АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

28 січня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.,

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.,

при секретарі - Сірій О.Г., Бабіч К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шкода Олександр Миколайович, Дарницький районний відділ Головного управління державної міграційної служби України у м. Києві, Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визнання договору недійсним, визнання права власності на квартиру, скасування реєстраційного запису про право власності на об'єкт нерухомого майна, зняття з реєстраційного обліку та відшкодування моральної шкоди,

за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 липня 2015 року,

встановила:

у січні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила, з урахуванням уточнень в ході розгляду справи: визнати недійсним договір купівлі-продажу АДРЕСА_1, укладений між нею та ОСОБА_3, визнати за нею право власності на вказану квартиру, скасувати рішення про державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3, усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою шляхом зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_4 та ОСОБА_7, стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 50 000 грн., посилаючись на те, що вказаний договір купівлі-продажу був укладений від її імені ОСОБА_2 внаслідок зловмисної угоди з ОСОБА_3

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 липня 2015 року позов було задоволено частково - визнано договір купівлі-продажу недійсним, визнано за позивачем право власності на квартиру, стягнуто на користь позивача з ОСОБА_8 та ОСОБА_3 моральну шкоду по 10 000 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_2. - ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідач ОСОБА_3 також подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_10 посилалась на те, що їй з 17.04.2001 р. належала АДРЕСА_1 З метою передачі вказаної квартири в оренду вона 06.06.2012 р. видала довіреність дружині свого брата - ОСОБА_2, яка була посвідчена приватним нотаріусом Шкода О.М. Також з метою укладення договору оренди вона передала ОСОБА_2 оригінал свідоцтва про право власності на квартиру. Коштів від оренди квартири вона не отримувала, а в жовтні 2013 р. випадково дізналась, що квартиру ОСОБА_2 14.06.2013 р. продала своєму батькові - ОСОБА_3 за заниженою ціною - 150 000 грн., про що їй не повідомила і коштів від продажу не передавала, а тому вона вважає, що вказаний правочин є недійсним, як укладений внаслідок зловмисної домовленості ОСОБА_2 зі своїм батьком. В зв'язку з цим позивач просила визнати договір недійсним, визнати за нею право власності на спірну квартиру, скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру, усунути їй перешкоди в користуванні квартирою шляхом зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_4 та ОСОБА_7, стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 липня 2015 року позов було задоволено частково - визнано договір купівлі-продажу недійсним, визнано за позивачем право власності на квартиру, стягнуто на користь позивача з ОСОБА_8 та ОСОБА_3 моральну шкоду по 10 000 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позивачем вимоги є доведеними, оскільки вона не мала наміру продавати належну їй квартиру, а тільки здавати в оренду, зміст довіреності не містить чіткого визначення волевиявлення позивача про продаж квартири за ціною та на умовах на розсуд ОСОБА_2, про факт відчуження квартири її до відома не ставили, будь-яких коштів, як до продажу, так і після цього позивач не отримувала.

Однак погодитись з таким висновком суду першої інстанції неможливо, оскільки він не відповідає встановленим по справі обставинам.

В ст. 10 ЦПК України закріплено принцип змагальності сторін, що передбачає рівні права сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, так і обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадів, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Як дано роз'яснення в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину недійсним на підставі ст. 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника : представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Згідно ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Ст. 244 ЦК України передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватись за довіреністю.

З тексту довіреності, виданої 06.06.2012 р. ОСОБА_1, слідує, що вона повністю усвідомлюючи значення своїх дій та згідно вільного волевиявлення, котре відповідає її внутрішній волі, у відповідно до вимог ст. 244 ЦК України на підставі укладеного з повіреним усного договору уповноважила ОСОБА_2 представляти її інтереси у всіх без винятку державних органах, інших органах та установах з усіх без винятку питань, щодо володіння та розпорядження належною їй квартирою АДРЕСА_1 в тому числі, але не виключно пов'язаних з продажем, міною, здачею в найм (оренду) від її імені за ціною та на умовах на її розсуд зазначеної квартири або передачі її в заставу (іпотеку).

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_2 була дружиною брата позивача - ОСОБА_11, шлюб між якими було розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 червня 2014 р. (а/с 66 т. 2). Вказаним рішенням встановлено, що з вересня 2013 р. сторони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки та проживають окремо.

Пояснення ОСОБА_10 про те, що довіреність була виготовлена нотаріусом в її відсутність, вона не читала змісту довіреності, оскільки довіряла ОСОБА_2, доручала їй тільки здати квартиру в оренду, а про зміст довіреності дізналась випадково лише у жовтні 2013 р. від брата, колегія суддів вважає неспроможними.

Дії ОСОБА_1 щодо видачі довіреності, передачі ОСОБА_2 оригіналу свідоцтва про право власності на квартиру, свідчать про існування між ними домовленості щодо продажу спірної квартири подружжю ОСОБА_2 та ОСОБА_11. Позивач визнає, що після видачі довіреності вона не цікавилась обставинами укладення договору оренди, коштів від здачі квартири в оренду не отримувала. З кінця 2013 р. року в спірній квартирі проживає її брат - ОСОБА_11

Позивач 31.05.2011 р. придбала АДРЕСА_2, де проживає разом зі своєю сім'єю.

Крім того, позивач не скасовувала довіреність та не заявляла вимог про визнання довіреності недійсною.

Доводи позивача про те, що вартість квартири при укладенні договору купівлі-продажу була занижена не може бути підставою для визнання його недійсним. Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Посилання позивача на те, що після укладення договору купівлі-продажу 14.06.2013 р. ОСОБА_2 не передала їй отримані від продажу квартири кошти в сумі 150 000 грн. не може бути підставою для визнання правочину недійсним, оскільки цей факт має значення лише для правовідносин між позивачем та ОСОБА_2 з приводу виконання укладеного між ними усного договору, і позивач не позбавлена права звернутися з відповідною вимогою до ОСОБА_2, яка діяла в якості її представника.

Таким чином, позивачем не доведено наявності зловмисної домовленості між її представником з другою стороною, а вчинення представником конкретної дії, що прямо передбачена умовами довіреності, дійсність якої не оспорюється, не може вважатись результатом зловмисної домовленості.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а по справі слід ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_9 та апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 липня 2015 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шкода Олександр Миколайович, Дарницький районний відділ Головного управління державної міграційної служби України у м. Києві, Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визнання договору недійсним, визнання права власності на квартиру, скасування реєстраційного запису про право власності на об'єкт нерухомого майна, зняття з реєстраційного обліку та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 753/1107/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/13483/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Парамонов М.Л.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.