Справа № 133/3037/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10.06.2016 року

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі головуючого - судді Крейдіна О.О.

при секретарі Горбатюк Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Козятин

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 05.07.2007 р. придбав у ОСОБА_3 за 10000 доларів США автомобіль марки КАМАЗ 5511, 1988 року випуску.

Довіреністю від 05.07.2007 р., посвідченою приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_3 для виконання договору доручення, укладеного в усній формі, уповноважив його та відповідачку ОСОБА_2 розпоряджатись від його імені належним йому транспортним засобом з усіма правами, які б належали власнику майна.

В результаті чого він зареєстрував зазначений автомобіль КАМАЗ на тимчасовому обліку у ВРЕР м. Козятин на своє імя.

Відповідачка ОСОБА_2 без його дозволу заволоділа автомобілем та розпорядилась ним на власний розсуд, без його на те відома.

На його звернення відповідачка ніяким чином не реагує, автомобіль та кошти повертати не бажає.

Вважає, що дії ОСОБА_2 є неправомірними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

Неправомірними діями відповідача щодо заволодіння автомобілем йому завдана матеріальна шкоду, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь у відшкодування вартості автомобіля марки КАМАЗ 5511, 1988 року випуску, в розмірі 82970 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_5 підтримали позов, підтвердили обставини, на які посилаються позовній заяві.

Відповідач та її представник ОСОБА_6 позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову та визнати висновок спеціаліста по визначенню залишкової вартості т/з КАМАЗ недійсним. ОСОБА_2 пояснила, що в 2007 р. позивач звернувся до неї з проханням позичити грошові кошти в сумі 10000 доларів США на придбання автомобіля марки КАМАЗ 5511, 1988 року випуску. Грошові кошти ОСОБА_1 пообіцяв повернути їй у найближчий час. Вона віддала кошти позивачу, натомість попросила останнього включити її до довіреності про право користуватися та розпоряджатися від імені ОСОБА_3, який теж діяв за дорученням з правом передоручення від ОСОБА_7 належним йому транспортним засобом на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ ХМС № 209538, виданого Красилівським МРЕВ у Хмельницькій обл. 08.11.2001 р., автомобілем марки КАМАЗ 5511, 1988 року випуску.

Позивач почав працювати на КАМАЗІ, однак, борг віддавати не поспішав, гроші на даний час не повернуто.

Твердження позивача про те, що останній являється власником даного транспортного засобу не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки згідно чинного законодавства України право власності по довіреності не набувається.

В матеріалах справи позивач не надав доказів, що вона без його дозволу заволоділа автомобілем і перешкоджає останньому в користуванні, володінні та розпорядженні його начебто майном автомобілем КАМАЗ.

Станом на момент подачі позову до суду, транспортного засобу КАМАЗ у неї немає, його місцезнаходження з 2012 р. їй невідоме. Вважає, що проведена науково-дослідна експертиза про визначення залишкової вартості автомобіля КАМАЗ є неправомірною та сумнівною.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що автомобіль КАМАЗ було придбано нею, її чоловіком та відповідачкою ОСОБА_2 для роботи. Зазначила, що остання позичила їм 10000 доларів США, а вона дала за машину ОСОБА_3 5000 доларів США. В процесі роботи, вони з ОСОБА_2 не знайшли спільної мови, остання забрала автомобіль з їх подвіря та здала на металолом. Вона повинна була віддати відповідачці 2500 доларів США, так як на момент купівлі автомобіля у неї таких грошей не було. Пізніше, вона віддала ОСОБА_2 3000 Евро. Вказала, що позивач давав також кошти на ремонт КАМАЗА.

Свідок ОСОБА_9 вказав, що ОСОБА_1К прийшов до нього з проханням позичити грошові кошти в сумі 10000 доларів США, щоб внести частку за машину. Він погодився та сказав своїй дружині ОСОБА_2 позичити гроші позивачу. ОСОБА_1 пообіцяв повернути гроші за місяць, однак, гроші так і не повернув. Так як позивач мав право на керування автомобілем, останній заробляв грошові кошти, використовуючи вказаний КАМАЗ. Однак, грошові кошти забирав собі, не ділився з ОСОБА_2 На його прохання віддати гроші, ОСОБА_1 запевнив, що знайде покупця на машину та віддасть кошти. Внаслідок небажання продавати машину та різким падінням гривні до курсу долара США, автомобіль знецінився та втратив свою вартість. Він з дружиною вирішили здати автомобіль на металолом.

Свідок ОСОБА_10 зазначила, що знає відповідачка їздила в банк та знімала грошові кошти для того, щоб їх позичити позивачу. Після купівлі КАМАЗА ОСОБА_1 працював на автомобілі, заробляв гроші, однак з ОСОБА_2 не ділився.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що працював водієм КАМАЗУ у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Вказану роботу йому запропонував чоловік відповідачки ОСОБА_9, вказавши, що буде сплачувати йому проценти за перевезення матеріалів. Мова про роботу велася також із позивачем ОСОБА_1 Пропрацювавши деякий час, він відмовився від вказаної роботи, так як сторони по справі з ним не розрахувалися.

Свідок ОСОБА_12 розповів, що декілька років тому мав намір займатися приватними перевезеннями та придбати для цієї цілі вантажний автомобіль. Він зустрів позивача, який мав автомобіль КАМАЗ разом з ОСОБА_9 та запропонував йому купити частину вказаної машини, яка належала ОСОБА_9 Всі вони домовилися про зустріч з метою узгодження вартості частини автомобіля. Домовившись про ціну у гривнях, він через декілька днів прийшов з потрібною сумою грошей до ОСОБА_9 Однак, останній повідомив, що вартість автомобіля збільшилася та потрібно заплатити більшу суму коштів. Він відмовився від даної пропозиції та на цьому їхні перемовини припинилися.

Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, їх представників, свідків, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі за спільні кошти придбали у ОСОБА_3 автомобіль марки КАМАЗ-5511, 1988 року виготовлення, для власних потреб з метою займатися вантажними перевезеннями.

Довіреністю від 05.07.2007 р., посвідченою приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_3 на підставі довіреності, виданої з правом передоручення ОСОБА_7, для виконання договору доручення, укладеного в усній формі, уповноважив ОСОБА_13 та відповідачку ОСОБА_2 розпоряджатись від його імені належним йому транспортним засобом з усіма правами, які б належали власнику майна (а.с.4).

ОСОБА_1 зареєстрував зазначений автомобіль КАМАЗ на тимчасовому обліку у ВРЕР м. Козятин на своє імя (а.с.5).

Встановлено, що відповідач позичила позивачу грошові кошти в сумі 10000 доларів США, вказаний факт підтверджується як показами самого позивача, так і поясненнями відповідача ОСОБА_2, свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Під час експлуатації вказаного автомобіля, між сторонами виник конфлікт щодо розподілу доходів, отриманих від спільної роботи.

Пізніше, сторони дійшли до висновку про продаж вказаного автомобіля та розподілу грошей між собою. Однак, в звязку з тим, що гривня до курсу долара США різко знецінилася, позивач та відповідач так і не змогли скласти дійсну вартість автомобіля, знайти покупців та продати його.

Після невдалих перемовин та протиріч, вказаний автомобіль відповідачка разом з своїм чоловіком ОСОБА_9 реалізували самостійно, тобто здали на металолом, а грошові кошти, отримані від здачі автомобіля забрали собі, що підтверджується поясненнями сторін по справі та свідків.

Суд так і не встановив за яку суму коштів сторони по справі придбали автомобіль у ОСОБА_3 та яка частка грошей кожного з них складала вартість автомобіля, так як пояснення сторін та свідків по справі відрізняються та суперечать один одному. Тому, встановити дійсну суму коштів, переданих за автомобіль, не представляється можливим.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

З висновку спеціаліста по визначенню залишкової вартості ТЗ № 74 від 01.04.2014 р. вбачається, що середньо-залишкова вартість автомобіля КАМАЗ-5511, 1988 року виготовлення станом на 01.02.2014 р. становить 82970 грн. (а.с.8-9).

На даний час провести експертизу з визначення вартості автомобіля не представляється можливим, так як автомобіля КАМАЗ немає в наявності, його реалізовано. Жодних клопотань про проведення експертизи сторонами, зустрічного позову суду не заявлялося.

У суду немає підстав не вірити висновку експерта, тому що він виготовлений відповідно до чинного законодавства, має всі реквізити, вказана експертиза проведена за заявою позивача ОСОБА_1

Зважаючи на те, що автомобіль було придбано за спільні сумісні кошти, що не заперечується сторонами, частки яких точно не визначені, сторони по справі не заявляли клопотань про зменшення/збільшення вартості часток кожного з них, виходячи з того, що купували автомобіль двоє осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що підтверджується показами сторін, свідків та письмовими матеріалами справи, беручи до уваги залишкову вартість автомобіля (82970 грн.), визначену висновком експерта, суд приходить до висновку, що частки сторін по придбанню автомобіля КАМАЗ - є рівними (по 41485 грн.), а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інших доказів чи спростувань сторонами суду не представлено.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. Якщо задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмолено. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст. ст. 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування вартості автомобіля марки КАМАЗ 5511, 1988 року випуску, реєстраційний номер 04387ХМ, жовтого кольору, кузов 9 в розмірі 41485 (сорок одну тисячу чотириста вісімдесят пять) грн. 00 коп. та 551 (пятсот пятдесят одну) грн. 20 коп. судового збору, а всього: 42036 (сорок дві тисячі тридцять шість) грн. 20 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Вінницької області через Козятинський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: підпис

З оригіналом вірно.

Суддя -

Секретар

10.06.2016 року