УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Закропивного О.В., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства «Імексбанк» про визнання іпотечного договору недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 20 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 18 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із указаним позовом до ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства «Імексбанк» (далі - ПАТ «Імексбанк») про визнання іпотечного договору недійсним, посилаючись на те, що між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4.) та банком 19 липня 2007 року було укладено іпотечний договір, на підставі якого ФОП ОСОБА_4 передав банку в іпотеку нерухоме майно - будівлю кафе швидкого харчування, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 належне їй та відповідачу, як подружжю на праві спільної сумісної власності, з метою забезпечення зобов'язань ОСОБА_4 за кредитним договором від 19 липня 2007 року. Позивач вважає, що такі дії порушили її права як співвласника нерухомого майна, оскільки спірний договір укладений без її згоди у розумінні ст. 65 СК України.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 20 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 18 лютого 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати зазначені судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із відсутності підстав для визнання недійсним іпотечного договору, оскільки позивачем не доведено факт укладання вказаного договору з недодержанням вимог закону та порушенням прав ОСОБА_4 як дружини та співвласника спірного майна.

Такі висновки судів є правильними з огляду на наступне.

Судами встановлено, що між ПАТ «Імексбанк» та ФОП ОСОБА_4 19 липня 2007 року був укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого останнім у забезпечення виконання своїх зобов'язань перед ПАТ «Імексбанк» за договором відновлювальної кредитної лінії від 19 липня 2007 року надано в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно: магазин продовольчих товарів з кулінарією і баром, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Зазначене майно належить відповідачу на підставі рішення господарського суду Херсонської області від 3 липня 2007 року.

Так, ОСОБА_3 звертаючись до суду із указаним позовом зазначала про те, що відповідач розпорядився вищевказаним нерухомим майном, передавши його в іпотеку банку, яке є спільним сумісним майном сторін у справі, що є порушенням вимог ст. 65 СК України та підставою для визнання договору іпотеки недійсним.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто спільна сумісна власність подружжя презюмується.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодерження в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Ухвалюючи рішення в справі, судами було вірно встановлено, що ОСОБА_3 надала письмову згоду на передачу в іпотеку її чоловіком ОСОБА_4, з яким вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 1988 року, магазину продовольчих товарів з кулінарією і баром, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 яка зареєстрована в реєстрі за № 3403 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Стадник І.В., нотаріусом було засвідчено справжність підпису ОСОБА_3, який зроблено в її присутності (а.с. 44). Оскільки належними доказами у справі підтверджено, що позивачка надавала письмову згоду на передачу сумісного нерухомого майна в іпотеку, висновки судів про відмову в позові за їх безпідставністю є обґрунтованими.

Інші мотиви судів з яких ухвалено рішення про відмову в позові на правильність висновків не впливають.

Відповідно до ч. 2 ст. 337 ЦПК України не можу бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 20 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 18 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:О.В. Закропивний
Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана