У х в а л а

іменем україни

08 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Закропивного О.В.,Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом прокурора Індустріального району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про визнання права державної власності та витребування майна із чужого володіння, за касаційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року прокурор Індустріального району м. Дніпропетровська звернувся до суду з указаним позовом, який уточнив у процесі розгляду справи, та остаточно просив визнати право власності за державою в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області (далі - РВ ФДМУ по Дніпропетровській області) на нерухоме майно, яке розташоване по АДРЕСА_1, а саме: частину будівлі гуртожитку літ. А-5 на першому поверсі приміщення АДРЕСА_1, та витребувати вказане майно з володіння ОСОБА_3 на користь позивача.

На обґрунтування позову посилався на те, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 02 березня 2010 року визнано неправомірним включення до статутного фонду відкритого акціонерного товариства «БМФ «Дніпроважбуд» (далі - ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд») гуртожитків № 7 по вул. Калиновій, 10, № 8 по вул. Тверській, 29, № 9 по вул. Тверській, 31, № 10 по вул. Тверській, 31-а, № 3 по вул. Богдана Хмельницького, 14 та АДРЕСА_1; визнано недійсним наказ комітету економіки Дніпропетровської обласної ради народних депутатів від 27 січня 1995 року № 114 в частині включення до статутного фонду ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» цих гуртожитків; визнано недійсним акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу державного будівельно-монтажного тресту «Дніпроважбуд», затверджений заступником голови Дніпропетровського облвиконкому від 21 грудня 1994 року, в частині включення до статутного фонду ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» зазначених гуртожитків; визнано право власності за державою в особі РВ ФДМУ по Дніпропетровській області на гуртожитки № 7 по вул. Калиновій, 10, № 8 по вул. Тверській, 29, № 9 по вул. Тверській, 31, № 10 по вул. Тверській, 31-а та 2, 4, 5 поверхи, прибудинкові споруди гуртожитку АДРЕСА_1, підвал, прибудинкові споруди гуртожитку № 3 по вул. Б. Хмельницького, 14 у м. Дніпропетровську; вилучено із незаконного володіння ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» це майно. В задоволенні позову про витребування інших приміщень у гуртожитках відмовлено у зв'язку з тим, що ці приміщення не належать на праві власності ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» і на час розгляду справи їх власниками є треті особи, яким воно відчужене, - товариство з обмеженою відповідальністю «Трейд технолоджи інвестмент», ОСОБА_5, ОСОБА_6, товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-офісний центр «Інсток».

Виходячи із установленої цим судовим рішенням незаконності набуття ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» права власності на гуртожитки та того, що це майно підлягає поверненню у власність держави, а також у зв'язку з тим, що частина житлового фонду - гуртожитків - була відчужена, зокрема, ОСОБА_3, що на час проведення відчуження було заборонено законом та про що набувач повинен був знати, прокурор Індустріального району м. Дніпропетровська просив задовольнити позов.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2015 року апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області відхилено, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі заступник прокурора Дніпропетровської області, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, виходили з того, що право власності на спірне нерухоме майно було зареєстровано за першим набувачем - ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» на підставі наказу РВ ФДМУ по Дніпропетровській області від 01 жовтня 1998 року № 12/62-3ВП та Переліку нерухомого майна, що передано у власність, затвердженого наказом Управління майном області Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 10 вересня 1999 року № 2-В, а чинне на час спірних правовідносин законодавство не відносило гуртожитки до об'єктів державного житлового фонду, які підлягали передачі в комунальну власність відповідних рад і могли бути включені до вартості майна підприємства; при цьому врахували, що приватизація спірного майна відбулася за безпосередньої участі і волі РВ ФДМУ по Дніпропетровській області, у зв'язку із чим дійшли висновку про відсутність підстав для визнання вибуття спірного майна поза волею власника РВ ФДМУ по Дніпропетровській області.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають з наступних підстав.

Судом установлено, що станом на 21 листопада 2012 року право власності на нежитлові приміщення літ. А-5 на І поверсі прим. № 102, поз. 6, 34, 34а, 20, 41, площею 51,7 кв. м, у загальному користуванні: ганки літ. а2, а3 , а1 на І поверсі поз. І. ІІ. ІV. V. VI. VII. 1.2.23.25.26.30 в будівлі гуртожитку АДРЕСА_1, зареєстроване за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 13 липня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу НесеномВ.А.

Вказані приміщення придбані ним у ТОВ «Хімекс», яке набуло їх у ОСОБА_9 згідно з договором купівлі-продажу від 23 лютого 2004 року, а остання - за договором купівлі-продажу від 04 грудня 2003 року у ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд».

