Справа № 454/62/16 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/783/6144/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі: головуючого Берези В.І., суддів: Бойко С.М., Приколота Т.І., за участю секретаря судового засідання Брикайло М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства «ОСОБА_2В.», в інтересах якого діє ОСОБА_2, на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 9 серпня 2016 року у справі за позовом Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 09.08.2016 рокуу задоволенні позову відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду оскаржив позивач, просить таке скасувати, ухвалити нове рішення, яким стягнути з Держави Україна в особі ДКС України в користь ФГ Бурки ОСОБА_3 коштів в сумі 1000000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок протиправних дій Вищого адміністративного суду України при розгляді касаційної скарги фермерського господарства за Вих. №580 від 01.10.2012 року, що спричинило приниження честі, гідності та ділової репутації. Зазначає, що рішення суду не ґрунтується на принципах законності, верховенства права, на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні обставин справи. Вказує на те, що суддя районного суду надає завідомо неправдиву інформацію тому, що в позовній заяві позивач чітко надав докази підтвердження факту заподіяння моральних страждань відповідачем, за яких обставин і якими діями(бездіяльністю) вини завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних страждань він зазнав, в якій грошовій сумі та з чого при цьому він виходив. На думку апелянта, суддя зобов`язаний був застосувати норми Конституції України як норми прямої дії та, враховуючи норми ст.56 Конституції України, задовольнити його позов, або на підставі ст.8 Конституції України вказати в рішенні, що його права не порушувались і не порушуються.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не зявились, хоча належним чином у відповідності до вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України були повідомлені про дату та час судового засідання, причини неявки суду не повідомили, тому відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи, який згідно з ч.2 ст. 197 ЦПК України здійснюється без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ФГ «ОСОБА_2В.» подав касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України та ухвалою цього ж суду від 11.06.2015 року касаційну скаргу залишено без задоволення.

Апелянт вважає, що діями Вищого адміністративного суду України, які полягають в порушенні відповідних норм Конституції України, КАС України, термінів розгляду касаційної скарги, заподіяно господарству, представником якого він є та від імені якого подає скаргу, моральну шкоду, що полягає в приниженні честі, гідності та ділової репутації.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 обов'язковою умовою для настання відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди є наявність вини з боку заподіювача такої шкоди. Разом з цим, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ФГ «ОСОБА_2В.» щодо відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, належно оцінивши наявні у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність та безпідставність цих позовних вимог. Зокрема, позивачем не доведено факт заподіяння моральної шкоди, що полягає в приниженні честі, гідності та ділової репутації внаслідок порушення норм Конституції України, КАС України, термінів розгляду касаційної скарги, наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями Вищого адміністративного суду України та наслідками, зазначеними позивачем у позові, та не аргументовано суму коштів на відшкодування моральної шкоди.

Крім того, згідно з розясненнями Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року, викладеними в постанові «Про незалежність судової влади», виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд, згідно з процесуальним законодавством.

Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається. Суд є органом, який розглядає скарги на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, їх посадових осіб (ст.56 Конституції України), а його рішення (дії, бездіяльність) оскаржуються лише в порядку, визначеному ст.129 Конституції України та законодавством про судочинство.

Правосуддя в Україні регулюється конституційними нормами окремо від діяльності інших органів державної влади.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні вказаного позову фермерського господарства «ОСОБА_2В.», суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Враховуючи те, що суд першої інстанції повно і правильно встановив фактичні обставини справи, застосував закон, який поширюється на зазначені правовідносини, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які є підставами для скасування рішення суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч.2 ст.307, ст.ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу Фермерського господарства «ОСОБА_2В.», в інтересах якого діє ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 9 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскарженою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в двадцятиденний строк з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий Береза В.І.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_4