Справа № 645/5257/16-ц
Провадження № 2/645/2774/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2016 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Горпинич О.В.

за участю секретаря судового засідання - Денісенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, яким просила визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що рішенням № 158 Виконкому Сталінської Райради депутатів трудящих м. Харкова від 31 березня 1953 року ОСОБА_3 виділено земельну ділянку під індивідуальне будівництво будинку, будівлю зведено згідно договору на право побудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 помер. Після смерті батька позивач фактично прийняла спадщину, оскільки мешкала і була зареєстрована разом з померлим за адресою: АДРЕСА_1. Звернувшись до нотаріуса за оформленням своїх спадкових прав після смерті батька їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через те, що право власності на спадкове майно не зареєстровано у встановленому законом порядку. Позивач вказала, що також спадкоємцем першої черги за законом є її брат - ОСОБА_2, який фактично прийняв спадщину, оскільки був зареєстрований та постійно мешкав за однією адресою зі спадкодавцем. Інших спадкоємців за законом немає, їхня мати - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 померла.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, яким просив визнати за ним право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4, посилаючись на те, що фактично прийняв спадщину після його смерті, однак при зверненні до нотаріуса за свідоцтвом про право на спадщину отримав відмову у видачі свідоцтва у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позові, та просила їх задовольнити. Проти зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 не заперечувала.

ОСОБА_2 в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та зазначив про обставини, викладені вище. Первісний позов ОСОБА_1 визнав.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Судом встановлено, що рішенням № 158 Виконкому Сталінської Райради депутатів трудящих м. Харкова від 31 березня 1953 року ОСОБА_3 виділено земельну ділянку під індивідуальне будівництво будинку по АДРЕСА_1. Будинок АДРЕСА_1 зведено згідно договору на право побудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 12 червня 1953 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 помер, про що в книзі реєстрації актів про смерть 02 лютого 2000 року зроблено запис за № 1362 (Свідоцтво про смерть НОМЕР_3, видане 02 лютого 2000 року Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в листі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4/13 від 16 травня 2013 року, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини.

Згідно ст. 529 ЦК України, у редакції закону 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Судовим розглядом встановлено, що 29 квітня 1946 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 одружилися, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «ОСОБА_4» (Свідоцтво про шлюб НОМЕР_4 від 29 квітня 1946 року).

Від подружнього життя ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_2, батьками яких в Свідоцтвах про народження від 24 листопада 1948 року записано ОСОБА_3 та ОСОБА_4

20 вересня 1969 року ОСОБА_1, після реєстрації шлюбу з ОСОБА_7, змінила прізвище на «ОСОБА_1», що підтверджується Свідоцтвом про одруження НОМЕР_5.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 померла (Свідоцтво про смерть НОМЕР_6 від 21 червня 1991 року).

Згідно ст. 548 ЦК України, у редакції закону 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, для набуття спадщини необхідно щоб спадкоємець її фактично прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України, у редакції закону 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

В судовому засіданні встановлено, що на час смерті ОСОБА_3, який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, разом з ним були зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (Відомості (Довідка) про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, які мешкають у приватному домоволодінні № 2778-11 від 01 листопада 2016 року).

Таким чином, встановлено, що після смерті ОСОБА_3 його дочка ОСОБА_1 та син ОСОБА_2 прийняли спадщину, оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, мешкаючи після померлого у спірному будинку.

Статтею 553 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

В судовому засіданні встановлено, що листом державного нотаріуса Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Товстолужської О.В. від 20 жовтня 2016 року за № 3507/02-14 відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутністьпідтвердження зареєстрованого права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

З листа завідувача Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Хлистун О.В. № 3976/02-14 від 25 листопада 2016 року вбачається, що після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2, який мешкав за адресою: АДРЕСА_1, заведена спадкова справа № 631/2016, яка містить заяву від 06 серпня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що мешкають в АДРЕСА_1, про прийняття спадщини фактично, вступивши в управління та володіння спадковим майном, мешкаючи на день відкриття спадщини зі спадкодавцем за однією адресою. Інші заяви про прийняття або про відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходили. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності вказаним Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Згідно листа ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/04-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.

З будинкової книги для прописки громадян, що проживають в буд. АДРЕСА_1, вбачається, що з 1953 року домовласником будинку є ОСОБА_3

Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, виготовленого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 18 серпня 2016 року, вищевказаний житловий будинок побудовано у 1956 році.

Згідно довідки, наданої 09 серпня 2016 року КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за № 1006066, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 не зареєстровано, самочинне будівництво відсутнє.

Враховуючи, що сторони є спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька -ОСОБА_3, які прийняли спадщину, оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, мешкаючи у спірному будинку після померлого, протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не відмовилися від неї, однак позбавлені можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 як таких, що ґрунтуються на вимогах закону.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61, 212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -