ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/1737/16-ц
Провадження № 2/362/1421/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

22 червня 2016 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Медведєва К.В.,

при секретарі Савчук Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без зголи батька,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просила надати ОСОБА_1 дозвіл на виїзд ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон без дозволу батька дитини ОСОБА_2 до повноліття дитини; дозволити ОСОБА_1, без згоди батька ОСОБА_2, оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу малолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення нею повноліття.

При цьому позивач, посилалася на те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, проживають спільно, і від цього шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач зазначає, що батько дитини не надає своєї згоди для виїзду за межі України їхньої дитини на відпочинок та озоровлення, і на її прохання надати такий дозвіл не реагує. Також позивач вказала, що дитина часто хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких, за рекомендаціями лікаря, необхідне перебування дитини на морі.

В судовому засідання позивач позов підтримала та вказала, що до суду про розірвання шлюбу або позбавлення відповідача батьківських прав не зверталася. А після отримання дозволу суду планує поїхати в Турцію або Єгипет, або до Черногорії чи іншої країни на море.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечень не надав.

У зв'язку з зазначеним, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд, вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставин справи, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали та відповідно до ч. 3, 4 ст. 10 ЦПК України сприяючи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: розяснивши особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попередивши їх про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяючи здійсненню їхніх прав, приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду положень ст.ст. 57 і 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Судом встановлено, що сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі та мають спільну дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб від 19.03.2015 року № І-ОК№175635, свідоцтва про народження від 19.03.2015 року № І-ОК№290209.

Згідно довідки КЗ КОР «Васильківський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» 31.03.2016 року ОСОБА_3 перебуває на диспансерному обліку в дитячій поліклініці та рекомендовано санітарно-курортне лікування.

Статтею 33 Конституції України закріплено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.

У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Крім цього, ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до положення ч. 1 ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Конвенцією про права дитини (ст. 18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування.

Відповідно до ст.ст. 141, 157 Сімейного кодексу України батько та мати рівні у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей, незалежно від перебування їх у шлюбі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Так, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати у судовому порядку питання про надання дозволу на виїзд за кордон дитини без згоди та супроводу одного з батьків (одноразовий), однак із визначенням періоду його початку і закінчення, який при прийнятті рішення про надання такого дозволу суд має зазначати відповідно до наданих позивачем документів.

Відповідно до вимог ч.2 cт.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Правилами ст. 313 ЦК України встановлено, що особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Таким чином, законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення, а не регулярні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі.

Отже, враховуючи зазначену вимогу, суд у резолютивній частині рішення відповідно до наявних у справі документів має зазначати державу, до якої можна здійснити виїзд на підставі наданого дозволу. У разі встановлення судом необхідності перебування дитини не в одній країні, а в кількох упродовж одного виїзду з України, в резолютивній частині рішення має бути вказівка на ці країни

Між тим, позивачем не визначено, до якої країни передбачається виїзд, на підставі чого та на який термін або протягом якого проміжку часу, тобто саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька з вказівкою періоду, на який необхідно надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, з визначення при цьому конкретного часу та місця перебування, мети перебування та в яких саме країнах, в які планує виїжджати позивачка з дитиною.

Оскільки під час розгляду спору між батьками дитини щодо її виїзду за кордон підлягають дослідженню вимоги позивача щодо надання дозволу з врахуванням місця виїзду, мети виїзду, часу виїзду, то з цією метою суд повинен вимагати надання відповідних документів, а при задоволенні позову - зазначати ці обставини виїзду в резолютивній частині рішення

В протилежному випадку допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди батька на підставі одного рішення суду є порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні, суперечить принципам сімейного законодавства.

Крім того, довідка лікувального закладу, на яку посилається позивач, не містить вказівки що лікування необхідно за кордоном у певних умовах, або в певній державі, а вказівка на необхідність санаторно-курортного лікування не є підставою для виїзду за кордон дитини без згоди другого батька, оскільки така можливість може бути реалізована і в Україні.

За викладених обставин позов є необґрунтованим, матеріалами справи не підтверджується та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 1, 3, 10, 60, 61, 74, 88, 208, 209, 212- 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя