юридичною фірмою - Товариством з обмеженою відповідальністю «Ліга справедливості» та проведення оплати за надані послуги в розмірі 3750,00 грн., колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно стягнув вказану суму з відповідача Приватного підприємства «Гідроспецбур-Комплекс» на користь ОСОБА_5, в якості відшкодування понесених витрат на правову допомогу.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції допустив неповне з'ясування обставин справи та не встановив дійсні причини невиконання Приватним підприємством «Гідроспецбур-Комплекс» умов договору № 36 від 12 серпня 2015 року та причини аварії, що відбулася на свердловині, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Стаття 60 ЦПК України визначає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Посилаючись на відсутність своєї вини у настанні аварії при бурінні свердловини за адресою АДРЕСА_1, відповідач Приватне підприємство «Гідроспецбур-Комплекс» будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження вказаних доводів не надає.

Правом заявити клопотання про призначення судової експертизи для з'ясування причин аварії та технічної правильності здійснення робіт по бурінню свердловини відповідач також не скористався.

При цьому подані відповідачем документи на підтвердження своїх доводів, а саме лист Приватного акціонерного товариства «Київська ПМК - 237» від 08 серпня 2016 року та лист Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрбурсервіс» не підтверджують той факт, що аварія сталася не з вини підрядника, а самим підприємством належним чином здійснювалися всі дії щодо буріння і облаштування свердловини, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що вказані товариства є експертними організаціями, а особи, що підписали листи, мають відповідну кваліфікацію надавати висновки з приводу обставин, що досліджуються судом в рамках цієї справи.

За таких обставин, посилання відповідача на те, що невиконання умов договору № 36 відбулося не з його вини, а у зв'язку з непереборними обставинами, колегія суддів вважає недоведеними.

Крім того, як вбачається з п. 6.1 договору № 36 від 12 серпня 2015 року, сторони погодили, що вони звільняються від відповідальності за часткове чи повне невиконання зобов'язань по договору, якщо воно виявилося наслідком непереборної сили, а саме: стихійного лиха, воєнних дій, рішень керівних органів, страйку, якщо ці обставини безпосередньо впливали на виконання договору.

За правилом ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 ЦК України визначає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Тобто, сторони, які на власний розсуд погодили умови укладеного між ними договору, не включили до переліку обставин непереборної сили такий випадок, як аварія на свердловині.

Доводи апеляційної скарги про те, що грошові кошти в розмірі 142 000,0 грн. є не попередньою оплатою, а оплатою за виконання певних етапів дій, а тому не підлягають стягненню на користь позивача, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на таке.

Як вбачається зі змісту пункту 4.2 договору № 36 від 12 серпня 2015 року, в ньому прямо зазначено, що кошти в розмірі 142 000,00 грн. є попередньою оплатою.

Умови, які передбачають поетапне здійснення робіт та їх поетапну оплату, в договорі № 36 від 12 серпня 2015 року відсутні.

З огляду на викладене, відсутні підстави вважати, що 142 000,00 грн. були передані директору Приватного підприємства «Гідроспецбур-Комплекс» ОСОБА_3 як оплата за завершені виконавцем і прийняті замовником етапи роботи по бурінню свердловини.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги відповідачів ОСОБА_3 та Приватного підприємства «Гідроспецбур-Комплекс» відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_3 та Приватного підприємства «Гідроспецбур-Комплекс» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: