АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Савлук Т.В.
№22-ц/796/5041/2016 Доповідач - Українець Л.Д.
Справа №755/9790/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Чобіток А.О.,

за участю секретаря Горобець А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А

У травні 2015 року позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У мотивування вимог посилався на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 29.01.2013 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.03.2015 року має заборгованість у розмірі 57 787,07 грн, з яких:

- 34 335,34 грн - заборгованість за кредитом;

- 19 397,41 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом;

- 826,36 - заборгованість по пені та комісії;

- 500 грн - штраф (фіксована частина);

- 2727,96 грн - штраф (процентна частина).

З урахуванням наведеного просив суд стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 29.01.2013 року в розмірі 57 787,07 грн та судові витрати у розмірі 577 грн 87 коп.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Зазначає, що банком було встановлено кредитний ліміт за кредитною карткою у розмірі 25 000 грн.

Відповідно до виписки по картці від 15.02.2016 року позичальник активно користується кредитним лімітом банку, розмір здійснених витрат станом на 15.02.2016 року за кредитною карткою боржником здійснено на суму 165 058,84 грн, а заборгованість (баланс) на 15.02.2016 року складає 102 068,26 грн.

Вказує, що клієнтом підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, чим відповідачем висловлено згоду на те, що заява разом з Умовами про надання кредиту фізичним особам і Тарифами складає укладений Кредитний договір про надання кредиту.

Посилається, що зі змісту заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що вони містять всі істотні умови договору про надання фінансових послуг, передбачені ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг».

До того ж, зазначені умови кредитного договору також відповідають вимогам Глави 71 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, введених постановою НБУ №168 від 10.05.2007 року.

Окрім того, спірний кредитний договір, який було укладено підписанням заяви та ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, та підсипаний позивачем, є укладеним у письмовій формі.

Відповідач одержав кредитну картку НОМЕР_1, про що розписався в журналі реєстрації видачі кредитних карт у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк».

Посилається, що судом помилково застосовано до кредитних відносин положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника банку, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно положень ст.ст. 525-526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено договором кредиту і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно ст.625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Згідно ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що відповідно до укладеного договору №б/н від 29.01.2013 року ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. (а.с. 1-3)

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що ОСОБА_2 підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, чим відповідачем висловлено згоду на те, що заява разом з Умовами про надання кредиту фізичним особам і Тарифами складає укладений Кредитний договір про надання кредиту. Окрім того, спірний кредитний договір, який було укладено підписанням заяви та ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, та підсипаний позивачем, є укладеним у письмовій формі.

Так, згідно наданої суду Анкети-заяви вбачається, що в ній є посилання на те, що заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить Договір про надання банківських послуг.

ОСОБА_2, поставив підпис під тим, що він ознайомився і погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку. Він зобов'язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанку (а.с. 9).

Проте, згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вбачається з матеріалів справи, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджений наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, не містить підпису відповідача. (а.с. 12-35)

Окрім того, позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також, що ці умови не змінювалися. Надані Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору №б/н від 29.01.2013 року.

Такі висновки ґрунтуються на правовій позиції, висловлені Верховним Судом України в Постанові від 11 березня 2015 року в справі № 6-16цс15

На підтвердження своїх доводів в якості доказів до суду першої інстанції позивач надав наступні документи:

Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 29.01.2013 року з якої вбачається, що відповідач бажає оформити зарплатний пакет (а.с.9)

Даний документ не містить ні умов отримання кредитування, ні розміру кредитного ліміту визначеного сторонами, ні строку кредитування, ні встановлених відсотків за користування кредитом, ні дати отримання кредитної картки та її номера.

До позовної заяви позивачем додана Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, з якої вбачається, що 21.11.2013 року було переоформлено картку «Зарплатний кредит» на «Універсальну», а 26.06.2013 року, 03.07.2013 року та 21.22.2013 року змінювався кредитний ліміт. (а.с. 8).

При цьому позивач не надав жодного доказу, який би свідчив, що ОСОБА_2 звертався до позивача з проханням про зміну умов кредитування, переоформлення картки «Зарплатний кредит» на Універсальну, зміну кредитного ліміту.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що складена позивачем та ним підписана довідка не є допустимим доказом на підтвердження заявлених вимог.

Згідно позовної заяви в якості доказів надано розрахунок заборгованості за договором №б/н від 29.01.2013 року, який позивач сам і розрахував, що не може бути визнано безумовним доказом наявної заборгованості.

У позовній заяві позивач зазначає, що ОСОБА_2 отримав кредиту вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, однак жодних доказів встановлення такої відсоткової ставки щодо кредитного договору відповідача ним не надано, як і не надано доказів ознайомлення ОСОБА_2 з розміром відсоткової ставки, які б містили його підпис, строку дії договору, інших умов кредитування.

Буд-яких доказів, які б свідчили про отримання відповідачем кредитних коштів, кредитної картки або погашення кредиту, позивачем до суду першої інстанції не надавалося.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволені позову.

До апеляційної скарги позивач надав виписку по картці/рахунку НОМЕР_1, проте з наданої виписки вбачається рух коштів по картці НОМЕР_2 (а.с.86).

Будь-яких доказів, які б свідчили, коли та яким чином ОСОБА_2 отримував цю картку і яке відношення ця картка має до даної справи позивачем не надано.

Крім того, цей доказ входить в протиріччя з наданою банком Довідкою з якої вбачається, що 21.11.2013 року відбувся перевипуск карти та переоформлення на універсальну картку і в розділі цієї Довідки «інформація» зазначені зовсім інші карткові рахунки(а.с.8).

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»відхилити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

А.О. Чобіток