Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.10.2016 Справа №607/4457/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі :

головуючого судді Братасюка В.М.

з участю секретаря Чичкевич О.І.

позивачки ОСОБА_1, представника позивачки ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про визнання права власності на самочинно здійснену добудову до квартири та земельну ділянку , -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Тернопільської міської ради про визнання права власності на самочинно здійснену добудову площею 18, 3 кв.м. з підвалом під добудовою до квартири по вул. Фабричній, 7/63 в м. Тернополі, та земельну ділянку під здійсненою добудовою.

В обґрунтування позову посилається на ту обставину, що в 2005 році нею, з метою покращення житлово побутових умов, було здійснено спірну добудову до квартири вул. Фабричній, 7/63 в м. Тернополі, на земельній ділянці, котра не була виділена позивачці та без відома власника земельної ділянки. Спорудження добудови позивачка виправдовує тією обставиною, що у вищезазначеній однокімнатній квартирі житловою площею 12 кв.м. мають зареєстроване місце проживання троє осіб, двоє з яких є інвалідами, відповідач відмовляється виділяти земельну ділянку під уже збудовану частину приміщення, а тому лише в судовому порядку позивачка має змогу захистити невизнане право.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять вимогу задовольнити з зазначених в позові підстав.

Представник відповідача проти задоволенні позову заперечив за безпідставністю.

Всесторонньо, повно та обєктивно дослідивши наявні у справі докази суд встанови наступні обставини.

Згідно ч.1 ст.15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його оспорювання, порушення або невизнання.

Із змісту позовних вимог вбачається, що позивачка просить визнати право власності на спірне майно саме за рішенням суду.

Відтак, можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачене лише у ст.335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_1, в порядку приватизації, набуто право власності на квартиру по вул. Фабричній, 7/63 в м. Тернополі, загальною площею 21, 2 кв.м, житловою 12.0 кв.м

17 червня 2005 року заступником міського голови начальником управління містобудування та архітектури видано розпорядження №65, яким надано дозвіл позивачці на будівництво балкону розміром 3,30x1.10 м.кв. до приватизованої квартири № 63 за адресою вул. Фабрична. 7 та зобов'язано проект на будівництво погодити в управлінні містобудування та архітектури.

Також 09.11.2005 року виконавчим комітетом Тернопільської міської ради було прийнято рішення №1-374, яким надано дозвіл ОСОБА_1 на будівництво балкону та зобов'язано, у встановленому законодавством порядку, погодити відповідну проектну документацію.

Відповідно до ДБН В 2.2-15-2005, балкон - виступаюча з площини стіни фасаду обгороджена площадка, що служить для відпочинку влітку.

Позивачкою, натомість, здійснено самочинно добудову до квартири площею 18 3 кв.м. з підвалом під добудовою тієї ж площі, за рахунок якої загальна площа квартири збільшилась на 36,1 кв.м., а житлова на 16.9 м.кв.

В п. 13 постанови № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ розяснює, що у випадку, коли квартира в будинку розташована на першому (цокольному) поверсі й власник здійснив прибудову до неї з одночасним зайняттям частини при будинкової земельної ділянки, спір повинен вирішуватися відповідно до правил ст. 376 ЦК України.

В п. 16 тієї ж постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначає, що позов особи, яка самочинного збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої статті 376 ЦК України, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує прав інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам , державним стандартам.

Відповідно до положень частин 1 та 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

У відповідності до вимог ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво. Умовами визнання є надання земельної ділянки під самочинно збудований об'єкт, відсутність заперечень власника (користувача) земельної ділянки, відсутність порушень прав третіх осіб, а також відповідність збудованого об'єкта державним будівельним нормам і правилам.

Згідно із ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд констатує, що хоча обовязок доказування покладається на кожну із сторін спору, позивачкою до матеріалів справи не долучено жодного доказу, який би підтверджував відповідність здійсненого нею самочинного будівництва архітектурним, будівельним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, будь-якого підтвердження права власності на земельну, а також докази цільового використання земельної ділянки, на якій позивачкою здійснено будівництво добудови до квартири.

Більш того, відповідач, котрий є власником земельної ділянки, і на котрій позивачкою проведено будівельні роботи, категорично заперечує проти визнання за ОСОБА_1 права власності на самочинне будівництво.

Окремо суд наголошує, що позивачка просить визнати право власності на здійснену добудову площею 18, 3 кв.м. з підвалом під добудовою до квартири, хоча добудова може бути лише складовою окремої речі в цивільному обігу (квартири в багатоквартирному будинку), і не може окремим обєктом визнання права власності.

Окрім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», п.п. «е» п. 18 визначає, що суд вирішуючи питання про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що перебування земельної ділянки у спільній сумісній власності, володіння, користування, розпорядження земельною ділянкою відбувається за згодою всіх співвласників.

П.19 вказаної Постанови передбачає, що користування земельною ділянкою, яка є прибудинковою територією здійснюється в порядку та на умовах, що передбачені ст. 42 Земельного кодексу України.

В свою чергу, ст. 42 Земельного кодексу України визначає, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної та комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам, організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

4.2 цієї ж статті у разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватися у користування об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку.

Порядок використання земельних ділянок , на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

З урахуванням виїценаведсного, земельна ділянка, яка являється прибудинковою територією є спільною сумісною власністю всіх мешканців і розпорядження цією ділянкою відбувається виключно за їх згодою та у встановленому законом порядку.

Механізм виділення частини прибудинкової території для обслуговування добудови, яка ще й являється об'єктом самочинного будівництва, чинним законодавством України не передбачений.

При цьому проживання у спірній квартирі двох осіб з особливими потребами, не має правового значення для задоволення позовних вимог, заявлених в порядку ст. 376 ЦК України.

А відтак системний аналіз наданих сторонами доказів дозволяє суду зробити висновок про відсутність підстав до задоволення позову ОСОБА_1

Керуючись ст.. 10, 11, 60, 215, 223 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 16, 316, 319, 376 ЦК України , суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про визнання права власності на самочинно здійснену добудову площею 18, 3 кв.м. з підвалом під добудовою до квартири по вул. Фабричній, 7/63 в м. Тернополі, та земельну ділянку під здійсненою добудовою відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Апеляційна скаргу подається апеляційному суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд на протязі 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий Братасюк В.М.