14 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., КадєтовоїО.В., Карпенко С.О.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,
за касаційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 08 червня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 06 серпня 2014 року в м. Києві з вини ОСОБА_5 сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої був пошкоджений автомобіль позивача. Вартість ремонту пошкодженого автомобіля становить 35 562 грн 10 коп. За проведення технічного обстеження позивачем додатково сплачено 84 грн. Відповідач добровільно в позасудовому порядку відмовилася відшкодувати шкоду. Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просив стягнути з
ОСОБА_5 завдану майнову шкоду в розмірі 35 646 грн 10 коп. та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.
Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від
25 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 завдану майнову шкоду в розмірі 35 646 грн 10 коп. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 завдану моральну шкоду в розмірі 1 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 08 червня 2016 року заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року залишено без змін.
У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.
У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із доведеності заявлених позовних вимог. При цьому, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, стягуючи компенсацію в розмірі 1 000 грн у відшкодування моральної шкоди, виходив із характеру та обсягу страждань, які зазнав позивач.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно постанови Оболонського районного суду м. Києва від 05 вересня 2014 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.
ОСОБА_5 порушила п. 2.3 Правил дорожнього руху України, що призвело до пошкодження транспортного засобу «Хюндай-Санта Фе», державний номерний знак НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_4
Згідно рахунків-фактури від 12 серпня 2014 року № АБ-0006251 та
№ АБ-0006255 загальна вартість ремонту автомобіля ОСОБА_4 становить 35 562 грн 10 коп., що було встановлено суб'єктом оціночної діяльності за послуги якого було сплачено 84 грн.
При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що автомобіль позивача було реалізовано та знято з обліку для реалізації 26 червня
2015 року, що підтверджується довідкою територіального сервісного центру
№ 8043 регіонального сервісного центру МВС в м. Києві № 83.
Крім того, із оскаржуваного судового рішення апеляційної інстанції вбачається, що в судовому засіданні ОСОБА_5 заявлене клопотання про проведення експертизи не підтримала.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
За змістом ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно розʼяснень викладених в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зі змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про стягнення завданої майнової шкоди в розмірі 35 646 грн 10 коп., оскільки судами встановлена вина ОСОБА_5, а розмір завданої майнової шкоди підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, яким судами в силу ст. 212 ЦПК України надана належна оцінка. При цьому, судами попередніх інстанцій визначений розмір завданої моральної шкоди в розмірі 1 000 грн з урахуванням характеру та обсягу страждань, які зазнав позивач виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.
Доводи скаржника про те, що лише звіт про оцінку майна чи висновок судового експерта можуть бути належними і допустимими доказами у справі при вирішенні питання щодо розміру завданих збитків, не спростовують висновків суддів попередніх інстанцій, оскільки в судовому засіданні ОСОБА_5 заявлене клопотання про проведення експертизи не підтримала.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів та до не згоди з висновком судів попередніх інстанцій.
Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року та ухвали апеляційного суду м. Києва від 08 червня 2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.
Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,
Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.
Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 08 червня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко О.В. Кадєтова С.О. Карпенко