АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4419/16 Головуючий 1 інст. - Єрмоленко В.б.
Справа № 639/43/16-ц Доповідач - Кісь П.В.
У Х В А Л А

іменем України

16 листопада 2016 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого, судді - Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліної О.А.,

- Хорошевського О.М.,

за участю секретарів - Сементовської О.М., Брулевича В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 11 квітня 2016 року по справі за скаргою ОСОБА_3 на неправомірну бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області,-

в с т а н о в и в :

05 січня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на неправомірну бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ( далі - ВПВР УДВС ГТУЮ у Харківській області) ОСОБА_4 і просив суд визнати неправомірною бездіяльність вказаного державного виконавця щодо невиконання рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 05.11.2014 р., неповідомлення «ОТП Банк» про заборгованість ОСОБА_5 перед заявником, не витребування з «ОТП Банк» інформації щодо звернення стягнення на вказане майно, різниці між сумою заборгованості ОСОБА_5 перед «ОТП Банк» та сумою коштів, визначеною від реалізації іпотечного майна, перерахування різниці стягувачу, а також просив зобов'язати державного виконавця здійснити такі виконавчі дії і стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 6063,20 грн.

Обґрунтовуючи скаргу ОСОБА_3 вказував, що 26.01.2015 року винесено дві постанови про відкриття виконавчих проваджень щодо стягнення з ОСОБА_6, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 заборгованості в сумі 7 001 998 грн, а також процентів за користування коштами, трьох відсотків річних, суми інфляційного збільшення та неустойки. До теперішнього часу стягувачем не отримано від ВДВС жодної інформації щодо виконання рішення суду, яке тривалий час залишається невиконаним, божники свого зобов'язання з повернення боргу добровільно також не виконали, права стягувача продовжують бути порушеними, хоча боржнику ОСОБА_5 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, а запити про майновий стан ОСОБА_5 не робились.

Заявник вказував, що незважаючи на перебування квартири боржника в іпотеці ЗАТ «ОТП Банк», державний виконавець не отримав інформації про виконання зобов'язання перед Банком, не повідомив Банк про заборгованість боржника перед ОСОБА_3, не дізнався чи було звернуто стягнення на предмет іпотеки, чи всі кошти пішли на погашення заборгованості ОСОБА_5 перед «ОТП Банк».

Представник відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГУЮ у Харківській області скаргу не визнав, надав усні та письмові заперечення проти задоволення вимог ОСОБА_3 та стверджував, що 26.01.2015 р. державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошена заборона на його відчуження, накладено арешти в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зроблені всі необхідні запити щодо наявності майна боржника. 17.02.2016 р. державним виконавцем винесено постанову, в якій доручено ВДВС Зміївського районного управління юстиції Харківської області перевірити інформацію щодо знаходження боржника ОСОБА_6, а також її майна- садового будинку житловою пл.. 44,3 кв.м. у садовому товаристві та у разі підтвердження цих даних здійснити опис та арешт, направлені запити у Бірківську сільську раду щодо наявності інших об'єктів нерухомості. 24.02.2016 р. надійшов акт опису й арешту, яким накладено арешт на зазначений садовий будинок, винесено постанову про призначення експерта.21.03.2016р. від представника ОСОБА_3 надійшла заява про те, що стягував бажає самостійно виконати рішення Зміївського районного суду Харківської області від 26.02.2015 р. та згоду на реалізацію предмета іпотеки не надає. За іншим виконавчим провадження також здійснені всі передбачені Законом України «Про виконавче провадження» дії щодо отримання інформації про майновий стан боржника ОСОБА_5, за нею зареєстровано автомобіль ВАЗ-2106, 1995 р. випуску державний номерний знак НОМЕР_1, накладено арешт. У лютому 2016 р. державним виконавцем направлено вимогу до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» щодо надання даних про перебування квартира АДРЕСА_2 в заставі та повідомити розмір основного зобов'язання. В зв'язку з тим, що на виконанні у Жовтневому ВДВС ХМУЮ знаходиться декілька виконавчих проваджень про стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_6 коштів, 23.02.2016 р. заступником начальника Головного територіального управління юстиції передано з Жовтневого ВДВС до відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Харківській області зведене виконавче провадження ВП № 49926403 для подальшого приєднання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 7001998 грн. в зведене виконавче провадження. Крім того, представник відповідача зазначає, що 22.12.2015 р. державним виконавцем складено акт опису та арешту майна боржника, накладено арешт на рухоме майно, а постановою від 15.02.2016 р.- на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, але квартира знаходиться в іпотеці у ЗАТ «ОТП Банк» і на неї не може бути звернено стягнення відповідно до положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 р. У березні 2016 р. визначена вартість майна і сторони виконавчого провадження повідомлені про результати оцінки, отже, на думку відповідача, відсутні підстави для задоволення скарги ОСОБА_3

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 11 квітня 2016 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, вважаючи її незаконною та необґрунтованою, і постановити нову ухвалу про часткове задоволення скарги на бездіяльність державного виконавця, якою визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Харківській області ОСОБА_4, в провадженні якої перебувають виконавчі провадження № 46204254, № 46204127, щодо невиконання у передбачений законодавством строк рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 05 листопада 2014 року; зобов'язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Харківській області ОСОБА_4, в провадженні якої перебувають виконавчі провадження № 46204254, № 46204127, фактично виконати рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 05 листопада 2014 року; стягнути в відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Харківській області судові витрати на правову допомогу в розмірі 6063 грн.20 коп.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_3 вказував, що суд першої інстанції, відмовляючи у визнанні бездіяльності державного виконавця протиправною щодо невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, не звернув уваги і не врахував вимоги ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження», згідно яких державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Судом першої інстанції встановлено, що виконавчі провадження за заявами ОСОБА_3 були відкриті 26 січня 2015 року. Отже, згідно ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 листопада 2014 року мало бути виконане не пізніше 26 липня 2015 року.

Однак, за цей час державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Харківській області ОСОБА_4 не вчинила жодних визначених законом дій щодо реального виконання рішення та погашення заборгованості боржників за рахунок належного їм рухомого та нерухомого майна.Судом під час вирішення скарги по суті заявлених вимог було встановлено, що лише починаючи з лютого 2016 року, тобто вже після відкриття провадження у цій справі, державний виконавець тільки розпочав виконувати покладені на нього обов'язки. Так, 17 лютого 2016 року, тобто вже після подання ОСОБА_3 скарги до суду, державним виконавцем винесено постанову, в якій доручено ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області перевірити інформацію щодо знаходження боржника ОСОБА_6, а також її майна - садового будинку житловою площею 44,3 кв.м. у садовому товаристві та опис і арешт вказаного майна. Крім того, державний виконавець, нібито, направив запит у Бірківську сільську раду щодо наявності іншої об'єктів нерухомості.

Вже під час розгляду даної справи в суді першої інстанції, державний виконавець виявив у боржника ОСОБА_5 наявний їй на праві власності рухомий транспорт, а саме - автомобіль ВАЗ-2106, 1995 р. випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, на який державний виконавець нібито наклав арешт та оголосив заборону його відчуження.

Однак, не зважаючи на вчинені зі значним запізненням розшуку та арешту рухомого та нерухомого майна боржників заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 листопада 2014 року так і залишилось невиконаним.

Станом на день складання та подання скарги в районний суд державний виконавець, окрім як відкрити виконавче провадження, не вчинив жодних дій, направлених на реальне виконання рішення суду про стягнення заборгованості, яке набрало законної сили.

Крім того, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.Під час розгляду даної справи в суді першої інстанції, державний виконавець виявив у боржника ОСОБА_5 належний їй транспортний засіб - автомобіль ВАЗ-2106, 1995 р. випуску, державний номерний знак НОМЕР_1. Крім того, у боржників додатково було виявлено рухоме майно, на яке можливо звернути стягнення, а саме: два телевізори, оцінені на суму 300 грн. і 500 грн. відповідно; пральна машинка вартістю 800 грн., бойлер на 100 літрів вартістю 1000 грн., пилосос вартістю 200 грн., диван вартістю 1500 грн., а всього майна на суму близько 4 300 грн., однак а ні зазначений вище автомобіль, а ні вказані рухомі речі боржників не реалізовані, хоча з моменту їх виявлення минуло вже майже пів року.

Крім того, в порядку п. 15 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 376 ЦПК України державний виконавець зобов'язаний був звернутися до суду з поданням про примусове проникнення до належної боржнику ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_3, або у приміщення, в яких вони мешкають, а саме: буд. 38 та АДРЕСА_4, аби виявити майно та кошти боржників для подальшого звернення стягнення на них стягнення, однак і цього не зробив.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник ВПВР УДВС ГТУЮ у Харківській областіОСОБА_7 просила апеляційну скаргу відхилити, вказуючи, що згідно матеріалів виконавчих проваджень №46204254 і №46204127 державним виконавцем 26.01.2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №46204127, копії яких направлено сторонам. У постановах державним виконавцем вказано про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту прийняття постанови, а саме : до 02.02.2015 року. Постановою від 26.01.2015р. також прийнято рішення про арешт на все майно боржника. Також було накладено арешти в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та з Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Державним виконавцем зроблені запити до Державної податкової служби України, яка повідомила, що у ДПСУ дані про відкриті рахунки боржників у банках та інших фінансових установах - відсутні, джерела отримання доходів - відсутні. Також було зроблено запит до адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України. Згідно відповіді адресно-довідкового підрозділу ОСОБА_6 зареєстрованою в ІНФОРМАЦІЯ_1 і області не значиться.

18.01.2016 року державним виконавцем, керуючись ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 700199,80 грн.

Зроблені запити до Державної інспекції України з безпеки на морському та річному транспорті, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Державної інспекції сільського господарства в Харківській області, відділу безпеки дорожнього руху, які повідомили про відсутність даних про майно та майнові права боржників. Також державним виконавцем було винесено постанову, в якій доручено відділу державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції в Харківської області перевірити інформацію щодо знаходження боржника, а також його майна за адресою: садовий будинок, житловою площею 44,3 кв.м., загальною площе: 112,6 кв.м., Харківська обл., Зміївський р., с/рада Бірківська, "Малахіт" садове товариство, будинок 11, 12, у разі виявлення майна боржника здійснити його опис : арешт, провести опис та арешт вищезазначеного садового будинку.

17.02.2016 року державним виконавцем Голові Бірківської сільської ради направлено вимогу про надання інформації про об'єкти нерухомого майна, які зареєстровані на праві власності за ОСОБА_6, а 24.02.2016 року на адресу Відділу надійшов акт опису й арешту майна боржника, яким описано та накладено арешт на садовий будинок, житлове площею 44,3 кв.м., загальною площею 112,6 кв.м., Харківська обл., Зміївський р., с/рг Бірківська, "Малахіт" садове товариство, будинок 11,12.

25.02.2016 року державним виконавцем, керуючись ст. 13, 58 Закону Украї "Про виконавче провадження" винесено постанову про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні та направлено експерту та сторонам виконавчого провадження.

21.03.2016 року на адресу Відділу надійшла заява від представника ОСОБА_3, про те що ОСОБА_3 бажає самостійно виконати рішення Зміївського районного суду Харківської області від 26.02.2015 року, згоду на реалізацію предмета іпотеки він не надає.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_3 з підстав її необґрунтованості, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Харківській області вчинено значний обсяг виконавчих дій по виконанню рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 05.11.2014 року про стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 заборгованості у сумі 7001998 грн., що у різних органах державної виконавчої служби знаходилися кілька виконавчих проваджень, які згодом були об'єднані в одно, що зареєстрована з боржником ОСОБА_5 квартира АДРЕСА_5 знаходиться в іпотеці у ЗАТ «ОТП Банк» та на неї не може бути звернено стягнення у відповідності до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Однак у повному обсязі з ухвалою суду погодитися не можна у зв'язку з невідповідністю висновків обставинам справи в тій частині, що державними виконавцями ВПВР УДВС ГТУЮ у Харківській області не допущено порушень прав стягувача ОСОБА_3

Дійсно, як правильно зазначив представник ВПВР УДВС ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_7 і з чим погодився сам заявник ОСОБА_3 та його представник, звертаючись з проханням задоволення скарги частково, а не в повному обсязі, державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Харківській області Іваницькою А.О., якій у зв'язку зі звільненням державного виконавця Мороз О.І. були передані виконавчі провадження і яка представляє в судах інтереси ВПВР УДВС ГТУЮ у Харківській області, з метою виконання рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 05.11.2014 року в межах вказаних заявником виконавчих проваджень нею здійснено значний обсяг організаційних і виконавчих дій з метою розшуку, виявлення опису, арешту майна боржників та звернення на нього стягнення.

Разом з тим поза увагою суду залишилася та обставина, що переважна частина усіх цих дій вчинено у 2016 році, тобто після звернення ОСОБА_3 до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Мороз О.І.

Та обставина, що державний виконавець Мороз О.І. звільнилась з займаної посади у ВПВР УДВС ГТУЮ у Харківській області і здійснення виконання рішення суду доручено іншому державному виконавцю ( ОСОБА_7О.) не може слугувати підставою для визнання необґрунтованою чи незаконною скарги ОСОБА_3 в частині визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця Мороз О.І., оскільки стягувачу байдуже хто персонально з державних виконавців ВПВР УДВС ГТУЮ у Харківській області виконає рішення суду, головна його мета і охоронюваний законом інтерес - це отримання вказаних в рішенні суду грошових коштів, які підлягають стягненню з відповідачів (боржників) ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Суб'єктом оскарження не доведено, що державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Харківській області Мороз О.І. здійснено усі можливі з огляду на передбачені ч.3 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження» заходи, необхідні для своєчасного, з огляду на вимоги ч.2 ст.30 цього ж закону, і в повному обсязі виконанню рішення суду у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом.

За таких обставин вимога апеляційної скарги в цій частині підлягає задоволенню.

В іншій частині ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_3 не переглядається, зважуючи на вимоги апеляційної скарги, згідно якої вимоги скарги, викладені в п.п.4,5 резолютивної (прохальної) частини скарги апелянт не підтримав.

Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат, колегія суддів вважає, що вимога про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу підлягає задоволенню частково і виходить з того, що в наданій заявником калькуляції-розрахунку (а.с.23) в пункті 4 зазначено вартість роботи у розмірі 1102,40 грн., яка фактично не здійснювалася, оскільки представник заявника ОСОБА_3 - ОСОБА_8 в судових засіданнях участі не приймала, викладені в п.п.1 і 2 співпадають. Крім того, зважуючи на часткове задоволення скарги, компенсації підлягає сума витрат, які обґрунтована, не повністю, а пропорційно задоволеним судовим рішенням вимогам заявника і становлять 551 грн.

Крім того, на користь ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст.ст.79,88, 388 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача витрати по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.2 ст.307, п.п.3,4 ст.311, ст.ст.313-315, 317, 319, 324, 383-388 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 11 квітня 2016 року скасувати і ухвалити нову.

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_4, щодо здійснення виконання дій у виконавчих провадженнях №№ 46204252, 46204127 у передбачений законом строк рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 02.11.2014 року.

Стягнути з відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області на користь ОСОБА_3 у якості компенсації судового збору у розмірі 275 грн. 60 коп. і часткової компенсації витрат на правову допомогу у розмірі 551 грн., а всох судових витрат у сумі 826 грн. 60 коп.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

О.М. Хорошевський