Справа № 191/4329/15-ц
Провадження № 2/191/358/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2016 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Михайлова В.А.

за участю секретаря - Сірченко О.В.

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Синельникове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що за договором купівлі-продажу, посвідченим 26 березня 1968 року в Синельниківській державній нотаріальній конторі, його тітка ОСОБА_3 придбала жилий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями. Право власності на зазначений жилий будинок зареєстровано 5 квітня 1968 року в Синельниківському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі за реєстровим № 82/25.

08 вересня 2004 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Дніпропетровської області, згідно якого вона заповіла позивачеві ОСОБА_1 усе належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 померла (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1, видане відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області 20 травня 2005 року, актовий запис № 88).

Позивач на той час був зареєстрований та проживав за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_2.

Разом з ОСОБА_3 на час її смерті проживала її рідна сестра - ОСОБА_4 ( мати позивача).

Після сорока днів після смерті тітки ОСОБА_3 позивач поселився в її будинку, де проживає без реєстрації до даного часу.

Рідна сестра ОСОБА_3 - ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Під час свого життя вона із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після смерті своєї рідної сестри до нотаріальної контори не зверталася.

Позивачеві було відомо про те, що його тітка ОСОБА_3 склала на нього заповіт, але після її смерті він не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважав, що якщо фактично проживає в її будинку і на нього складений заповіт, то мені немає необхідності звертатися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тім більш, що у нього не було фінансової можливості для оформлення спадщини.

З того часу пройшло більш ніж десять років і зараз у позивача немає поважних причин звернення до суду із заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

З ІНФОРМАЦІЯ_2 року до даного часу позивач безперервно проживає в спірному будинку, підтримує його в належному технічному стані, здійснює необхідні поточні та капітальні ремонтні роботи, сплачує всі комунальні послуги.

Вважає, що він добросовісно заволодів цим будинком, оскільки на нього був складений заповіт і ОСОБА_3 була його тіткою.

Також вважає, що оскільки право власності ОСОБА_3 припинено на підставі п. 11 ч. ст. 346 ЦК України у зв'язку з її смертю, а після її смерті спадщину прийняла її рідна сестра- ОСОБА_5 (мати позивача), але своє право на спадщину вона оформити не встигла, то на підставі ст..1276 ЦК України право на прийняття спадщини переходить до її спадкоємців (спадкова трансмісія), тобто до відповідача ОСОБА_2, яка прийняла спадщину на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки на момент відкриття спадщини вона постійно проживала разом зі спадкодавцем.

Разом з тим, з 5 червня 2006 року до даного часу відповідач ОСОБА_2 із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину до нотаріальної контори не зверталась, оскільки вона фактично не бажає приймати спадщину після смерті її рідної матері - ОСОБА_5 в порядку спадкової трансмісії.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 є правонаступником попереднього власника спірного будинку.

Вважає, що маються всі законні підстави для визнання за ним в судовому порядку права власності на жилий будинок АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову не заперечувала.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснили, що вони є сусідами позивача, знають що ОСОБА_1 постійно проживав разом з тіткою та матір'ю в будинку за адресою: АДРЕСА_1, та доглядав їх. Хто прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_5 вони не знають.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши та оцінивши у сукупності матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст.212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб згідно зі ст1 ЦПК України, приходить до наступного.

Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 26 березня 1968 року Синельниківською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в Синельниківському БТІ 5 квітня 1968 року за реєстровим № 82/25, ОСОБА_3 є власником жилого будинку з господарським будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_3.

Згідно заповіту, складеного ОСОБА_3 08.09.2004 року та посвідченого приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Дніпропетровської області, усе належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, вона заповідала ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно довідки голови квартального комітету №12 від 04.12.2015 року та витягу з домової книги реєстрації громадян, ОСОБА_3 проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 з 28.10.1997 року по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Разом з нею проживала та була зареєстрована її рідна сестра - ОСОБА_5.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року ( свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1, видане відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області 20 травня 2005 року, актовий запис № 88)

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року ( свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2, видане відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області 06 червня 2006 року, актовий запис № 262).

Постановою державного нотаріуса Першої синельниківської державної нотаріальної контори від 16 грудня 2015 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно вимог ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до роз'яснень, наданих в п.9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року №5, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

За змістом наведеної норми права позивач має довести, окрім безперервності, відкритості і давності володіння нерухомим майном, щодо якого у нього відсутні підстави для володіння і набуття права власності, ще і інші обставини, які мають суттєве значення для справи, зокрема, добросовісність володіння, відсутність інших осіб, які претендують на спірне майно.

Таким чином, зазначена норма права визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Позов про право власності за давністю володіння не може пред'являти законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Тобто виключено набуття права власності на майно, яке знаходиться у володінні власника і ніколи не вибувало з його володіння.

Частиною 1 ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Як було встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, власником спірного житлового будинку АДРЕСА_1 була ОСОБА_3, разом з нею проживала та була зареєстрована її сестра ОСОБА_5. Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті тітки ОСОБА_3, а після смерті матері- ОСОБА_4 позивач та відповідач є спадкоємцями першої черги за законом. Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, хоча фактично поставив питання, яке відноситься до інституту спадкового права, що передбачає інші правовідносини і повинно вирішуватись в іншому судовому порядку.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання права власності за набувальною давністю є необґрунтованими, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.10,11,60,88, 212-214 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В. А. Михайлов