Вищий спеціалізований суд україни з розгляду цивільних і кримінальних справ
У Х В А Л А

іменем україни

08 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Закропивного О.В.,Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_3, третя особа - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАСТ-Гарантія», про відшкодування в порядку регресу шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - ПрАТ «СК «Українська страхова група») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_3 страхове відшкодування в порядку регресу в сумі 7 867 грн 97 коп.

На обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 01 листопада 2013 року в н/п Київський сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортних засобів: «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ПрАТ «СК «Українська страхова група», та «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована в приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ТАСТ-Гарантія» (далі - ПрАТ «СК «ТАСТ-Гарантія»).

Позивач вказував, що виконав взяті на себе обов'язки за полісом та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплативши власнику пошкодженого транспортного засобу «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1, страхове відшкодування у розмірі 27 282 грн 60 коп.

Посилаючись на те, що ПрАТ «СК «ТАСТ-Гарантія» (страхувальник відповідача) виплатило йому у порядку регресу лише 19 414 грн 63 коп., у зв'язку із чим невідшкодованою залишилася сума у розмірі 7 867 грн 97 коп., позивач просив суд стягнути зазначену суму з винуватця ДТП - ОСОБА_3

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2015 рокуапеляційну скаргу ПрАТ «СК «Українська страхова група» відхилено, рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПрАТ «СК «Українська страхова група», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходили з того, що відповідно до поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_3 страхова сума є достатньою для повного відшкодування завданої в результаті ДТП шкоди, проте рішенням господарського суду позовні вимоги позивача до ПрАТ «СК «ТАСТ-Гарантія» було задоволено частково у розмірі 19 414 грн 63 коп., у зв'язку із чим дійшли висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача різниці суми страхового відшкодування, у стягненні якого зі страхової компанії, в якій було застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_3, позивачу уже було відмовлено рішенням господарського суду.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 01 листопада 2013 року о 18 год. 30 хв. на нерівнозначному перехресті вул. К. Лібнехтена та проспекту Свободи в м. Одесі ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_2, порушила вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху України, виїжджаючи з другорядної дороги на головну, не надала переваги в русі автомобілю «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, який рухався по головній дорозі, внаслідок чого допустила зіткнення, від якого автомобіль «Daewoo Lanos», д.н.з.НОМЕР_1, виїхав за межі проїзної частини, де допустив наїзд на перешкоду. Транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2013 року ОСОБА_3 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України (а. с. 8).

Автомобіль «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1, був застрахований у ПрАТ «СК «Українська страхова група» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту від 15 жовтня 2013 року № 28-1501-00236, а 04 листопада 2013 року страхувальник ОСОБА_4 звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

16 січня 2014 року ПрАТ «СК «Українська страхова група» на виконання умов договору страхування та на підставі страхового акта № ПСКА-3496 і розрахунку суми страхового відшкодування від 16 січня 2014 року перерахувало на рахунок, визначений страхувальником, страхове відшкодування у розмірі 27 282 грн 60 коп. (а. с. 13).

Рішенням господарського суду Одеської області від 05 березня 2015 року частково задоволено позовні вимоги ПрАТ «СК «Українська страхова група» до ПрАТ «СК «ТАСТ-Гарантія», в якій було застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_3, оскільки відповідно до висновку спеціаліста-автотоварознавця від 18 листопада 2013 року № 11-009 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складала 25 518 грн 29 коп., а тому, зменшуючи суму відшкодування на 20 % ПДВ у зв'язку з виплатою відшкодування безпосередньо на рахунок ОСОБА_5, та з урахуванням франшизи, суд дійшов висновку, що стягненню з ПрАТ «ТАСТ- Гарантія» на користь позивача підлягала грошова сума у розмірі 19 414 грн (а. с. 37-43).

Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з того, що відсутні підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача різниці страхового відшкодування, у стягненні якого з ПрАТ «СК «ТАСТ-Гарантія» позивачу уже було відмовлено вказаним вище рішенням господарського суду.

Разом з тим з висновку спеціаліста-автотоварознавця № 11-009 про оцінку вартості відновлювального ремонту автомобіля «Daewoo Lanos» від 18 листопада 2013 року вбачається, що вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля складає 28 772 грн 89 коп., а з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (0,32) - 25 518 грн 29 коп. (а. с. 9-12), позивачем виплачено на рахунок страхувальника страхове відшкодування у розмірі 27 282 грн 60 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

У п. 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що у разі, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються і в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

В абз. 3 п. п. 16, 24 зазначеної постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судам роз'яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням); а відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Крім того, за змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 16 ЦК України.

Зі змісту наведених норм права можна зробити висновок про те, що страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Крім того, згідно з п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

У п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

З огляду на вказане колегія суддів касаційного суду вважає, що суди попередніх інстанцій зазначене не врахували та не застосували до спірних правовідносин норму матеріального права, яка підлягала застосуванню, не встановили фактичних обставин справи та не врахували наявність вини відповідача у скоєнні ДТП та факт сплати страховиком суми страхового відшкодування, у зв'язку із чим дійшли помилкового висновку про те, що часткова виплата потерпілому страхового відшкодування не є підставою для стягнення цієї суми з винної особи, а тому судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: О.В. Закропивний

Л.М. Мазур

В.А.Нагорняк

Т.О. Писана