Відповідно до наказу виконавчого комітету Дніпропетровської обласної ради народних депутатів від 27 січня 1995 року № 114 на виконання Указу Президента України від 15 червня 1993 року № 210 «Про корпоратизацію підприємств» та Положення про порядок корпоратизації підприємств, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 1993 року № 508, створено на базі будівельно-монтажного тресту «Дніпроважбуд» ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» (а. с. 187, т. 1).

На виконання Указу Президента України від 19 лютого 1994 року № 56/94 «Про єдину систему органів приватизації в Україні» та наказу Фонду державного майна України від 23 вересня 1994 року № 664, яким РВ ФДМУ для забезпечення єдиного методичного підходу до процесів роздержавлення було об'єднано з Фондом комунального майна відповідних обласних рад, Фонд державного майна України як правонаступник первісного засновника ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» з боку держави, відповідно до Указу Президента України від 27 січня 1995 року склав акт прийому-передачі документів ВАТ «Дніпроважбуд» від імені державного органу приватизації щодо отримання повного пакета установчих документів ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» (а. с. 188, т. 1).

Відповідно до наказу РВ ФДМУ по Дніпропетровській області від 14 червня 1996 року № 12/02-ПАОК прийнято рішення про приватизацію ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» шляхом продажу акцій (а. с. 190, т. 1).

Відповідно до наказу РВ ФДМУ по Дніпропетровській області від 01 жовтня 1998 року № 12/62-ЗВП прийнято рішення про завершення приватизації ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» (а. с. 127-а, т. 1).

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання права державної власності та витребування майна з чужого володіння суди попередніх інстанцій виходили з того, що чинне на час спірних правовідносин законодавство не відносило гуртожитки до об'єктів державного житлового фонду, які підлягали передачі в комунальну власність відповідних рад і могли бути включені до вартості майна підприємства, які підлягали приватизації, оскільки законодавчої заборони не існувало.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 02 березня 2010 року у справі № 40/287, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 15 червня 2010 року, зокрема:

- визнано неправомірним включення до статутного фонду ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитку АДРЕСА_1;

- визнано недійсним наказ комітету економіки Дніпропетровської обласної ради народних депутатів від 27 січня 1995 року № 114 в частині включення в статутний фонд ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитку АДРЕСА_1;

- визнано недійсним Акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу державного будівельно-монтажного тресту «Дніпроважбуд», затверджений заступником голови Дніпропетровського облвиконкому від 21 грудня 1994 року в частині включення в статутний фонд ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитку АДРЕСА_1;

- визнано право власності за державою в особі РВ ФДМУ по Дніпропетровській області на 2, 4, 5 поверхи, прибудинкові споруди гуртожитку АДРЕСА_1, та вилучено із незаконного володіння ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» це майно;

- припинено провадження у справі № 40/287 в частині визнання недійсним Переліку нерухомого майна, що передано у власність приватизованому відкритому акціонерному товариству, створеному Дніпропетровською обласною державною адміністрацією (виконкомом обласної ради народних депутатів) шляхом корпоратизації, виданим ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» згідно наказу Облдержадміністрації, від 10 вересня 1999 року № 2-В «Про надання переліку нерухомого майна» в частині включення в статутний фонд ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитку АДРЕСА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Підставою для відмови у позові про визнання за державою права власності на іншу частину приміщень у гуртожитках і їх витребування було те, що вони на час вирішення спору не належали особам, до яких подано позов.

Таким чином постановою Київського апеляційного господарського суду від 02 березня 2010 року, яка набула законної сили, зокрема, встановлено факт вибуття спірного нерухомого майна, а саме гуртожитку АДРЕСА_1, з власності держави поза волею РВ ФДМУ по Дніпропетровській області на підставі акту Дніпропетровської обласної ради та виключено спірний гуртожиток із статутного фонду ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд».

Згідно із ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

У відповідності до вимог ст. ст. 330, 388 ЦК України майно, яке було предметом судового розгляду та відчужено поза волею власника, то право власності на майно не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року № 6-1цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

З огляду на вказане, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій на вказане вище уваги не звернули, не врахували постанову Київського апеляційного господарського суду від 02 березня 2010 року у справі № 40/287, залишену без змін постановою Вищого господарського суду України від 15 червня 2010 року, яка має приюдиційне значення для вирішення цього спору, оскільки нею було скасовано правові підстави набуття у власність ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» спірного гуртожитку та встановлено факт його вибуття із державної власності поза волею власника.

Таким чином ухвалені судом першої та апеляційної інстанцій судові рішення не можуть вважатися законними й обґрунтованими, а тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргузаступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: О.В. Закропивний

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана