АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у суді першої інстанції: Сіромашенко Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Горбачовій В.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2016 року

в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» до ОСОБА_4, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВТК Відродження» про стягнення заборгованості

та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» про визнання поруки припиненою.

в с т а н о в и л а :

ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» звертаючись у червні 2014 року до суду з вищевказаним позовом ставив питання про стягнення із ОСОБА_4 заборгованості за кредитними договорами які були укладені в рамках Генеральної угоди № 151111N6 від 16.12.2011 та договором поруки № 151111Р18 від 19.12.2011 року в загальному розмірі 5 238 239,23 євро та 30 361 756,12 гривень.

Обгрунтовуючи свої вимоги тим, що між ПАТ «Державний експортно- імпортний банк України» та ТОВ «ВТК Відродження» 16.12.2011 року було укладено Генеральну кредитну угоду №151111N6 із змінами і доповненнями, а саме : №151111К25 від 16.12.2011 на суму 4 125 000 євро з кінцевим терміном погашення кредиту - 25.07.2018 рік; № 151111КЗ1 від 16.12.2011 року на суму 660 000 євро, з кінцевим терміном погашення кредиту - 15.09.2016 рік; № 151112К26 від 13.11.2012 року на суму 16 340 000 гривень, з кінцевим терміном погашення кредиту - 12 11.2014 рік; № 151113К5 від 25.04.2013 року на суму 6 149 999, 91 гривень з кінцевим терміном погашення кредиту - 24.04.2014 за якими банк відкрив позичальнику кредитні лінії (надання кредитів) в межах яких надав кредитні кошти у встановлених в кредитних договорах розмірах.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за Генеральною угодою між банком, ТОВ «ВТК Відродження» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 151111Р18 від 19.12.2011 року, за яким ОСОБА_4 поручився перед банком солідарно в повному обсязі відповідати за своєчасне виконання ТОВ «ВТК Відродження» усіх зобов'язань за кредитними договорами.

Позичальник свої зобов'язання щодо повернення кредитів та сплати процентів за їх користування, а також, комісій не виконував належним чином, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед банком, яку він і просить стягнути з відповідача як поручителя.

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання поруки припиненою, в якому просив визнати договір поруки №151111Р18 від 19.12.2011 припиненим. Оскільки вимоги банку заявлені з пропуском шестимісячного строку після вимоги про дострокове погашення заборгованості.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2016 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про стягнення заборгованості було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитними договорами №151111К25 від 16 грудня 2011 року, №151111К31 від 16 грудня 2011 року, №151112К26 від 13 листопада 2012 року та №151113К5 від 25 квітня 2013 року, які укладені в рамках Генеральної кредитної угоди №15111Ш6 від 16 грудня 2011 року в сумі 5 238 239 євро та 30 361 756 гривень. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання поруки припиненою відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу. Де ставила питання про його скасування в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, та ухвалення у цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 Мотивуючи тим, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Представник позивача в судовому засіданні не визнала подану апеляційну скаргу, заперечувала проти її задоволення.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник повідомлялись про день і час розгляду справи у встановленому законом порядку за місцем перебування визначеному в апеляційній скарзі. Повторно не з'явившись до суду, відповідач та його представник не повідомили поважність причин своєї неявки. За правилами ст. 77 ЦПК України також не повідомили інформацію в разі зміни місця свого перебування.

Третя особа: ТОВ «ВТК Відродження» будучи належним чином повідомленими про день і час розгляду справи у судове засідання не з'явилися, поважність причин своєї неявки суду не повідомили.

Колегія суддів з урахуванням положень ст. 305 ЦПК України та враховуючи принцип розумності дотримання строків розгляду справи, вважає за можливе розглянути справу у відсутність зазначених вище осіб.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Так судом при розгляді справи було встановлено, що 16.12.2011 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ТОВ «ВТК Відродження» укладено Генеральну кредитну угоду №151111N6 із змінами та відповідно до п.1.1 ст. 1 цієї угоди, було також передбачено укладення кредитних договорів.

Термін користування кредитом за цією угодою встановлювався до 15.12.2018 (п.4.3. Генеральної угоди).

Процентна ставка визначається у кредитному договорі за згодою сторін відповідно до ст. 6 цієї угоди (п.4.4. Генеральної угоди).

У рамках Генеральної угоди між АТ «Укрексімбанк» та ТОВ «ВТК Відродження» було укладено кредитні договори із змінами та доповненнями: № 151111К25 від 16.12.2011 на суму 4 125 000 євро, з кінцевим терміном погашення кредиту 25.07.2018; № 151111К31 від 16.12.2011 року на суму 660 000 євро, з кінцевим терміном погашення кредиту - 15.09.2016 року; № 151112К26 від 13.11.2012 року на суму 16 340 000 гривень з кінцевим терміном погашення кредиту - 12.11.2014 року; № 151113К5 від 25.04.2013 року на суму 6 149 999, 91 гривень, з кінцевим терміном погашення кредиту - 24.04.2014 року за якими банк відкрив позичальнику кредитні лінії (надав кредити) в межах яких надав кредитні кошти у встановлених в кредитних договорах розмірах, зі сплатою процентів за користування кредитом та комісій в порядку та розмірі, встановлених цими кредитними договорами.

В свою чергу позичальник зобов'язався погашати кредит за кредитними договорами, сплачувати проценти за його користування, комісію за управління кредитною лінією, а також, виконувати інші зобов'язання за кредитними договорами.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за Генеральною угодою між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» ТОВ «ВТК Відродження» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 151111Р18 від 19.12.2011 року за яким поручитель зобов'язався перед кредитором солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником основного зобов'язання, тобто зобов'язання позичальника, передбаченого Генеральної угодою з усіма кредитними договорами, які укладені в її рамках. У випадку невиконання позичальником основного зобов'язання кредитор має право вимагати виконання цього зобов'язання у поручителя та/або у позичальника як у солідарних боржників (ст. 3 договору поруки).

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог банку, виходив з доведеності та обґрунтованості заявлених позовних вимог

Враховуючи, що подана апеляційна скарга не містить доводів, щодо невідповідності висновків суду в частині задоволення вимог позивача щодо стягнення заборгованості, то відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України рішення суду в цій частині не перевіряється.

За наслідками розгляду зустрічного позову ОСОБА_4 до ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» про визнання поруки припиненою, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у його задоволенні. Зазначаючи, що за п. 4.5. Генеральної угоди та п. 2.2. договору поруки сторони погодили, що поручитель надав кредитору та позичальнику згоду на внесення ними будь-яких змін та/або доповнень до кредитної угоди, у тому числі щодо зміни змісту зобов'язань, внаслідок чого може збільшитися обсяг відповідальності поручителя, без отримання додаткової згоди поручителя на внесення таких змін та доповнень. При цьому, поручитель підтвердив, що після внесення кредитором та позичальником змін та/або доповнень до кредитної угоди, порука, надана згідно з цим договором, залишатиметься чинною.

Враховуючи порушення позичальником виконання зобов'язання за кредитними договорами, банк відповідно до ст. 1054 ЦК України, умов Генеральної угоди, кредитних договорів та договору поруки використав право достроково вимагати стягнення з позичальника, у тому числі поручителя, заборгованості за кредитними договорами, надіславши письмові вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних з ними платежів. За відсутності даних щодо повернення коштів з дотриманням строку звернувся в суд з заявою про стягнення заборгованості, що на думку суду, узгоджується з нормами діючого законодавства.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою представник відповідача ОСОБА_4 вказувала, що з додаткових угод до кредитних договорів, ТОВ «Компанія «ВТК Відродження» та банк передбачили графік погашення кредиту, визначивши необхідність здійснення ТОВ «Компанія «ВТК Відродження» періодичних платежів з метою погашення заборгованості за кредитом та сплаті процентів за користування кредитом, однак, на цю обставину суд першої інстанції не звернув уваги та не застосував норми матеріального права, передбачені ст. 543, ст. 553, ч. 4 ст. 559 ЦК України, в частині оцінки дії поруки по відношенню до чергових платежів за кредитними договорами, щодо яких строк погашення настав раніше ніж за шість місяців до дати пред'явлення банком позову до ОСОБА_4 як до поручителя.

Датою пред'явлення вимоги банком до ОСОБА_4 як до солідарного боржника є дата пред'явлення позову Позивачем до ОСОБА_4, тобто 03 червня 2014 року. Відтак, в частині забезпечення виконання періодичних грошових зобов'язань за кредитними договорами, укладеними між Банком та ТОВ «Компанія «ВТК Відродження», щодо яких строк платежу настав раніше ніж за шість місяців до дати подання позову банком до ОСОБА_4 (за шість місяців до 03 червня 2014 року, тобто до 03 грудня 2013 року) та щодо яких ТОВ «Компанія «ВТК Відродження» було допущено прострочення погашення заборгованості за кредитними зобов'язаннями, порука, передбачена договором поруки № 151111Р18 від 19.12.2011 року, укладеним з ОСОБА_4, зважаючи на положення ч.4 ст. 559 ЦК України, вважається припиненою.

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

За правилами ч.2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Так, договором поруки укладеного між сторонами не визначено строк після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання всіх зобов'язань боржника за кредитними договорами. У зв'язку з порушенням позичальником виконання зобов'язання за кредитними договорами банк, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, умов Генеральної угоди, кредитних договорів та договору поруки використав право достроково вимагати стягнення з позичальника, у тому числі поручителя, заборгованості за кредитними договорами, надіславши 18.04.2014 року письмові вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів.

Тобто, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені банк, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та п. 7.2. Генеральної угоди змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Таким чином, шестимісячний строк обчислюється від цієї дати.

З матеріалів справи вбачається, що з позовом до суду банк звернувся у червні 2014 року, тобто в межах шестимісячного строку від дати настання основного зобов'язання.

Крім цього, п. 4.5. Генеральної угоди та п. 2.2. договору поруки сторони погодили, що поручитель надав кредитору та позичальнику згоду на внесення ними будь-яких змін та/або доповнень до кредитної угоди, у тому числі щодо зміни змісту зобов'язань, внаслідок чого може збільшитися обсяг відповідальності поручителя, без отримання додаткової згоди поручителя на внесення таких змін та доповнень. При цьому, поручитель підтвердив, що після внесення кредитором та позичальником змін та/або доповнень до кредитної угоди, порука, надана згідно з цим договором, залишатиметься чинною.

А відтак, на думку колегії суддів, висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» про визнання поруки припиненою є законним та обґрунтованим та таким, що узгоджується із правовою позицією викладеною Верховним Судом України. Яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права і має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

З урахуванням вищевикладеного та беручи до уваги, що у відповідності до вимог ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при постановленні рішення були допущені порушення норм матеріального права, які призвели до постановлення неправосудного рішення. Підстав для скасування рішення суду нема.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: