Провадження №2/523/173/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2016 р. Суворовський районний суд міста Одеси

у складі:

головуючого судді Пепеляшкова О.С.

при секретарі Лапчинській О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі в залі суду № 18 цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, до ОСОБА_3, приватного підприємства «Прогрес-Риелтор», виконавчого комітету Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_1, про визнання договору удаваним, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності, визнання недійсним договору, зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, третя особа Перша одеська державна нотаріальна контора про визнання договору дарування удаваним,

ВСТАНОВИВ:

До суду з позовом в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звернулась ОСОБА_1, яка вказала, що їй з сином належала квартира АДРЕСА_1, яку у 2004 році з метою поліпшення житлових умов було продано з дозволу органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, а оскільки ОСОБА_1 без дозволу органу опіки і піклування не могла продати належну їм із сином квартиру, тому, через особисті стосунки з ОСОБА_3, якому на праві власності належала квартира АДРЕСА_2, останній погодився для отримання дозволу ради опіки та піклування оформити на сина ? частину належної йому квартири (за умови, що він буде зазначений у договорі інвестування в якості співінвестора), що і було здійснено, а виручені від продажу квартири АДРЕСА_1 гроші були перераховані ПП «Прогрес-Риелтор» на підставі договору про інвестування № БАЛ-1-52 від 21.09.2004р. з метою отримання у власність квартири № 25 у житловому будинку № 22-А, корпус 6 по вулиці Балківскій в місті Одесі після завершення будівництва будинку (яке було завершено у 2009 році та 25.06.2009р. було в свідоцтво про право власності, яким було засвідчено, що квартира № 25 в будинку N 22-А корпус 6 по вулиці Балківській у місті Одесі належить на праві спільної час власності ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_3 в рівних частках).

Посилаючись на те, що в будівництво квартири № 25 в будинку № 22А корпус 6 по вулиці Балківській у місті Одесі вкладалися належні ОСОБА_1 та її сину грошові кошти, які були отримані ними від продажу квартири, що була об'єктом спільної приватної власності, а оформлення ? частини квартири АДРЕСА_2 здійснювалось з метою отримання відповідного дозволу органу опіки та піклування, ОСОБА_1 просила:

- визнати удаваним договір про інвестування № БАЛ-1-52 від 21.09.2004р., укладений між ОСОБА_1, ОСОБА_3 з одного боку та приватним підприємством «Прогрес-Риелтор» з іншого боку в частині визначення інвестором ОСОБА_3;

- визнати укладеним 21.09.2004р. договір про інвестування № БАЛ-1-52 між ОСОБА_2, від імені якого діяла мати, ОСОБА_1, та приватним підприємством «Прогрес-Риелтор» на правах співінвестора;

- визнати недійсним свідоцтво про право власності від 25.06.2009р., видане виконавчим комітетом Одеської міської ради на квартиру № 25 в будинку № 22А, корпус 6 по вулиці Балківській у місті Одесі, в частині передання квартири у власність ОСОБА_3;

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на ? частину квартири № 25 в будинку № 22А, корпус 6 по вулиці Балківській у місті Одесі;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири № 25 в будинку № 22А, корпус 6 по вулиці Банківській у місті Одесі.

