Справа № 749/925/16-ц
Номер провадження 2/749/260/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2016 р. м. Сновськ

Щорський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Чигвінцева М.С.,

за участі секретаря Скорої Л.О.

позивача ОСОБА_1

ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_2І ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_6. ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 22 грудня 2001 року ОСОБА_6 та ОСОБА_2, являються співвласниками ? частини житлового будинку по вулиці Спортивній, 17 у місті Сновськ (Щорс), Чернігівської області після смерті їхнього батька ОСОБА_7.

На підставі Договору Дарування від 30.06.1972 року №880 власником іншої ? частини житлового будинку по вулиці Спортивній, 17 у місті Сновськ (Щорс), Чернігівської області, являлась нині покійна ОСОБА_8, яка померла 15 серпня 2014 року. ОСОБА_9 являлась рідною сестрою їхнього батька ОСОБА_7 та рідною сестрою матері відповідачки ОСОБА_4, відповідно для позивачів та для відповідачки вона доводилась тіткою.

Власником інших 2/4 частин даного житлового будинку являється ОСОБА_10.

Ще за життя 20 грудня 1991 року ОСОБА_8 склала Заповіт на імя своєї племінниці ОСОБА_4.

З аналізу змісту заповіту, яким спадкодавець ОСОБА_8 заповідала своє майно ОСОБА_11 вбачається, що спадкодавець ОСОБА_8 заповідала частину житлового будинку, а саме квартиру №1 по вулиці 60 років ВЛКСМ (нині Спортивна), 17 у м. Щорс (нині Сновськ), Чернігівської області.

З довідки Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 16.03.15 р. №69 зазначили, що ОСОБА_8 є власником ідеальної частки ? по вул.. Спортивна (колишня вул.. Свободи), м. Щорс (нині Сновськ). Тобто, майна, яке б на момент смерті належало спадкодавцю ОСОБА_8 за адресою: квартира №1 по вулиці 60 років ВЛКСМ (нині Спортивна), м. Щорс (нині Сновськ), Чернігівської області не існує, а отже дана квартира не могла входити до складу спадкового майна заповідача ОСОБА_12 і остання не мала права заповідати квартиру №1.

Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила.

Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Вважається, що заповіт є одностороннім правочином.

Даний заповіт, як односторонній правочин, суперечить Цивільному кодексу, а саме статті 1218 щодо складу спадщини,- до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Квартира №1 по вулиці 60 років ВЛКСМ (нині Спортивна), 17 у м. Щорс і нині Сновськ), Чернігівської області ОСОБА_8 Денісивні не належала, а тому дана квартира не могла входити до складу спадкового майна заповідача.

Про порушення свого права (наявність недійсного заповіту) позивачі довідались 30 серпня 2016 року з листа Щорського районного суду Чернігівської області з копією позовної заяви про встановлення факту належності заповіту з додатками.

Покійна ОСОБА_8 для них, як і для ОСОБА_4, доводилась тіткою і тому вони нарівні з відповідачкою, маєть право на спадщину за законом. На підставі вищевикладеного просять визнати заповіт недійсним.

У судове засідання позивачі позовні вимоги підтримали, просять позов задовольнити.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, зазначили, що заповіт від 20.12.1991 року був особистим розпорядженням ОСОБА_8 на випадок своєї смерті, заповіт відповідав внутрішній волі заповідача та вчинений у формі встановленій законом. Померла у встановленому законом порядку, заповідала належну їй на праві власності ? частину по вулиці Спортивна17 у м. Щорс і (нині Сновськ), Чернігівської області

Суд заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з п. 9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення.

Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1234 ЦК України передбачено право заповідача на призначення спадкоємців, а саме: право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодекс. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 ст. 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як визначено відповідними частинами статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.12.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Щорської державної нотаріальної контори ОСОБА_13 зазначено, що на підставі заповіту від 01.10.1996 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2434, спадкоємцями зазначеного в заповіті майна ОСОБА_7, померлого 07.01.1999 року є в рівних частинах, кожний: ОСОБА_6 та ОСОБА_2. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з ? частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по вулиці Спортивній, 17 у місті Сновськ (Щорс), Чернігівської області, що належала померлому на підставі договору купівлі продажу посвідченого 08.07.1968 року № 869 та зареєстрованого в Чернігівському міжміському бюро технічної інвентаризації 08.07.1968 року № 1135.

Згідно копії довідки Чернігівського міжміського бюро технічної інвентаризації від 16.03.2015 року № 69 ОСОБА_8 на підставі договору дарування від 30.08.1972 року № 880 на праві власності належить ідеальна частка ? по вул.. Спортивна (колишня вул.. Свободи), м. Щорс (нині Сновськ).

Судом встановлено, що в копії заповіту від 20.12.1991 року зазначено, що ОСОБА_8 заповіла належну їй на праві особистої власності частину жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Щорсі ( нині Сновськ) по вул. 60 років ВЛКСМ (нині Спортивна), 17 у м. Щорс (нині Сновськ), Чернігівської області квартиру один ОСОБА_11. Заповіт посвідчено державним нотаріусом Щорської державної нотаріальної контори ОСОБА_13 заповіт було підписано ОСОБА_8, особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено.

Відповідно до ч. 1 ст.1296, ст.1297ЦК України,спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Таким чином, всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що заповіт складений з додержанням вимог щодо його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним та відповідало його волі, а тому в задоволені позову про визнання заповіту недійсним необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позивачам у задоволенні позову відмовлено, суд вважає що не має підстав в повернені позивачам судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10,27,31,60 ЦПК України, ст. 1233,1234, 1247, 1257 ЦК України суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законнної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Чернігівської області через суд, який постановив рішення.

Суддя: М.С. Чигвінцев