Справа № 754/3480/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

14 квітня 2016 року м. Київ

Деснянський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Петріщевої І.В., при секретарі судового засідання Нескородяній О.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" звернулось до Деснянського районного суду міста Києва зі скаргою на постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, в якій просить: 1) Поновити строк для подання скарги на постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві та прийняти скаргу до розгляду; 2) Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві про повернення виконавчого документа ВП № 37249725 стягувачеві від 16 грудня 2015 року.

У судове засідання представник заявника не з'явився, звернувшись до суду з заявою, у якій просить слухати справу за його відсутності, скаргу підтримує у повному обсязі.

У судове засідання державний виконавець Відділу Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_1, не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надійшло.

У судове засідання боржник ОСОБА_2 не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, поважні причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надійшло.

Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що виконавчий лист № 2-2462/10 від 27.05.2010 р. про стягнення на користь Відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Оболонське відділення №8142 ВАТ "Ощадбанк" з ОСОБА_2 заборгованості в сумі 1167675,42 грн., виданий Деснянським районним судом міста Києва 13 липня 2010 року (а.с. 5).

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 22.03.2013 за виконавчим листом № 2-2462/10 виданим 27.05.2010 р. Деснянським районним судом м. Києва про стягнення на користь Відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Оболонське відділення №8142 ВАТ "Ощадбанк" з ОСОБА_2 заборгованості в сумі 1167675,42 грн., відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого листа та боржнику ОСОБА_2 наданий строк до семи днів самостійно виконати рішення суду та з'явитися для виконання рішення суду за адресою: м. Київ, вул. Краківська, 20 (а.с. 6).

29.03.2013 р. державним виконавцем, в присутності представників ПП "СП Юстиція" ОСОБА_3, ОСОБА_4, було складено Акт опису й арешту майна ОСОБА_2 - транспортного засобу автомобіля марки Lexus GS 330, 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1. Згідно акту майно передано на відповідальне зберігання представнику ПП «СП «Юстиція» ОСОБА_3 (а.с. 12-13).

Судом встановлено, що 23 червня 2014 року державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві - ОСОБА_1 направив сторонам виконавчого провадження копію висновку від 22.05.2014 року експертної оцінки рухомого майна, проведену під час виконання виконавчого листа № 2-2462/10 виданого 13.07.2010 року.

06 серпня 2014 року, 05 вересня 2014 року, 24 вересня 2014 року представник ПАТ "Державний ощадний банк України" звертався до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві з заявами про підготовку документів для проведення реалізації майна, проте протягом чотирьох місяців майно на реалізацію не передавалось, а 22 листопада 2014 року закінчився шестимісячний строк дійсності звіту з оцінки майна.

06 жовтня 2014 року представник ПАТ "Державний ощадний банк України" звертався до начальника Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця.

20 жовтня 2014 року представник ПАТ "Державний ощадний банк України" звертався до начальника державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Макаренка С.В.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29.12.2014 року бездіяльність старшого державного виконавця Макаренка С.В. була визнана неправомірною та зобов'язано передати на реалізацію описаний транспортний засіб (а.с. 14-15).

15.01.2015 р. постановою про зміну зберігача описаного та арештованого майна описаний транспортний засіб автомобіль Lexus GS 330, 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, передано на відповідальне зберігання ОСОБА_5 (а.с. 16).

Постановою державного виконавця від 28.01.2015 року було оголошено в розшук майно - транспортний засіб автомобіль Lexus GS 330, 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, що належить боржнику ОСОБА_2 (а.с. 17).

30.06.2015 року представник стягувача ПАТ "Державний ощадний банк України" звертався до державного виконавця з клопотанням звернутися до суду з поданням про обмеження боржника у праві виїзду за межі України, оскільки згідно відповіді Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві від 07.09.2015 року боржник у 2012 році документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон, строком дії до 14.12.2022 року, згідно відповіді Головного центру обробки інформації Державної прикордонної служби України від 08.09.2015 року за останні 5 років боржник шість разів перетинала кордон (а.с. 18-20).

Ухвалою Дніпровського районного суду від 20.08.2015 року боржника ОСОБА_2 оголошено в розшук (а.с. 21).

16.12.2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.7 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», мотивуючи тим, що майна, належного боржникові та за рахунок якого можна звернути стягнення не виявлено, розшук майна боржника оголошений постановою державного виконавця та доручений працівникам органів внутрішніх справ виявився безрезультатним (а.с. 7).

Постанова і виконавчий лист отримані представником стягувача 10 лютого 2016 року, що підтверджується відміткою банку про реєстрацію вхідної кореспонденції з відповідною датою та вхідним номером (а.с. 8).

16.02.2016 року, стягувач не погодившись із прийнятим рішенням, подав скаргу на постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на ім'я Начальника Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_6 (а.с. 9-10).

Станом на 09.03.2016 року, згідно Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, постанова про задоволення скарги або відмову у її задоволенні начальником Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві не винесена (а.с. 11).

Суд перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши надані письмові докази, вважає, що скарга Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно із п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, провадження з виконання судових рішень є самостійною і невід'ємною частиною судового розгляду.

Статтею 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 3 Закону України "Про державну виконавчу службу" передбачає, що виконання рішень, перелік яких встановлюється законом про виконавче провадження, покладається на державних виконавців відповідних відділів державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 7 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

З урахуванням наведеного, державний виконавець при проведенні виконавчих дій зобов'язаний діяти не лише у відповідності з вимогами Закону України "Про виконавче провадження", але й дотримуватися інших законів, використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

Згідно ч. 2. ст. 47 Закону про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт.

Згідно ч. 4. ст. 47 Закону про повернення стягувачу виконавчого документа державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

Суд встановив, що про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець належним чином акт не складав та постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 16.12.2015 року винесено без мотивування підстав її винесення, тому державним виконавцем не дотримані вимоги ч. 2, 4 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження".

Суд звертає увагу на те, згідно ч. 1 ст. 40. Закону України "Про виконавче провадження" у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Судом встановлено, що державний виконавець звертався до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника, та ухвалою Дніпровського районного суду від 20.08.2015 року боржника ОСОБА_2 було оголошено в розшук (а.с. 21).

Водночас, п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону надає право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, зокрема, й конфіденційну.

Тому, суд вважає, що у даному випадку, немає підстав для повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження".

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до обґрунтованого висновку, що державним виконавцем передчасно та безпідставно повернуто виконавчий документ стягувачу, оскільки докази вжиття всіх заходів щодо примусового виконання судового рішення, своєчасного і в повному обсязі вчинення виконавчих дій, відсутні, а тому оскаржувана постанова є неправомірною та такою, що підлягає скасуванню.

Згідно ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 383-387 ЦПК України, ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 1, 3, 6, 11, 12, 40, 47 Закону України "Про виконавче провадження",

У Х В А Л И В:

Скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_1 про повернення виконавчого документа ВП № 37249725 стягувачеві від 16 грудня 2015 року.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Петріщева І.В.