Головуючий суду 1 інстанції - Ковальов В.М.
Доповідач - Дронська І.О.
Справа № 414/357/16-ц
Провадження № 22ц/782/521/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016року. Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного

суду Луганської області в складі:

головуючого Дронської І.О.

суддів: Карташова О.Ю., Романченка В.О.,

за участю секретаря Попової Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 31 травня 2016року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до фермерського господарства «Нівса» про розірвання договору оренди земельної ділянки

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 06.01.2015року між ним та відповідачем фермерським господарством «Нівса» було укладено договір оренди землі, зареєстрований державним реєстратором Реєстраційної служби Кремінського РУЮ Луганської області 27.05.2015року, за яким він передав в оренду відповідачу належну йому на праві власності земельну ділянку, загальною площею 5.4183га, державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 06.11.2002року, що розташована на території Макіївської сільської ради Кремінського району Луганської області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарно-сільськогосподарського виробництва. Вважає, що відповідачем не виконується передбачений законом обов'язок щодо розробки та надання орендодавцю проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь - переданої у оренду земельної ділянки, що є істотним порушенням договору, адже наслідком такої бездіяльності буде різке зниження родючості ґрунтів орендованої земельної ділянки, що є загрозою для збереження стану орендованої земельної ділянки.

Також позивач посилається на те, що він звертався до відповідача з пропозицією підвищити орендну плату до 30%, але останній йому відмовив, зазначивши у своєму листі, що жодними правовими нормами не передбачена орендна плата -30% від вартості земельної ділянки.

На підставі вищевикладеного, просив розірвати договір оренди землі та стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.

У подальшому, 13.05.2016року позивач звертався до суду з позовною заявою про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_2 та ФГ «Нівса» та розірванням цього договору, яка ухвалою Кремінського районного суду Луганської області від 20.05.2015року позовна заява залишена без розгляду.

Також, 20.05.2016року позивач звертався до суду із позовною заявою до ФГ «Нівса» про розірвання договору оренди землі, в обґрунтування якого посилався на те, що договір оренди землі від 06.01.2015року, предметом якого є належна відповідачу на праві приватної власності земельна ділянка загальною площею 5.4183га, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 06.11.2002року, що розташована на території Макіївської сільської ради Кремінського району Луганської області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарно-сільськогосподарського виробництва, був зареєстрований державним реєстратором Реєстраційної служби Кремінського РУЮ Луганської області 02.06.2015року. Земельна ділянка була передана відповідно до п.17 Договору оренди землі за актом приймання-передачі в день державної реєстрації договору, але жодного акту позивач не підписував. Одним із обов'язкових заходів із забезпечення збереження родючості ґрунтів, які має здійснювати землекористувач, є розробка і дотримання проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обгрунтування сівозміни та впорядкування ґрунтів. Відповідно до п.п.13,15 Договору оренди від 06.01.2015року орендар повинен вживати всіх заходів необхідних для збереження стану земельної ділянки, дотримуватися екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержуватися стандартів, норм та правил. Відповідно до п.27 Договору оренди від 06.01.2015року орендар зобов'язаний приступати до використання земельної ділянки після здійснення державної реєстрації. Але, відповідач проект землеустрою орендованої земельної ділянки, що забезпечує еколого-економічне обгрунтування сівозміни та впорядкування ґрунтів, не розробив та позивачу не надав. Також, п.12 Договору оренди передбачено, що розмір орендної плати переглядається за згодою сторін не частіше ніж один раз на три роки та в інших випадках, передбачених законом. Але на його пропозицію щодо підвищення орендної плати відповідач своїм листом відмовив у перегляді вказаного пункту в договорі посилаючись на те, що до пропозиції про підвищення орендної плати не було додано жодних доказів на підтвердження того, що значно підвищилися ціни та тарифи, а також на те, що жодними правовими нормами не передбачена орендна плата, яку позивач просив збільшити, а саме з 3% до 30% від вартості земельної ділянки. Також позивач ОСОБА_2 зазначає, що йому, як власнику земельної ділянки, від ПП ОСОБА_3 надійшла пропозиція щодо орендної плати в розмірі 10% вартості земельної ділянки. Посилаючись на ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі» щодо права на розірвання договору за вимогою однієї із сторін в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст.ст.24,25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, ч.4 ст.22 Земельного кодексу, відповідно до якого земельні ділянки використовуються відповідно до розроблених та затверджених у встановленому порядку проектів землеустрою, а також на положення ст.651 ЦК України щодо розірвання договору за вимогою однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною, про що, як вважає позивач, свідчить бездіяльність відповідача щодо розроблення проекту землеустрою, наслідком якої буде різке зниження родючості ґрунтів орендованої земельної ділянки, що загрожує збереженню стану цієї ділянки, позивач ОСОБА_2 просив розірвати договір оренди, укладений між ним та відповідачем ФГ «Нівса» від 06.01.2015року, зареєстрований державним реєстратором Реєстраційної служби Кремінського РУЮ Луганської області 02.06.2015року.

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 31.05.2016року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до фермерського господарства «Нівса» про розірвання договору оренди земельної ділянки відмовлено у зв'язку з їх необгрунтованістю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням позивачем ОСОБА_2 подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на упередженість суду першої інстанції, неповне з'ясування обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, незаконну відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку з незастосуванням досудового розгляду справи, який суд вважав обов'язковим, просив скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Позивач- апелянт та його представник, яких було повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явились, від представника позивача-апелянта надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Справу розглянуто на підставі ч.2 ст. 305 ЦПК України без участі апелянта та його представника.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції у повній мірі не відповідає.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_2 є власником земельної ділянки № 605, площею 5,4181га, розташованої на території Макіївської сільської ради Кремінського району.

06.01.2015року сторони, строком на 7 років, уклали договір оренди цієї земельної ділянки з визначенням орендної плати, яка повинна вноситися орендарем у грошовій формі в розмірі 3% від нормативної (грошової) оцінки земельної ділянки у 4822,41грн. Розмір орендної плати може переглядатися за згодою сторін не частіше ніж один раз у 3 роки у разі: зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, змін коефіцієнтів індексації законодавством; погіршення стану земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом, (п.12). До договору надані схема розташування земельної ділянки, експлікація землі в межах плану з кадастровим номером. Сторонами були укладені акти визначення меж та приймання-передачі земельної ділянки від 02.06.2015року і того ж дня вказані правові відносини пройшли державну реєстрацію.

16.12.2015року позивач звернувся до відповідача із заявою, зміст якої суду не надано, про перегляд орендної плати, яка відповідачем залишена без задоволення з посиланням на те, що ОСОБА_4 не надано жодних доказів в обґрунтування збільшення орендної плати у 10разів із роз'ясненням права вимоги позивача на зміну умов договору оренди щодо підвищення орендної плати, при наявності відповідних доказів, а не розірвання договору, про що зазначено у письмовій відповіді.

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи та сторонами не оспорювались.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про розірвання договору оренди, суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення посилався на те, що відповідно до умов договору оренди питання щодо розірвання договору оренди, у тому числі з інших підстав, сторонами не розглядалося, оскільки позивач з пропозиція саме про розірвання договору оренди, як передбачено умовами договору, до відповідача не звертався, відповідно до п.36 договору оренди сторони домовилась, що у судовому порядку спір вирішується судом за умови неможливості врегулювання спору в досудовому порядку, доказів про намагання позивачем врегулювати спір в досудовому порядку суду не надано та на підставі зазначеного, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що вимоги позивача про розірвання договору оренди земельної ділянки є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони відповідачем, відповідно до умов договору у досудовому порядку не розглядались.

Крім того, у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції зазначено, що під час подачі позовної заяви та проведення попереднього судового засідання доказів про недотримання відповідачем екологічної безпеки землекористування та незбереження родючості ґрунту, недодержання стандартів, норм і правил та не виготовлення ним проекту землеустрою для забезпечення еколого-економічного обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь щодо земельної ділянки позивачем суду не надано, тобто позивач не довів, відповідно до ст..24 Закону України «Про оренду землі», порушення орендарем обов'язків, передбачених Законом та договором.

Проаналізував наявні дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини по справі та надані сторонами, в їх сукупності, всі докази, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин, але прийшов до невірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача з тих підстав, що вимоги про розірвання договору оренди земельної ділянки не були предметом розгляду сторонами у досудовому порядку, який є обов'язковим, а тому суд помилково вважав, що зазначені вимоги не заслуговують на увагу.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з висновку Конституційного Суду України від 09.08.2002року №15-рп/2002, викладеному у рішенні по справі 1-2/2002, обов'язкове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Вирішення правових спорів у межах досудових процедур є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 до ФГ «Нівса» про розірвання договору оренди земельної ділянки, то колегія суддів їх вважає такими, що задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст..60 ЦПК України позивач зобов'язаний довести ті обставини справи, на які він посилається, як на підставу своїх вимог. Відсутність належних доказів є підставою для відмови в задоволенні позову.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_2 останній посилається на те, що відповідачем не виконується передбачений законом обов'язок щодо розробки та надання орендодавцю проекту землеустрою, який забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування переданої у оренду земельної ділянки, що є грубим порушенням положень ч.4 ст.24 Земельного кодексу України та істотним порушенням умов договору, адже наслідком такої бездіяльності буде різке зниження родючості ґрунтів орендованої земельної ділянки, що є загрозою для збереження стану орендованої земельної ділянки. Також, позивач посилається на порушення відповідачем положень п.12 Договору оренди, щодо відмови у підвищенні орендної плати за пропозицією ОСОБА_2

Правомірність вимоги про розірвання договору оренди позивач обґрунтовує положеннями ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі» щодо права на розірвання договору за вимогою однієї із сторін в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст.ст.24,25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також ст.651 ЦК України щодо розірвання договору за вимогою однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною.

