АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/2513/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/672/К/16 ОСОБА_1
Категорія - 34 (І) Суддя-доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

Іменем України

22 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів Ляховської І.Є., Михайлів Л.В.,

секретар Євтодій К.С.,

за участю: відповідача ОСОБА_3 та його представників ОСОБА_4 і ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29 січня 2016 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_3 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 23 січня 2012 року з вини відповідача, який керував автомобілем «ЗАЗ 110377», державний номерний знак НОМЕР_1 сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої був пошкоджений автомобіль марки «SSANG YONG», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6, чим останній була спричинена майнова шкода.

Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 15 лютого 2012 року, винним у вищевказаній дорожньо-транспортній пригоді визнано відповідача ОСОБА_3 та накладено на нього адміністративне стягнення за ст.124 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

В звязку з тим, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 не була застрахована, ОСОБА_6 звернулася до МТСБУ, яке виплатило останній 6475,83 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Враховуючи, що після проведення виплати ОСОБА_6 у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до відповідача, МТСБУ просили суд стягнути з ОСОБА_3 на їх користь, в порядку регресу понесені витрати у розмірі 6475,83 грн., а також судові витрати по справі в розмірі 243,60 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29 січня 2016 року позовні вимоги МТСБУ задоволено.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь МТСБУ в порядку регресу грошові кошти в розмірі 6475,83 грн. та судовий збір 243,60 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог МТСБУ в повному обсязі.

Зокрема, апелянт посилається на те, що суд залишив поза увагою той факт, що між виплатою страхового відшкодування потерпілій та зверненням до суду МТСБУ пройшло більше ніж три роки, що є порушенням строку позовної давності для звернення до суду.

Також, відповідач вказує, що право на звернення до суду виникло у позивача 03.04.2012 року, одразу після проведення відшкодування коштів потерпілій, а строк позовної давності для звернення до суду сплив 03.04.2015 року, що є підставою для відмови у позові.

Крім того, апелянт зазначає, що МТСБУ не звертався до суду з клопотанням про поновлення строку для подання позовної заяви.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача МТСБУ зазначає, що рішення суду, на його думку, є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду - залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.01.2012 року з вини відповідача ОСОБА_3, який керував автомобілем «ЗАЗ 110377», державний номер НОМЕР_1 була скоєна дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої був пошкоджений автомобіль «SSANG YONG», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 (а.с.37), який належить їй на праві власності. (а.с.36)

Згідно Постанови Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 15.02.2012 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП шляхом порушення п. 16.12 ПДР України, а саме ДТП, що мала місце 23.01.2012 року між вказаними вище транспортними засобами. (а.с.4)

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була.

15.02.2012 року ОСОБА_7 подала до МТСБУ заяву, згідно вимог п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду, завдану відповідачем ОСОБА_3 (а.с.5)

Згідно звіту експертного автотоварознавчого дослідження № 31/12 (а.с.42-51) власнику автомобіля «SSANG YONG», державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_7 в результаті його пошкодження у ДТП, завдано матеріальної шкоди у розмірі 7771,00 грн.

Як вбачається з Наказу МТСБУ №1043 від 10 березня 2012 року «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих» (а.с.7) та платіжного доручення № 1482 від 03 квітня 2012 року (а.с.9), на підставі заяви ОСОБА_7, страхове відшкодування завданих матеріальних збитків у розмірі 6475,83 грн. було перераховано останній.

Звертаючись до суду з позовом, МТСБУ посилались на те, що після проведення виплати ОСОБА_6 у них виникло право зворотної вимоги до відповідача, який є винуватцем ДТП та цивільно-правова відповідність якого не була застрахована, тому з ОСОБА_3 має бути стягнуто 6475,83 грн. на користь позивача в порядку регресу.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог МТСБУ, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_3 спричинив ДТП, не мав полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не є особою, звільненою від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, та своїми діями завдав матеріальної шкоди ОСОБА_7, яка була відшкодована МТСБУ, тому у позивача виникло право регресної вимоги до відповідача у сумі виплачених потерпілій коштів у розмірі 6475,83 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно із ст. 27 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до підпункту 41.1 ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно з п. 38.2.1 ст. 38 вказаного Закону, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених в п. 13.1 ст. 13 цього Закону.

Положеннями п. 13.1 ст. 13 зазначеного Закону передбачено, що учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Відповідно до висновку МСЕК від 20.06.2007 року, відповідачу ОСОБА_3 встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 40% та ІІІ групу інвалідності, з 01 липня 2007 року безстроково.

Таким чином, відповідач ОСОБА_3 не звільнений від обов'язку застрахувати свою цивільно-правову відповідальність, відповідно до положень п.13.1 ст.13 вказаного Закону.

З матеріалів справи вбачається, що 23.01.2012 року з вини відповідача ОСОБА_3, який керував автомобілем «ЗАЗ 110377», державний номер НОМЕР_1 була скоєна дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої був пошкоджений автомобіль «SSANG YONG», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 (а.с.37), який належить їй на праві власності. (а.с.36)

Згідно Постанови Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від від 15.02.2012 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП шляхом порушення п. 16.12 ПДР України, а саме ДТП, що мала місце 23.01.2012 року між вказаними транспортними засобами. (а.с.4)

Відповідно до письмових матеріалів справи цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була і даний факт не було спростовано відповідачем, як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду справи.

Посилання відповідача ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції на те, що автомобіль «ЗАЗ 110377», державний номер НОМЕР_1 було застраховано відповідно до страхового сертифікату №56713500 до договору №109-о-11/А0222999 від 04.07.2011 року, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» та Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (а.с.198), колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки вказаний договір є договором добровільного страхування спірного автомобіля і предметом страхування є майнові інтереси страхувальника, а згідно до статті 21 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів, тобто наявність договору добровільного страхування спірного автомобіля не звільняє відповідача ОСОБА_3 від обовязку застрахувати своє цивільно-правову відповідальність.

15.02.2012 року ОСОБА_7 подала до МТСБУ заяву, згідно вимог п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду завдану відповідачем ОСОБА_3 (а.с.5)

Згідно звіту експертного автотоварознавчого дослідження № 31/12 (а.с.42-51) власнику автомобіля «SSANG YONG», державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_7 в результаті його пошкодження у ДТП, завдано матеріальної шкоди у розмірі 7771,00 грн.

Як вбачається з Наказу МТСБУ №1043 від 10 березня 2012 року «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих» (а.с.7) та платіжного доручення № 1482 від 03 квітня 2012 року (а.с.9), на підставі заяви ОСОБА_7, страхове відшкодування завданих матеріальних збитків у розмірі 6475,83 грн. було перераховано останній.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з правильним висновком суду першої інстанції про те, що на підставі ст. 1191 ЦК України та ст.38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позовні вимоги МТСБУ підлягають задоволенню, а з ОСОБА_3 має бути стягнуто на користь позивача в порядку регресу суму витрат повязаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 6475,83 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що між виплатою страхового відшкодування потерпілій та зверненням до суду МТСБУ пройшло більше ніж три роки, що є порушенням строку позовної давності для звернення до суду, колегія суддів не може взяти до уваги, з огляду на наступне.

Згідно із статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За положеннями ст. 257, ч. 6 ст. 261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За регресними зобовязаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

Разом з тим, нормою ч.3 ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України "Строки та терміни. Позовна давність" у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми ч.3 ст. 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності повязана лише з наявністю про це заяви сторони.

Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Аналогічні правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року (справа 6-738цс15), і в силу ст.214, 360-7 ЦПК Україну він має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 до ухвалення судом першої інстанції рішення по справі, не звернулася до суду з заявою про застосування до позовних вимог МТСБУ наслідків пропуску строку позовної давності, тому у суду першої інстанції не було правових підстав застосовувати позовну давність за власною ініціативою, а доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними та не ґрунтуються на законі.

З цих же підстав, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що право на звернення до суду виникло у позивача 03.04.2012 року, одразу після проведення відшкодування коштів потерпілій, а строк позовної давності для звернення до суду сплив 03.04.2015 року, що є підставою для відмови у позові.

Посилання відповідача в апеляційні скарзі на те, що МТСБУ не звертався до суду з клопотанням про поновлення строку для подання позовної заяви, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позивачем не було пропущено строк для звернення до суду за захистом своїх прав, з огляду на наступне.

Положеннями ч.6 ст.74 ЦПК України передбачено, що строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку.

Враховуючи, що строк позовної давності має відраховуватись з 03 квітня 2012 року - дати виплати позивачем страхового відшкодування ОСОБА_7, а МТСБУ 03 квітня 2015 року здало на пошту позовну заяву до ОСОБА_3, про що свідчить відтиск поштового штемпеля на конверті (а.с.12) та поштова квитанція про направлення поштою позову до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу (а.с.31), колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не пропущено трирічного строку на звернення до суду за захистом своїх прав та відсутні підстави для звернення до суду з клопотання про поновлення строку для подання позовної заяви.

Посилання представника відповідача ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції на те, що шкоду, завдану автомобілю ОСОБА_7 внаслідок ДТП, яке сталося 23.01.2012 року, має відшкодовувати Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, якому належить автомобіль «ЗАЗ 110377», державний номер НОМЕР_1, колегія суддів не може взяти до уваги, так як особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 мав дозвіл Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на користування автомобілем «ЗАЗ 110377», державний номер НОМЕР_1, (а.с.200) та реєстраційний документ на вказаний транспортний засіб (а.с.201), тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що саме він має нести відповідальність за шкоду автомобілю «SSANG YONG», державний номерний знак НОМЕР_2, що належить ОСОБА_7, завдану внаслідок ДТП.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду на підставі ст.308 ЦПК України має бути залишено без змін.

Так як, відповідачем ОСОБА_3 не було сплачено судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29 січня 2016 року та йому ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2016 року було відстрочено сплату судового збору, але не більше як до ухвалення судового рішення, то з нього згідно з положеннями ст.88 ЦПК України на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції в розмірі 267,96 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29 січня 2016 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції в розмірі 267,96 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: І.Є.Ляховська

ОСОБА_8