22-ц/775/330/2016(м)
Головуючий у 1 інстанції: Іванченко А.М.
Суддя-доповідач: Попова С.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

22 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Попової С.А.,

суддів Ігнатоля Т.Г., Кочегарової Л.М.,

за участю секретаря Герасимової Г.Є.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання договору поруки припиненим за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на наступне. 19.08.2008р. між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого на теперішній час є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 0415/0808/45-038, за яким позичальник отримав кредит в сумі 40000дол.США з процентною ставкою за користування грішми 12,5% річних і кінцевим строком повернення кредитного ресурсу 19.08.2018р. В той же день у забезпечення виконання умов кредитного договору банком із позивачем укладено договір поруки №0415/0808/45-038-Р-2, за яким він зобов'язувався відповідати за виконання позичальником зобов'язань за умовами кредитного договору. 18.02.2010р. між банком та позичальником ОСОБА_3, а також між банком і позивачем, як поручителем, укладено договори про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору і договору поруки, якими подовжено термін кредитування до 19.08.2023р. року. В подальшому, 24.04.2013р. між банком і позичальником укладений додатковий договір № 2 до кредитного договору, за яким підвищено процентну ставку за користування грішми до 15,04% річних. Дану обставину, що змінила обсяг відповідальності поручителя без його згоди, вважає істотною. У зв'язку з цим на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України просив визнати припиненим укладений із ним договір поруки з 24.04.2013р., а також компенсувати за рахунок відповідача понесені судові витрати.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 серпня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано договір поруки № 0415/0808/45-038-Р-2 від 19 серпня 2008 року, укладений між ВАТ «Сведбанк» (на тепер - ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_2 припиненим з 24 квітня 2013 року. Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просило рішення скасувати, ухваливши нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ПАТ «Дельта Банк» - Філіпських С.І., який підтримав доводи скарги, заперечення проти скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5, розглянувши справу відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України у відсутність повідомленого про дату і час розгляду справи позивача, дослідивши письмові матеріали справи і перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 19.08.2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого з червня 2013 року є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, згідно з яким позичальник отримав кредит в розмірі 40000 доларів США для здійснення ним розрахунків за договором купівлі-продажу квартири, на умовах сплати процентів в розмірі 12,5% річних і виконання інших передбачених договором зобов'язань, повернення кредиту в строк по 19.08.2018р. включно.

В п. 3.1.1 визначено порядок здійснення платежів: починаючи з 10.10.2008р. позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом, нарахованих відповідно до п. 3.2. договору, шляхом здійснення фіксованих платежів у сумі 585,50дол.США у термін 10 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору.

У забезпечення виконання кредитних зобов'язань між ВАТ «Сведбанк і ОСОБА_2 укладено 19.08.2008р. договір поруки № 0415/0808/45-038-Р-2, за яким поручитель зобов'язався перед банком відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення коштів, наданих за кредитним договором № 0415/0808/45-038 від 19.08.2008р.

Згідно із п. 2 договору поруки №0415/0808/45-038-Р-2 поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання умов основного зобов'язання усім належним йому майном та грошовими коштами, а за п. 11 сторони домовились, що будь-які зміни основного зобов'язання, крім змін, наслідком яких є збільшення обсягу відповідальності поручителя за цим договором, погоджуються між позичальником та банком самостійно без повідомлення поручителя про такі зміни.

18.02.2010р. між банком і позичальником ОСОБА_3 укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору № 0415/0808/45-038 від 19.08.2008р., згідно до якого змінено строк надання кредиту по 19.08.2023р., розмір фіксованих платежів з 585,50дол.США на 455,50дол.США по погашенню кредиту та сплати процентів, починаючи з 10.04.2010р.

Аналогічні зміни щодо відтермінування кінцевого строку погашення кредиту до 19.08.2023р. внесені 18.02.2010р. в п. 1 договору про внесення змін та доповнень № 1 до договору поруки, укладеного між банком і поручителем ОСОБА_2 А за п. 3: всі інші умови договору поруки залишаються незмінними.

24.04.2013р. між ПАТ «Дельта Банк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та позичальником ОСОБА_3 укладено додатковий договір № 2 до кредитного договору № 0415/0808/45-038, яким: змінено щомісячні строки погашення кредиту - у чітко встановлений термін «20» числа кожного місяця; внесено пункти, що стосуються згоди позичальника на обробку його персональних даних; визначено номер рахунку, на який має здійснюватись погашення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції врахував, що поручитель не був обізнаний і не надав згоди на зміну умов кредитування, втілені в додатковій угоді № 2 від 24.04.2013р., укладеній між банком і позичальником. При цьому суд врахував лист-повідомлення банку від 24.04.2013р., в якому зазначено, що плата за користування кредитом становить 13,5% річних. На підставі цього суд, керуючись засадами розумності, справедливості і добросовісності, дійшов впевненого висновку про те, що без згоди поручителя змінено розмір процентів зі ставки 12,5% в бік підвищення, що збільшило обсяг відповідальності поручителя.

З такими висновками погодитись не можна з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) обов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 22 Постанови № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Як вбачається з п.1 договору поруки, кредитний договір, а також додаткові угоди до нього, які будуть укладені між банком та позичальником, та будуть невід'ємною частиною кредитного договору, надалі іменується «Основне зобов'язання».

За змістом п. 5.7 кредитного договору позичальник зобов'язався застрахувати предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1.

Починаючи з 22 лютого 2012 року вказана квартира, що є предметом іпотеки, не була застрахована, що не заперечувалось і не спростовано стороною позивача.

У п. 8.4.1. кредитного договору визначено можливість підвищення відсоткової ставки на 1% за кожен факт порушення, від рівня поточної ставки на дату порушення зобов'язання позичальника. Відсоткова ставка підвищується з дня, наступного за днем порушення строків виконання зобов'язання, передбаченого п. 5.6, 5.7, 2.2 У випадку якщо такий день припадає на небанківський, то відсоткова ставка збільшується з першого наступного банківського дня, без укладання додаткової угоди.

Отже, були наявними підстави, обумовлені кредитним договором і договором поруки (п. 1-6) про нарахування 1% сукупно з визначеними договором 12,5% річних, без укладення додаткового договору, починаючи з 22 лютого 2012 року. Саме такий сумарний відсоток (13,5%) відзначений в листі-повідомленні банку від 24.04.2013р. щодо надання інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Ухвалюючи рішення, суд не зважив на те, що підвищення розміру відсотків на 1% ґрунтується на положеннях п.п. 5,7, 8.4.1 кредитного договору, з яким поручитель був ознайомлений в момент укладення із ним договору поруки і не трактується законодавцем, з огляду на положення ст. 1056-1 ЦК України, як одностороння зміна банком розміру фіксованої процентної ставки.

Досліджуючи доводи позивача щодо необґрунтованого вжиття банком підвищеної процентної ставки в розмірі 15,04%, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Реальна процентна ставка 15,04%, що наведена в листі-повідомленні банку від 24.04.2013р., розрахована згідно Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808 - включає в себе всі очікувані майбутні витрати, пов'язані з кредитним договором: сума основного боргу, за кредитом, процентів за користування ним (в даному випадку с початку укладення договору 12,5%, а з 22.02.2013р. - 13,5%), комісії на користь банку, а також витрати, які має понести позичальник на користь третіх осіб, в тому числі послуги страховика (плата за страхування нерухомості).

Відзначення реальної ставки 15,04% і поінформування про її розмір у складі сукупної вартості кредиту є обов'язком кредитора по відношенню до свого позичальника згідно із п. 4 ч. 1 ст. 4, п.п. «д» п. 2 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і вищевказаних Правил № 168. І реальна ставка, що окреслює повний обсяг грошових зобов'язань по всіх позиціях, що витікають з кредитного договору, не є тотожною з процентною ставкою за користування кредитними коштами, як однією з позицій у складі сукупної вартості кредиту.

Процентна ж ставка за користування грішми 12,5% і можливість підвищення процентної ставки на 1% через не страхування предмету іпотеки узгоджено із позичальником в кредитному договорі, з чим ознайомлений під підпис поручитель і така ставка не претерпіла змін і згодом з додатковими угодами № 1 і № 2.

В розрахунках заборгованості, які маються в матеріалах справи, містяться відомості про нарахування процентів за користування кредитним ресурсом, зокрема, з початку його користування за ставкою 12,5%, а з лютого 2013 року - 13,5% річних при наявній умові нездійснення позичальником страхування предмету іпотеки.

Додатковим договором № 2 від 24.04.2015р. до кредитного договору, укладеного між банком і позичальником, не була змінена процентна ставка, як помилково вважає ОСОБА_2 - цей додатковий договір стосувався зміни дати чергового щомісячного платежу з 10 числа по 20 число кожного місяця, визначав згоду позичальника на обробку його персональних даних, змінив рахунок погашення кредиту, а інші умови договору залишились незмінні, як вказано в п. 5 цього додаткового договору № 2.

Будь-якими доказами стороною позивача не доведено факту збільшення процентної ставки: як залишився незмінним кінцевий термін повернення до 19.08.2023 року, так і щомісячний фіксований ануїтетний платіж в розмірі 455,5дол. США, розмір процентної ставки 12,5% збільшений на 1 відсоток внаслідок нездійснення предмету страхування, що не дає підстав вважати зміненим розмір процентів за договором, на що необґрунтовано посилається позивач. Такі зміни до кредитного договору не призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Тож, в даному випадку, як погоджується колегія суддів із доводами апеляційної скарги відповідача, не настала жодна з умов, які б свідчили про збільшення обсягу відповідальності поручителя: ані підвищення розміру процентів; ані відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, на який нараховуються проценти (подовження терміну кінцевого строку повернення кредиту до 2023р. було узгоджено безпосередньо із поручителем ОСОБА_2 за додатковою угодою № 1 до договору поруки); ані встановлення (збільшення розміру) неустойки; ані встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Тому підстави для твердження суду першої інстанції про збільшення обсягу відповідальності поручителя підвищенням процентної ставки, без вказання, які ж саме зміни в основному зобов'язанні і яким чином вплинули на збільшення обсягу відповідальності поручителя та стали підставою для припинення поруки - не відповідають фактичним обставинам справи і суперечать зібраним у справі доказам.

Як роз'яснено у абз. 2 п. 2 постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Рішення суду першої інстанції цим вимогам не відповідає, як слушно наведено у апеляційній скарзі, а отже, підлягає скасуванню з урахуванням вимог ст. 309 ЦПК України, із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання припиненим договору поруки відповідно до вищенаведеного мотивування.

В порядку ст. 88 ЦПК України підлягають перерозподілу судові витрати зі стягненням з позивача на користь відповідача понесені останнім витрати з оплати судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 267,96грн. (110% від 243,60грн., сплачених при подачі позову).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Заочне рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 серпня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання припиненим договору поруки № 0415/0808/45-038-Р-2 від 19.08.2008 р. - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (проживає: АДРЕСА_2, паспорт НОМЕР_2, ІНН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» витрати з оплати судового збору в сумі 267 (двісті шістдесят сім) гривень 96 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання протягом двадцяти днів касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий С.А.Попова

Судді Т.Г.Ігнатоля

Л.М.Кочегарова