Відповідно до ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Предметом доказування у зазначеному спорі є: порушення відповідачем умов договору оренди земельної ділянки № 42 від 06.01.2015року щодо відмови у підвищенні орендної плати,(п.12 договору); наявність обов'язку відповідача розробити, затвердити в установленому порядку та надати орендодавцю проект землеустрою орендованої земельної ділянки; невжиття відповідачем усіх заходів необхідних для збереження стану земельної ділянки, а також недотримання останнім екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів; недодержання відповідачем стандартів, норм та правил, передбачених п.п. 13,15 договору; можливість настання наслідків, що загрожують збереженню стану орендованої земельної ділянки, а саме різкому зниженню родючості ґрунтів, як наслідок відсутності проекту землеустрою та наявності вищезазначених порушень щодо користування орендованою земельною ділянкою.

Відповідно до вимог ч. 4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи ОСОБА_2 про те, що відповідач, відмовляючи у перегляді орендної плати у бік її збільшення, порушив положення ст.. 12 договору оренди від 06.01.2015року.

Відповідно п.12 зазначеного договору розмір орендної плати переглядається за згодою сторін не частіше ніж один раз на три роки у разі: зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, змін коефіцієнтів індексації законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини Орендаря, що підтверджено документально; в інших випадках, передбачених законом, а.с.9.

Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згода на запропоновані Фермерським господарством «Нівса» умови перегляду розміру орендної плати підтверджена ОСОБА_2 власним підписом договору оренди земельної ділянки №42 від 06.01.2015року, а.с.10.

Із вищезазначеного вбачається, що сторони домовились про те, що право на перегляд розміру орендної плати виникає у сторін не частіше 1 разу на три роки за умови настання передбачених п.12 договору підстав, які повинні бути документально підтверджені.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується сторонами, договір оренди земельної ділянки № 42 був підписаний сторонами 06 січня 2015року, та, відповідно до п.9 договору, набув чинності з дня його державної реєстрації, а.а.с.9.

Відповідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 02.06.2015року заява про державну реєстрацію договору, реєстраційний номер 11589630, надійшла 27.05.2015року, номер запису про державну реєстрацію іншого речового права - 9871935 від 27.05.2015року. Рішенням про державну реєстрацію прав та обтяжень № 21731530 від 02.06.2015року зареєстровано договір оренди землі №42 від 06.01.2015року між орендодавцем ОСОБА_2 та ФГ «Нівса», строк дії договору на 7 років, орендна плата вноситься орендарем у грошовій одиниці в розмірі 3% із внесенням до 31грудня поточного року, а.с.8.

Як вбачається з відповіді ФГ «Нівса» від 25.12.2015року, а.с.15, позивач ОСОБА_2 звернувся до відповідача ФГ «Нівса» з пропозицією на збільшення орендної плати за вищезазначеним договором 16.12.2015року та, як зазначає орендар, до спливу передбаченого умовами договору трирічного строку, при цьому орендодавцем ОСОБА_2 не надано документального підтвердження щодо настання підстав для збільшення орендної плати, передбачених п.12 договору оренди.

Дата звернення з пропозицією збільшення орендної плати позивачем у позовній заяві не зазначена, копія цієї пропозиції суду не надана, у судових засіданнях як суду першої інстанції так і апеляційної, позивачем не доведено, що його пропозиція відповідала умовам п.12 договору щодо документального підтвердження наявності підстав для збільшення розміру орендної плати, що є обов'язковою умовою перегляду встановленої договором орендної плати.

Щодо порушенням відповідачем положень ч.4 ст.24 Земельного кодексу України та п.13,15. договору оренди.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання позивача, в обґрунтування позовних вимог щодо відсутності у відповідача проекту землеустрою орендованої земельної ділянки, на положення ч.4 ст.24 Земельного кодексу України, оскільки на час вступу договору оренди землі у законну силу, ч.4 ст.24 Земельного кодексу України була виключена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)».

Крім того, відповідно до ст..15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

У разі якщо договором оренди землі передбачено здійснення заходів, спрямованих на охорону та поліпшення об'єкта оренди, до договору додається угода щодо відшкодування орендарю витрат на такі заходи.

Дійсно, п.п.13-15 договору оренди земельної ділянки від 06.01.2015року передбачені умови використання земельної ділянки та умови збереження стану об'єкту оренди, а.с.9. Земельна ділянка передається у користування для використання її виключно за цільовим призначенням. Орендарю забороняється використовувати земельну ділянку з іншою метою ніж для сільськогосподарського виробництва; орендар повинен вживати всіх заходів, необхідних для збереження стану земельної ділянки, що існував до укладання договору оренди, п.13. Цільове призначення: для ведення товарно сільськогосподарського виробництва, п.14. Сторони визначили наступні умови збереження стану земельної ділянки: дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості грунтів, додержання стандартів, норм і правил; дотримання режиму використання земель та територій, які особливо охороняються, п.15.

З аналізу вищезазначених правових норм та умов договору щодо використання земельної ділянки вбачається, що наявність плану землеустрою орендованої земельної ділянки не віднесено до істотних умов договору та обов'язковість розробки орендарем цього плану не передбачена.

З позовної заяви не вбачається, що позивач ОСОБА_2 вважає, що орендар ФГ «Нівса» використовує орендовану земельну ділянку не за цільовим призначенням.

Щодо вжиття усіх заходів для збереження стану земельної ділянки, дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, то колегія суддів вважає, що позивачем не надано доказів на порушення відповідачем зазначених положень договору. Доводи позовної заяви та апеляційної скарги у відповідній частині, обґрунтовуються позивачем тільки з позиції відсутності розробленого відповідачем плану землекористування, а не безпосередньо порушення останнім умов використання та збереження орендованої земельної ділянки.

Крім того, колегія суддів звертає увагу апелянта (позивача) на термін фактичного користування відповідачем орендованою земельною ділянкою, що з часу державної реєстрації договору оренди та приймання передачі земельної ділянки ( 02.06.2015року) до звернення позивача із позовною заявою до суду про розірвання договору оренди ( 03.03.2016рік) пройшло 9 місяців, при цьому позивачем не заперечується факт отримання за цей період (2015рік) орендної плати у визначеному договором розмірі.

Колегія суддів, з урахування положень ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України про те, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, вважає, що позивачем не доведено, з матеріалів справи не вбачається та колегією суддів не встановлено порушення права позивача з наведених у позовній заяві останнього підстав.

За правилами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Згідно із ч.1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24, 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

На підставі вищевикладеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про розірвання договору оренди.

Щодо відмови судом першої інстанції у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів, що, як вважає апелянт є грубим порушенням норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів відокремленого провадження по справі № 2/414/155/2016 за позовом ОСОБА_2 до ФГ «Нівса» про розірвання договору оренди землі, ухвалою Кремінського районного суду Луганської області від 12.04.2016року у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_5 про витребування доказів, у т.ч. й виклику свідків, відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 11.05.2016року, яка набрала законної сили, ухвала Кремінського районного суду Луганської області від 12.04.2016року залишена без змін.

На підставі зазначеного, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині відмови у задоволенні клопотання про витребування доказів.

З урахуванням вимог ст..303 ЦПК України щодо межі розгляду справи апеляційним судом, колегія суддів не вбачає підстав для витребування доказів, зазначених у апеляційній заяві, оскільки перелік цих доказів аналогічний переліку, зазначеному у клопотанні до суду першої інстанції, яке було залишено без задоволення ухвалою Кремінського районного суду Луганської області від 12.04.2016року. Докази, які апелянт просить витребувати у відповідача не були предметом дослідження судом першої інстанції.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення по справі;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо безпідставної відмови судом першої інстанції у задоволенні позовних вимог з підстав відсутності досудового врегулювання сторонами спору повністю знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому апеляційна скарга ОСОБА_2 у цій частині підлягає задоволенню.

Щодо ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_6 про розірвання договору оренди землі, то колегія суддів не вбачає підстав для ухвалення такого рішення з вищезазначених у мотивувальній частині рішення підстав.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були порушенні норми матеріального права, що потягло за собою невідповідність висновків суду про підстави для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, а тому рішення суду першої інстанції, відповідно до ст..309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, але з інших підстав, встановлених колегією суддів у судовому засіданні та зазначених у мотивувальній частині рішення Апеляційного суду при перегляді рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених ОСОБА_2 у суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303,304, п.2ч.1 ст.307, ст..ст.309,313,314,316,317,319ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 31 травня 2016року скасувати та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до фермерського господарства «Нівса» про розірвання договору оренди земельної ділянки відмовити з інших підстав.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий

Судді: