УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Кафідової О.В.,Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ ДІМ РУТА» про стягнення заборгованості по заробітній платі, розрахунку при звільненні та моральної шкоди, встановлення періоду фактичної роботи, оформлення трудових відносин, внесення змін до трудової книжки, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 січня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, вимоги якого збільшив в ході розгляду справи, просив стягнути на свою користь з товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ ДІМ РУТА» 27949,52 грн недоплаченої заробітної плати; 7161,40 грн недоплачених відпускних; 10281,36 грн затримки розрахунку при звільненні з 01 листопада 2014 року по 26 листопада 2014 року; встановити період його фактичної роботи у товаристві з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ ДІМ РУТА» на посаді керівника відділу збуту без оформлення трудових відносин з 01 вересня 2013 року по 31 липня 2014 року; зобов'язати відповідача оформити з ОСОБА_4 трудові відносин, видавши наказ про прийняття його на посаду керівника відділу збуту з 01 вересня 2013 року; зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ ДІМ РУТА» внести зміни до трудової книжки позивача, змінивши дату прийняття на роботу з 01 серпня 2014 року на 01 вересня 2013 року; стягнути на свою користь з TOB «УКРАЇНСЬКИЙ ДІМ РУТА» 54961 грн за 11 місяців роботи без оформлення трудових відносин; стягнути на свою користь з TOB «УКРАЇНСЬКИЙ ДІМ РУТА» 136000 грн коштів за затримку у розрахунку при звільненні з 27 листопада 2014 року по 03 листопада 2015 року; відшкодувати 15000 грн у рахунок моральної шкоди; стягнути на свою користь з відповідача 2000 грн правової допомоги.

Позов мотивовано тим, що 01 вересня 2013 року ОСОБА_4 написав заяву та приступив до виконання обов'язків на посаді керівника відділу збуту TOB «УКРАЇНСЬКИЙ ДІМ РУТА». ОСОБА_4 працював у відповідача, проте наказу про прийняття на роботу видано не було. Директором товариства під час співбесіди позивачу була визначена заробітна плата у розмірі 8 000 грн. 01 серпня 2014 року останнього попросили написати повторно заяву про прийняття на роботу. З березня 2014 року ОСОБА_4 недоплачували заробітну плату. 31 жовтня 2014 року останній звернувся до директора з заявою про звільнення за згодою сторін, директор відмовився завізувати заяву та звільнити його, трудову книжку також не повернули. В той же день, 31 жовтня 2014 року, позивач направив поштою заяву про звільнення за ст. 38 КЗпП України, у зв'язку з постійним порушенням роботодавцем законодавства про працю. 24 листопада 2014 року він отримав лист повідомлення товариства з пропозицією забрати трудову книжку та отримати розрахунок. 26 листопада 2014 року позивач з каси товариства отримав 3 466,84 грн невиплаченої заробітної плати та компенсації за затримку розрахунку. Позивач вважає, що цей розрахунок є невірним. З наказом №14 від 03 листопада 2014 року про звільнення з посади керівника відділу за ст. 41 ч. 2 КЗпП України, у зв'язку з утратою довіри на підставі Акту про привласнення коштів від 31 жовтня 2014 року позивач був ознайомлений, не погодився з ним, і вважає даний наказ незаконним, оскільки 31 жовтня 2014 року він подав заяву про звільнення, яку відповідач проігнорував. З Актом про привласнення грошей, який, на думку позивача, не може бути підставою для звільнення, його не було ознайомлено. Діями відповідача ОСОБА_4 завдана моральна шкода, оскільки після 13 місяців роботи його звільнили по п. 2 ст. 41 КЗпП України, заплатили незначну компенсацію із затримкою, не видали трудову книжку відповідно до вимог трудового законодавства, записом про звільнення у трудовій книжці нанесено шкоду його діловій репутації - після ознайомлення з трудовою книжкою останнього не погоджувались прийняти на роботу, що призвело до моральних страждань, втрати душевного спокою, постійно роздратованого стану, погіршення взаємовідносин з друзями та знайомими, вимушених змін у його життєвих зв'язках і стосунках, нервових зривів, погіршення здоров'я.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 4 листопада 2015 року позовну заяву ОСОБА_4 до ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ ДІМ РУТА» в частині вимог про зобов'язання відповідача внести зміни до трудової книжки позивача, змінивши дату прийняття на роботу з 1 серпня 2014 року на 1 вересня 2013 року, залишено без розгляду.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 19 січня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідност. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за заявою від 01 серпня 2014 року ОСОБА_4 було прийнято на посаду керівника відділу збуту TOB «УКРАЇНСЬКИЙ ДІМ РУТА» з окладом згідно штатного розпису. 01 серпня 2014 року ОСОБА_4 підписав Посадову інструкцію начальника відділу збуту TOB «УКРАЇНСЬКИЙ ДІМ РУТА», Правила внутрішнього трудового розпорядку працівників, договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

За інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ОСОБА_4 припинив свою підприємницьку діяльність фізичної особи - підприємця з 01 серпня 2014 року.

За штатним розписом TOB «УКРАЇНСЬКИЙ ДІМ РУТА», введеним в дію 01 серпня 2014 року, оклад керівника відділу збуту становив 1 280 грн, за введеним в дію 01 жовтня 2014 року - 1 350 грн.

28 жовтня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до директора товариства із заявою про надання оплачуваної відпустки з 03 листопада 2014 року по 09 листопада 2014 року включно, проте в цьому йому було відмовлено.

31 жовтня 2014 року позивач звернувся до директора товариства із заявою про звільнення за згодою сторін; із заявою про звільнення за власним бажанням у зв'язку з прийняттям на роботу в іншу установу на конкурсній основі, а також направив поштою заяву про звільнення за власним бажанням, оскільки товариство не виконує вимоги законодавства про працю, не виплачує заробітну плату.

Разом з тим, 31 жовтня 2014 року директором та головним бухгалтером TOB «УКРАЇНСЬКИЙ ДІМ РУТА» було встановлено, що ОСОБА_4 привласнив грошові кошти товариства у розмірі 32 796,78 грн, вважаючи це компенсацією за свою роботу, про що було складено відповідний Акт №1 від 31 жовтня 2014 року, Акт проведення ревізії від 03 листопада 2014 року, Акт службового розслідування від 03 листопада 2014 року.

На підставі Акту про привласнення коштів працівником ОСОБА_4 від 31 жовтня 2014 року, директором товариства був виданий Наказ №14 від 03 листопада 2014 року про звільнення ОСОБА_4 з посади керівника відділу збуту за ст. 41 ч. 2 КЗпП України, у зв'язку з утратою довіри, про що внесений запис №22 до трудової книжки позивача.

Відповідно до бухгалтерської довідки TOB «УКРАЇНСЬКИЙ ДІМ РУТА», в день звільнення було здійснено розрахунок для його проведення з ОСОБА_4, якому було нарахована сума у розмірі 3 466,84 грн, що складається з нарахованої заробітної плати у розмірі 1 280 грн за серпень, вересень 2014 року та жовтень 2014 року у розмірі 1 350 грн, компенсації за невикористану відпустку за шість днів у розмірі 252,36 грн, компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати у розмірі 79,99 грн, нарахована заробітна плата за 1 робочий день листопада 2014 року у розмірі 67,50 грн.

У період з 03 по 26 листопада 2014 року позивач до товариства не з'являвся, що підтверджується відповідними актами, у зв'язку з чим листом від 14 листопада 2014 року на адресу позивача було направлено повідомлення про звільнення та необхідність з'явитися за адресою: м. Київ, вул. Межигорська, 82-А, офіс 305, для проведення розрахунку та отримання трудової книжки.

26 листопада 2014 року ОСОБА_4 з'явився до товариства, отримав наказ про звільнення, трудову книжку та нараховані кошти, що підтверджується його особистим підписом на відповідному наказі.

06 листопада 2014 року директором та головним бухгалтером TOB «УКРАЇНСЬКИЙ ДІМ РУТА» до Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві були подані заяви про кримінальне правопорушення, а саме про заволодіння 31 жовтня 2014 року керівником відділу збуту товариства ОСОБА_4 грошовими коштами товариства в сумі 33 000 грн, які були прийняті та зареєстровані в ЄРДР 06 листопада 2014 року, що підтверджується відповідною довідкою №55/218 від 12 січня 2015 року.

Місцевий суд, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що прийняття на роботуОСОБА_4 у TOB «УКРАЇНСЬКИЙ ДІМ РУТА» відбулось 01 серпня 2014 року з дотриманням вимог діючого трудового законодавства, ст. ст. 21, 24 КЗпП України. Факт прийняття ОСОБА_4 на посаду керівника відділу збуту товариства з 01 вересня 2013 року та його фактична робота на цій посаді не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами, спростовуються матеріалами справи та не відповідають обставинам, встановленим під час розгляду справи, у тому числі не узгоджується з показаннями свідків. У зв'язку із чим, суди попередніх інстанцій правомірно відмовили у задоволенні позовних вимог про стягнення заробітної плати, відпускних та відшкодуванні моральної шкоди, оскільки вказані позовні вимоги є похідними від основних вимог щодо дати виникнення трудових відносин та їх оформлення.

Доводи позивача щодо підтвердження факту перебування сторін у трудових відносинах без їх оформлення, обґрунтовано не взято апеляційним судом до уваги, оскільки наведені позивачем аргументи не доводять того, що позивач з вересня 2013 року входив до штату працівників відповідача, постійно працював у останнього та отримував заробітну плату у зазначеному позивачем розмірі - 8 000 грн на місяць.

Крім того, у штатному розписі відповідача до 1 серпня 2014 року була відсутня посада начальника відділу збуту, на якій працював, за його твердженнями, позивач з 1 вересня 2013 року, отримуючи заробітну плату 8 000 грн.

Належних доказів про те, що розмір заробітної плати позивача був іншим, ніж за штатним розписом, суду надано не було, надані позивачем розрахункові листки не є належними доказами, оскільки не містять реквізитів, підписів, печаток товариства, року їх видачі.

Доводи касаційної скарги про те, що затримка при розрахунку виникла з вини відповідача, спростовано судами попередніх інстанцій, оскільки

встановлено і підтверджено позивачем у судовому засіданні, що з 31 жовтня 2014 року до отримання розрахунку 26 листопада 2014 року останній не працював, на роботі не з'являвся, до відповідача з вимогою про виплату розрахунку не звертався, прибув за отриманням розрахунку та трудової книжки, отримавши лист відповідача, 26 листопада 2014 року і в цей же день з ним був проведений розрахунок і видана трудова книжка.

Тому, суди попередніх інстанції правомірно дійшли обґрунтованого висновку про те, що відповідачембули виконані вимоги ст. 116 КЗпП Україні, та відсутні підстави для стягнення з нього середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в порядку ст. 117 КЗпП України.

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
О.В. Кафідова
І.М. Фаловська