Справа № 2-1428/11
Провадження № 4-с/500/18/16
У Х В А Л А

Іменем України

22 грудня 2016 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді: Бальжик О.І.

при секретарі: Івановій Ю.П.

за участю державного виконавця: Степанова М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізмаїлі скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Дніпро» на постанову державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеської області ОСОБА_2 від 03.10.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство ««ОСОБА_1 Дніпро» звернулося до суду із скаргою, в якій просить визнати неправомірними дії державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеської області ОСОБА_2 (далі державний виконавець) щодо повернення виконавчого листа, виданого Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області07.02.2012 року за №2-1428/11, про стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Дніпро» (далі ПАТ «ОСОБА_1 Дніпро») заборгованості в сумі 281 210 гривень 55 копійок, скасувати постанову державного виконавця від 03.10.2016 року про повернення виконавчого документа, зобовязати останнього прийняти до примусового виконання виконавчий лист, а також відкрити виконавче провадження. В обґрунтування доводів скарги ПАТ «ОСОБА_1 Дніпро» зазначило, що 08.09.2016 року ПАТ «ОСОБА_1 Дніпро» звернулося до Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеської області (далі виконавча служба) із заявою про відкриття виконавчого провадження за вищевказаним виконавчим листом. 20.09.2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №52296127. 27.09.2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у звязку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-ХІV (далі Закон №606-ХІV) заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (п.2 ч.1 ст.47 Закону №606-ХІV). ПАТ «ОСОБА_1 Дніпро» вважає, що державний виконавець не вжив всіх дій для належного виконання рішення суду, а тому не мав правових підстав повертати виконавчий документ. Зокрема, державний виконавець не наклав арешт на рахунки, не відібрав у боржника пояснення за фактом невиконання рішень або його законних вимог чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження, а також не звернувся до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

Представник стягувача та боржник, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду скарги, у судове засідання не зявилися. Представник стягувача звернувся із заявою про розгляд скарги у його відсутність. Боржник причини неявки не повідомив (а.с.121, 130-133).

Державний виконавець вважав скаргу необґрунтованою та безпідставною. В обґрунтування заперечень проти скарги пояснив, що ним вжито всі передбачені Законом №606-ХІV заходи примусового виконання рішення, своєчасно та в повному обсязі вчинено виконавчі дії. На додаткові запитання пояснив, що наявні у матеріалах виконавчого провадження №52296127 відповіді на запити були здійсненні в рамках зведеного виконавчого провадження стосовно боржника за іншими виконавчими документами до відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом за №2-1428/11, виданим 07.02.2012 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОСОБА_1 кредит Дніпро» заборгованості в розмірі 281 210 гривень 55 копійок. Боржник проживає за місцем мешкання, проте будь-яких пояснень від нього щодо невиконання рішення суду він не відбирав.

Вислухавши державного виконавця,дослідивши матеріли скарги та виконавчого провадження №52296127, суд дійшов наступного висновку.

Стаття 129-1 Конституції України проголошує, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є обовязковою, право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невідємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 (зокрема, рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява №18357/91, п.40).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону №606-ХІV державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до частини першої, абзацу першого частини другої, пунктів 3, 5, 6, 10, 11, 18, 20 частини третьої статті 11 Закону №606-ХІV держаний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право:

з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну;

накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

накладати арешт на кошти та інші цінності боржника зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

звертатися до суду з поданням про розшук боржника фізичної особи;

викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи Національної поліції;

у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням;

здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

Право державного виконавця звертатися із дорученнями щодо проведення окремих виконавчих дій та запитами щодо надання необхідної інформації, документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень також передбачене пунктами 10, 11 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 за № 512/5.

Частина 5 ст.25 Закону №606-ХІV передбачає, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Частина перша статті 30 Закону №606-ХІV визначає, що державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме:

закінчення виконавчого провадження з згідно зі статтею 49 цього Закону;

повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 47 цього Закону;

повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 48 цього Закону.

Як вбачається з частини другої зазначеної статті державний виконавець зобовязаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру у двомісячний строк. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

За змістом частини першої статті 31 Закону №606-ХІV копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобовязаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Статтею 32 Закону №606-ХІV передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові праві) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення у боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно з пунктом другим частини першої, частиною четвертою статті 47 Закону №606-ХІV виконавчий документ, на підставі якого відкрите виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійсненні державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обовязковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом частин першої - пятої, восьмої статті 52 Закону №606-ХІV, а також розяснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п.23 постанови від 07.02.2014 року за №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилучені та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки і цінних паперах у депозитарних установах.

Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня з моменту їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника.

Державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місці щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Частина перша, абзац другий частини другої статті 57 Закону №606-ХІV визначають, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Згідно з частиною першою статті 68 Закону №606-ХІV стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів та стягнення на суму, що не перевищує трьох мінімальних розмірів заробітної плати.

В ході розгляду скарги встановлено, що 07.02.2012 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області видано виконавчий лист за №2-1428/11 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОСОБА_1 Дніпро» заборгованості в сумі 281 210 гривень 55 копійок.

08.09.2016 року ПАТ «ОСОБА_1 Дніпро» звернулося до виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження за вищевказаним виконавчим листом.

20.09.2016 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження за №52296127.

03.10.2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Як вбачається з вищевказаної постанови та матеріалів виконавчого провадження, 27.09.2016 року виходом за місцем мешкання боржника майно, що підлягає опису та арешту, не виявлено. Згідно відповіді Пенсійного фонду України від 20.09.2016 року за № ОСОБА_3 пенсію не отримує, відомості про місце роботи боржника та працю за трудовими та цивільно-правовими договорами відсутні. Згідно відповіді Державної податкової служби України від 27.09.2016 року за №21661745 у боржника відкриті рахунки відсутні, місце роботи невідомо. Згідно державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 05.10.2016 року за №69776265 нерухоме майно за боржником не зареєстроване. За змістом витягу з РПС ДАІ та НАІС ДАІ від 23.09.2016 року на імя ОСОБА_3 будь-які транспортні засоби не зареєстровані. 17.04.2014 року накладено арешт на нерухоме майно боржника та оголошено заборону його відчуження. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.10.2015 року ОСОБА_3 заборонено виїзд за кордон України до повного погашення боргового зобовязання.

Отже, аналіз чинного законодавства та обставин справи дає підстави для висновку про те, що державним виконавцем відповідно до ч.1 ст.11 Закону №606-ХІV не було вичерпано весь передбачений перелік заходів примусового виконання судового рішення або всі вони виявилися безрезультатними.

Так, в матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які докази, які підтверджують отримання ОСОБА_3 копії постанови про відкриття виконавчого провадження, в якій містяться вимоги про добровільне виконання зобовязань, а також докази одержання ним усіх документів, що виносилися у процесі виконання виконавчого провадження, як це передбачено вимогами ч.5 ст.25, ч.1 ст.31 Закону №606-ХІV. Тож, не можна достеменно стверджувати, що боржнику взагалі відомо про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, в порушення вимог частини восьмої статті 52 Закону №606-ХІV остання перевірка щодо виявлення рахунків боржника, відкритих у банках та інших фінансових установах, проведена у червні 2016 року в рамках іншого виконавчого провадження. Перевірка щодо виявлення нерухомого майна боржника в порушення вимог частини першої статті 30 Закону №606-ХІV була проведена 05.10.2016 року, тобто через два дні після повернення виконавчого документа стягувачеві.

Таким чином, повертаючи виконавчий документ стягувачеві за п.2 ч.1 ст.47 Закону №606-ХІV, державний виконавець безпідставно позбавив ПАТ «ОСОБА_1 Дніпро» права на виконання рішення суду, чим безумовно порушив ст.129-1 Конституції України та п.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Відповідно до частини першої статті 51 Закону №606-ХІV у разі якщо постанова державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно зі статтею 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Аналогічну за змістом норму містить частина перша статті 82 Закону №606-ХІV.

Відповідно до частин першої, другої статті 384 ЦПК України скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

За змістом частини першої статті 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визначає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушенні права чи свободи.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про те, що скарга є обґрунтованою, але з огляду на передбачені частиною першою статті 387 ЦПК України, частиною першою статті 51 Закону №606-ХІV повноваження суду за результатами розгляду скарги, підлягає частковому задоволенню.

Зважаючи на те, що ПАТ «ОСОБА_1 Дніпро» отримало копію постанови про закінчення виконавчого провадження лише 28.11.2016 року, а також на відсутність в матеріалах виконавчого провадження доказів зворотного, суд у відповідності до ч.1 ст.385 ЦПК України дійшов до висновку про те, що строк звернення із скаргою стягувачем пропущений не був.

Керуючись ст.ст.383-389 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Дніпро» на постанову державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеської області ОСОБА_2 від 03.10.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, - задовольнити частково.

Дії державного виконавця міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеської області ОСОБА_2 щодо повернення виконавчого листа №2-1428/11, виданого 07.02.2012 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Дніпро» заборгованості у розмірі 281 210 гривень 55 копійок, в межах виконавчого провадження №52296127, - визнати неправомірними.

Зобовязати державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеської області ОСОБА_2 відновити виконавче провадження за виконавчим листом №2-1428/11, виданим 07.02.2012 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Дніпро» заборгованості у розмірі 281 210 гривень 55 копійок.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом пяти днів з дня її проголошення; особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя: ОСОБА_4