Справа № 589/24/16-ц
Провадження № 2/589/245/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2016 р.

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі : головуючого судді Шпак З.П., за участю секретаря судового засідання Нагорної Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Глухівського національного педагогічного університету до ОСОБА_1, 3-я особа відділ освіти Шосткинської районної державної адміністрації про повернення одноразової адресної грошової допомоги,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з названим позовом до суду, мотивуючи вимоги тим, що між ним,позивачем, ОСОБА_1 та відділом освіти Шосткинської районної державної адміністрації був укладений договір № 4 від 01.09.2011 р. про працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, які навчалися за напрямами і спеціальностями педагогічного профілю , предметом якого є обов»язкове відпрацювання випускником вищого навчального закладу протягом трьох років з дня укладення угоди у загальноосвітньому навчальному закладі на педагогічній посаді, а також отримання одноразової адресної грошової допомоги у п»ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати. Строк дії вказаного договору визначався з 01 вересня 2011 р. по 01 вересня 2014 р.

Наказом відділу освіти Шосткинської районної державної адміністрації від 15.08.2011 р. за № 76 ОСОБА_1, як випускника університету, було призначено на посаду учителя біології вечірньої школи при ШВК-66 з 01.09.2011 р., 31.07.2013 р. ОСОБА_1 звільнився із займаної посади за власним бажанням.

Відповідачу, відповідно до його заяви, наказом ректора університету від 02.11.2011 р. за № 363 була виплачена одноразова адресна грошова допомога в сумі 4925 грн.

Оскільки відповідач не відпрацював визначені укладеним договором три роки, а звільнився за власним бажанням, він зобов»язаний був відшкодувати до державного бюджету суму допомоги, яку ОСОБА_1 своєчасно отримав, але не бажає добровільно повернути. Просить суд у примусовому порядку стягнути з ОСОБА_1 виплачену суму допомоги, справу слухати за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги не визнає, бо вважає, що роботодавець не виконав взяті на себе обов»язки, не забезпечив безпечні та нешкідливі умови його праці, не вирішив соціально побутові умови проживання: в приміщенні, де він працював, було холодно, в колонії можна було захворіти на туберкульоз, свого житла не мав, змушений був знімати та платити за житло. Все це спонукало його звільнитися з роботи за власним бажанням. З дати звільнення і до подачі позову університетом, він не звертався до суду із заявами з приводу не виконання роботодавцем обов»язків, які він мав виконувати відповідно до умов договору. Він також не звертався до керівника цього органу з будь-якими претензіями, пояснюючи це рисами свого характеру. Вважає роботу в школі в колонії як примус, вона ніколи йому не подобалась, вибору у нього не було, просить відмовити в задоволенні позову. В той же час у судовому засіданні від 25.07.2016 р. посилався на те, що був задоволений роботою в школі, зарплата його влаштовувала, навантаження було збільшене, але існувала проблема житла, яка не вирішувалась.

3-я особа - орган управління освіти і науки відділу освіти Шосткинської районної державної адміністрації, яку представляє її керівник ОСОБА_2, позов підтримує в повному обсязі та в судовому засіданні послалась на те, що за клопотанням керівництва Клишківської сільської школи, ОСОБА_1, як дитина, що мешкала у сільській місцевості, був направлений на навчання за цільовим призначенням до Глухівського національного педагогічного університету, після закінчення якого йому пропонувалась робота за спеціальністю у селах Собичево, Глазово та у виправній колонії с. Гамалівка. Відповідач вибрав школу , що знаходилась у виправному закладі с. Гамаліївка, де було повне навантаження та 20 відсоткова надбавка за особливі умови праці, які характерні для виправного закладу. З проблемами житла відповідач ніколи не звертався, як не скаржився і на інші умови роботи. За два роки роботи, ніяких конфліктних ситуацій з відповідачем не було, навпаки, до роботи він ставився відповідально, а школа, де він працював, входить у двадцятку кращих шкіл виправних закладів України.

Заслухавши сторони, допитавши свідків та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до наказу № 76 від 15.08.2011 р. по відділу освіти Шосткинської районної державної адміністрації ОСОБА_1, як випускник Глухівського НПУ, був прийнятий на посаду учителя біології вечірньої (змінної) школи при ШВК-66 з 01.09.2011 року, а.с.16.

01.09.2011 р. між Глухівським національним педагогічним університетом, випускником ОСОБА_1, відділом освіти Шосткинської районної державної адміністрації був укладений договір № 4 про працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, які навчалися за напрямами і спеціальностями педагогічного профілю, предметом якого було обов»язкове відпрацювання випускником вищого навчального закладу протягом трьох років з дня укладання угоди у загальноосвітньому навчальному закладі на педагогічній посаді, а також отримання одноразової адресної грошової допомоги у п»ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати.

На виконання цієї угоди, на підставі заяви ОСОБА_1. про виплату йому одноразової допомоги, а.с.9, наказом по Глухівському національному педагогічному університету за № 363 від 02.11.2011 р. була призначена до виплати ОСОБА_1 одноразова адресна грошова допомога в сумі 4925.00 грн., а.с.12, яку відповідач відповідно до платіжного доручення № 3869 від 08.11.2011 р. та платіжної відомості КБ «Приватбанк» за листопад 2011 року отримав 07 листопада 2011 р., а.с. 13, 14.

Відповідно до наказу № 41-к від 31.07.2013 р. по відділу освіти Шосткинської районної державної адміністрації ОСОБА_1 був звільнений від займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗоТ України з 31.07.2013 р., а.с.16.

Згідно до п.7 Постанови Кабінету Міністрів України за № 1361 від 26.09.2006 року «Про надання одноразової адресної грошової допомоги деяким категоріям випускників вищих навчальних закладі» в разі відмови випускника без поважних причин приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років від початку роботи в загальноосвітньому та професійно-технічному навчальному закладі одержувач допомоги зобов»язаний повернути суму фактично одержаної допомоги у вищий навчальний заклад, де була здійснена виплата. Вищий навчальний заклад повертає зазначені кошти до державного бюджету.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3, яка є співмешканкою позивача, свідчила суду про те,що ОСОБА_1, з яким вона познайомилась у 2012 році, професійно не реалізовував себе, працюючи вчителем біології в школі ШВК, умови роботи були незадовільніми, в кабінеті холодно, простужувався, знімав житло, за яке змушений був платити гроші. Роботодавець не виконував свої обов»язки по забезпеченню належними та небезпечними умовами праці. Коли вона завагітніла, не хотіла, щоб чоловік «приніс « додому туберкульоз, тому продовження роботи в таких умовах, створювало небезпеку для майбутньої дитини, яку вона народила у м. Києві, де навчалась.

Свідок ОСОБА_4, який працював директор школи ШВК № 66, суду показав, що умови роботи у школі дійсно є специфічними, оскільки «школярами» є засуджені дорослі чоловіки. У відповідача було максимальне навантаження, йому проводилась доплата у розмірі 20 відсотків за відповідні умови роботи. За весь час роботи, ОСОБА_1 ніколи не скаржився на умови роботи чи взагалі на щось, жив у Шостці, де знімав квартиру, а потім мешкав у бабусі своєї дружини. До нього також не було ніяких претензій, до роботи ставився сумлінно. Коли звільнявся з роботи казав, що його все влаштовує, але у нього в Києві вагітна жінка, то йому треба до неї.

Свідок ОСОБА_5, яка займає посаду методиста відділу освіти, суду свідчила про те, що після закінчення школи, ОСОБА_1 звернувся до відділу освіти за цільовим направленням на навчання до Глухівського педагогічного університету, де навчався безкоштовно. Після закінчення навчання, відповідач знову звернувся до відділу з проханням працевлаштування. Йому було запропоновано вакансії вчителя біології в школі села Собичево та у ШВК 66 с. Гамаліївка. ОСОБА_1 вибрав школу в колонії, стосовно умов роботи в цьому закладі, вона особисто йому дала пояснення. Питання побутового напрямку, а саме житла, у ОСОБА_1 взагалі не виникало. Але якщо б такі були, то їх вирішували б.

Склад вчителів школи дуже достойний, до роботи ОСОБА_1 ніяких зауважень не було, навпаки, дуже грамотно проводив заняття.

Звільнення ОСОБА_1 відбулось за його заявою, оскільки, як він пояснив, дружина завагітніла, потрібно було більше коштів, він мав виїхати до Києва, де вона мешкала.

Відповідно до ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на під ставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Пунктом 2 Договору № 4 від 01.09.2011 р. укладеного між сторонами по справі передбачений судовий порядок розгляду конфліктів, що виникають у разі порушення укладеного договору.

В судовому засіданні відповідач не надав суду доказів того, що його не влаштовували умови правці, які в подальшому, на його думку, стали причиною його звільнення. Як зазначив ОСОБА_1 у нього не було конфліктів з роботодавцем, з приводу умов роботи, визначених в укладеному договорі, що його не влаштовували, до суду він не звертався, як і не звертався з підстав їх вирішення до керівника органу освіти. Посилання ОСОБА_1 на особливості свого характеру, внаслідок чого, протягом двох років, він змушений був терпіти таку роботу, судом до уваги не приймаються. Крім того, з часу звільнення за ст. 38 КЗоТ України з 31.07.2013 року і до часу звернення позивача до суду 05.01.2016 р., відповідач не оскаржував своє, як він зазначав, вимушене звільнення, яке сталося внаслідок порушення його права на належні умови праці. В той же час, у судовому від 25.07.16 р. посилався на те, що був задоволений роботою в школі, зарплата його влаштовувала, навантаження було максимальне.

Таким чином, суд не знаходить обґрунтованими заперечення відповідача стосовно порушення позивачем умов Договору від 01.09.2011 р., та вважає, що позов має бути задоволеним.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. 11,611 ЦК України,-

ВИРІШИВ:

Позов Глухівського національного педагогічного університету імені ОСОБА_6 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Глухівського національного педагогічного університету імені ОСОБА_6 одноразову адресну грошову допомогу в сумі 4925 грн. та судові витрати в сумі 1218 грн.

На рішення може бути подана апеляція до Апеляційного суду Сумської області через Шосткинський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення, а особами, що не були присутніми при проголошенні - в той же строк, з часу отримання копії рішення суду.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_7.П.Шпак