Не погодившись з заявленими до нього вимогами ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, в який вказав, що у нього у 2004 році були особисті стосунки з ОСОБА_1І, яка вирішила продати належну їй та її неповнолітньому сину квартиру АДРЕСА_1, оскільки її рідному брату, який переїжджав до Німеччини, терміново були потрібні гроші. Так як для продажу квартири була потрібна згода органу опіки та піклування, відповідач погодився на пропозицію продати ОСОБА_1 ? частку власної квартири АДРЕСА_3 на імя неповнолітньої дитини, що було здійснено за суму 12 000 дол.США у вигляді однак договору дарування під впливом помилки з боку ОСОБА_3 (так як жодних підстав дарувати своє житло він не мав), а отримані гроші він вклав у будівництво квартири 25 в будинку № 22А, корпус 6 по вулиці Балківській у місті Одесі 21.09.2004р. за договором про інвестування № БАЛ-1-52, у звязку з чим просив визнати удаваним договір дарування ? частини квартири АДРЕСА_4, укладений 09.10.2004р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, а саме договором купівлі-продажу.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представники вимоги позову підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Заперечували проти задоволення заяви відповідача про застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що вона не сплила з урахуванням того, що позов заявлено в інтересах особи, який ще не виповнилось 18 років. Просили відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви, посилаючись на її недоведеність.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 заперечували проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність а також просили застосувати строк позовної давності. Вимоги за зустрічним позовом просили задовольнити, посилаючись на викладені в ньому обставини та на ту обставину, що кошти за договором інвестування сплачувались відповідачем ОСОБА_3 особисто.

Представники приватного підприємства «Прогрес-Риелтор», виконавчого комітету Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради та Першої Одеської державної нотаріальної контори до суду не зявились, повідомлялись про час та місце розгляду справи, причини неявки суду повідомлені не були

Вислухавши пояснення осіб, що зявились до суду, вивчивши надані докази, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є матірю ОСОБА_2, 25.06.1998р.н.; відомості про батька внесені за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (а.с. 5, 6). Неповнолітній ОСОБА_2 є інвалідом з дитинства (а.с. 7).

ОСОБА_1І та ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право власності від 26.06.2003р. належала в рівних частках АДРЕСА_5 на підставі відповідного розпорядження органу приватизації (а.с. 8-10).

21.09.2004р. ОСОБА_1 звернулась до голови Приморської районної адміністрації Одеської міської ради з заявою про надання дозволу органу опіки та піклування на укладення договору купівлі-продажу долі квартири, яка належить малолітньому ОСОБА_2 (а.с. 12).

Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 30.09.2004р. за № 3254 було надано дозвіл ОСОБА_1 на вчинення правочину щодо відчуження ? частки квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_2, 25.06.1998р.н. за умови одночасного придбання ? частки квартири АДРЕСА_2 (а.с. 77).

Так, 09.10.2004р. ОСОБА_1, яка діяла у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, 25.06.1998р.н., продала АДРЕСА_5 (а.с. 15). Продаж квартири було здійснено за 35 011 грн.

У той же день, 09.10.2004р. ОСОБА_6 подарував за нотаріально посвідченим договором малолітньому ОСОБА_2 ? частину належної йому квартири АДРЕСА_3 (а.с. 260, 261).

Також 21.09.2004р.між ПП „Прогрес-Риелтор з одного боку й ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з іншого боку було укладено договір № Бал-1-52 про інвестування, за умовами якого інвестори вклали в будівництво обєкту нерухомості житлового будинку № 22-а по вулиці Балківській в м.Одесі з метою отримання права на житло на квартиру за будівельним номером 105 загальною площею 76,46 кв.м. суму в розмірі 143 779 грн. шляхом почергової сплати 80, 10 та 10 % (а.с. 97-101). До цього договору додатковими угодами від 30.11.2005р. змінено розмір часток внесків за договором 85, 2.5, 2.5 та 10 % (а.с. 16); 08.04.2008р. були внесені зміни щодо збільшення на 1 140,83 грн. суми внеску через зміну розміру площі житла (а.с. 17).

А 25.06.2009р. виконавчим комітетом Одеської міської ради на імя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на кв. 25 корпус 6 в будинку 22-а по вулиці Балківській в м.Одесі в рівних частках кожному на підставі договору № Бал-1-52 про інвестування від 21.09.2008р. (а.с. 18).

Відповідно до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року визначено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обовязки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Крім того, Узагальненням Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24.11.2009 року, встановлено, що удаваним є правочин, що вчинюється з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили. Тому при укладенні удаваного правочину до відносин його учасників застосовуються правила щодо правочину, який сторони мали на увазі (який сторони приховали). Воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином. При цьому, позивач повинен вказати, який інший правочин приховується з допомогою укладеного правочину. Спільною ознакою фіктивного та удаваного правочинів є те, що розбіжність між волею та її зовнішнім виявом стає наслідком навмисних дій його учасників, які мають за мету одержання певної користі усіма або принаймні одним із них. Різниця полягає в тому, що за удаваного правочину настають інші права та обовязки, ніж ті, що передбачені правочином. За удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Закон не передбачає недійсність удаваного правочину, а лише пропонує застосовувати до відносин сторін норми, що регулюють той правочин, який сторони дійсно мали на увазі.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на яки вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

Разом з тим жодного належного доказу в підтвердження того, що дійсно, сторони мали намір приховати договором дарування ? частини квартири купівлю ? частини майнових прав, сторона позивача не навела.

Крім того, суд бере до уваги наступне.

За положеннями ст. 18 Закону України „Про охорону дитинства держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні ч.2 ст.2 цього Закону.

Таким чином, надаючи дозвіл ОСОБА_1 на вчинення правочину щодо відчуження ? частки квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_2, 25.06.1998р.н. за умови одночасного придбання ? частки квартири АДРЕСА_2, цілком правомірно, із додержанням визначеної процедури (а.с. 75-101), визначивши, що при цьому житлові права малолітньої особи порушені не будуть, дитина житла позбавлена не буде, навіть тимчасово.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Оскільки ОСОБА_1 не довела наявності відповідного дозволу органу опіки та піклування на відчуження ? частки квартири АДРЕСА_1 за умови придбання майнових прав на кв. 25 корпус 6 в будинку 22-а по вулиці Балківській в м.Одесі, а як вбачається з розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 30.09.2004р. за № 3254 з його п.4 вказане розпорядження є недійсним при зміні умов та адрес, визначених Приморською районною адміністрацією, тому підстав застосовувати до відносин сторін норми, що регулюють той правочин, який сторони дійсно мали на увазі, у суду зокрема немає правової підстави.

Тому, з урахуванням також тієї обставини, що ОСОБА_1, як вбачається з матеріалів позовної заяви, фактично мала за її твердженням намір ухилення від процедури, визначеної законом (що могло привести до погіршення прав малолітньої дитини, які охороняються зокрема Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91р.), а неправомірний інтерес захисту не підлягає, тому в задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, до ОСОБА_3, приватного підприємства «Прогрес-Риелтор», виконавчого комітету Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_1, про визнання договору удаваним, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності, визнання недійсним договору має бути відмовлено в повному обсязі.

Стосовно вимог ОСОБА_3 за зустрічною позовною заявою, то суд також виходячи з положень ст. 235 ЦК України, що за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини, проте жодного належного доказу, про те, що сторони дійсно мали такий намір, відповідачем не зазначено, зустрічний позов є недоведеним, а тому в його задоволені також має бути відмовлено.

Судом не приймаються до уваги посилання ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_5 на докази отримання спадку за кордоном й міжнародні грошові перекази як такі, що не мають відношення до предмету доказування; суд критично ставиться до посилання відповідача на вчинення правочину під впливом помилки, оскільки помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним та може бути правовою підставою для інших позовних вимог.

Також судом не приймаються до уваги інші пояснення сторін як такі, що не мають правового значення для вирішення спору по суті.

На підставі викладеного вимоги ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 й зустрічні вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Керуючись статями 10, 11, 60, 61, 88, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, до ОСОБА_3, приватного підприємства «Прогрес-Риелтор», виконавчого комітету Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_1, про визнання договору удаваним, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності, визнання недійсним договору залишити без задоволення в повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, третя особа Перша одеська державна нотаріальна контора про визнання договору дарування удаваним залишити без задоволення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м.Одеси. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя