АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №661/2680/15-ц Головуючий в І інстанції Ведяшкіна Ю.В. Провадження №22-ц/791/1191/16 Доповідач: Прокопчук Л.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддівОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретар ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «БМ Банк» на рішення Новокаховського міського суду від 18 лютого 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

06 липня 2015 року публічне акціонерне товариство «БМ Банк» звернулося до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 21 квітня 2011 року між ним та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір, згідно з яким позичальник отримала кредитні кошти у розмірі 170 000грн. з відсотковою ставкою 18,99% річних і терміном остаточного повернення кредиту 20.04.2019 року.

Відповідач взяті на себе зобовязання по поверненню кредиту та сплати процентів в строки, передбачені кредитними договорам, не виконувала і тому станом на 25.05.2015 року утворилася заборгованість у розмірі 176 383,33грн.

В забезпечення виконання умов кредитного договору 21 квітня 2011 року був укладений договір поруки з ОСОБА_6, відповідно до якого останній поручився перед кредитором за своєчасне та повне виконання боржником зобовязань за кредитним договором.

Направлена відповідачам вимога про дострокове повернення кредиту залишена без задоволення.

Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором у сумі 176 383,33грн., а також витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Новокаховського міського суду від 18 лютого 2016 року у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, публічне акціонерне товариство «БМ Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просило його скасувати і ухвалити нове, яким стягнути заборгованість, яка на 03.03.2016 року становить 132 825,49грн.

Належним чином повідомлений про день і час слухання справи, представник банку не зявився, що згідно зі ст.305 ЦПК є підставою для розгляду справи у його відсутності.

ОСОБА_5 та її представник, вважаючи рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просили залишити його без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Згідно із статтями 525,526,530 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Із матеріалів справи вбачається, що 21 квітня 2011 року між публічним акціонерним товариством «БМ Банк» і ОСОБА_5 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 170 000грн. за сплатою процентів із розрахунку 18,99% річних, та поверненням кредитних коштів строком до 20 квітня 2019 року.

Пунктом 3.4 договору передбачено погашення заборгованості за кожний поточний кредитний місяць рівними платежами згідно з графіком погашення заборгованості за кредитом (додаток №1), який є невідємною частиною договору.

Відповідно до графіка позичальник зобовязана була сплачувати банку кожний місяць по 3 456грн., а кожний квітень місяць по 1 176грн.

В забезпечення виконання умов кредитного договору банком був укладений договір поруки 21 квітня 2011 року з ОСОБА_6, відповідно до якого останній поручився перед кредитором за своєчасне та повне виконання боржником своїх зобовязань.

Згідно з пунктом 4 поручитель з боржником несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

ОСОБА_5 допустила невиконання своїх обовязків за кредитним договором внаслідок чого станом на 25.05.2015 року виникла прострочена заборгованість у сумі 46 026,23грн.

Зазначена обставина підтверджена наданим банком розрахунком кредитної заборгованості /а.с. 5-8/.

Відповідачка ОСОБА_5 не спростувала вказаного, а навпаки в період розгляду справи, а саме 17 лютого 2016 року погасила частково прострочену заборгованість у сумі 45 851,24грн. /а.с. 103/ і таким чином визнавши її наявність.

Відмовляючи банку у задоволенні його позову про дострокове стягнення кредитної заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що банк передчасно звернувся до суду з зазначеним позовом т.я. ним не надано належних та допустимих доказів про неможливість звернення стягнення на заставне майно чи відсутності у позичальника розрахункових рахунків з яких можливо провести договірне списання коштів, а також доказів надіслання позичальнику повідомлення про суму прострочення та термін її сплати.

З таким висновком суду колегія суддів не може погодитися, виходячи з того, що ті обставини, які суд першої інстанції вважає обовязковими до виконання банком самим кредитним договором визначено як право банку, а не його обовязок.

Вказане слідує із розділу 6 договору та підпунктів 6.1,6.1.3-6.1.5 цього ж договору.

У пункті 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5 розяснено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч.1 ст.20 ЦК, статті 3,4 ЦПК).

Право банку на дострокове стягнення кредитної заборгованості та сплати процентів передбачено ч.2 ст.1050 ЦК, а також пунктом 9.3 кредитного договору.

Колегія суддів також не погоджується і з висновком суду про повне погашення позичальником простроченої кредитної заборгованості, про що вказано вище, а крім того згідно наданого банком розрахунку кредитної заборгованості станом на 03.03.2016 року прострочена заборгованість по кредиту складає 7 058,91грн., а по процентам 1 582,02грн., а всього 8 640,93грн.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів вважає, що постановлене судом першої інстанції рішення про відмову у задоволенні позову банку є незаконним, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, яка станом на 03.03.2016 року складається із заборгованості по кредиту і процентам у сумі 106 902,25грн.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідачів і розраховану за рік пеню, яка становить 25 923,24грн.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

На думку колегії розмір пені значно перевищує розмір збитків, відповідачка за час розгляду справи у суді значно зменшила розмір простроченої заборгованості, тому колегія суддів вважає можливим зменшити розмір нарахованої пені до 8 000грн.

Таким чином з відповідачів підлягає стягненню загальна сума заборгованості за кредитним договором станом на 03.03.2016 року у сумі 114 902,25грн.

Керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України, в силу ст.ст. 553,554,1050,1054 ЦК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «БМ Банк» задовольнити.

Рішення Новокаховського міського суду від 18 лютого 2016 року скасувати і ухвалити нове.

Позов публічного акціонерного товариства «БМ Банк» задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на користь публічного акціонерного товариства «БМ Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 114 902,25грн.

Стягнути з ОСОБА_5 і ОСОБА_6 з кожного на користь публічного акціонерного товариства «БМ Банк» витрати по сплаті судового збору по 1 206,47грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: підпис ОСОБА_1

Судді: підпис ОСОБА_2

підпис ОСОБА_3

З оригіналом згідно:

Суддя: Л.П.Прокопчук