Справа № 755/6569/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

з участю секретаря - Кузьменко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» про визнання кредитного договору недійсним та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 26.06.2014 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір № 4796862/N. За умовами даного договору йому надано кредитні кошти, максимальна заборгованість овердрафту встановлена в сумі 15 000,00 грн. За користування кредитом встановлена фіксована процентна ставка із розрахунку 16 % річних від суми боргу. Сплата процентів здійснюється щомісячно аннуїтентними платежами не пізніше 15 числа, починаючи з 01.07.2014 року до повного погашення кредиту. Остаточним днем повернення овердрафту є 25.06.2017 року включно. Однак, вважає, що при укладенні кредитного договору були порушені його права як споживача, згідно статей 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», статей 6, 8 Закону України «Про захист персональних даних», статті 11 Закону України «Про інформацію» та Конституції України. Працівники банку скориставшись його необізнаністю, навмисно не дотрималися та грубо порушили імперативні вимоги діючого законодавства України, які істотними і необхідними для спірного договору. Порушення відповідачем вимог діючого законодавства України дають підстави для визнання кредитного договору недійсним в цілому. Застосовуючи наслідки недійсності правовчину він (позивач) повинен повернути відповідачу суму наданого кредиту в розмірі 15 000,00 грн. Оскільки за період з 02.07.2014 року по 05.08.2014 року він сплатив 4 907,00 грн., то має повернути банку 10 093,00 грн. Дану суму просив зобов'язати відповідача прийняти у термін, який передбачений для погашення кредиту.

В судове засідання позивач не з'явився, представник позивача надіслав заяву про слухання справи за його відсутності, позов підтримав, просив його задовольнити.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності,в задоволенні позову просив відмовити з підстав викладених в письмових запереченнях.

Дослідивши матеріали справа, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

В суді встановлено, що 26.06.2014 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № 4796862/N. Згідно умов договору позичальнику був наданий кредит в сумі 15 000,00 грн., зі сплатою процентів, комісії, строком до 25.06.2017 року. За період з 02.097.2014 року по 05.08.2014 року позивач сплатив 4 907,00 грн.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності зі статтею 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ст.ст. 13, 14 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою, та шостою статті цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши обґрунтування позовних вимог позивача та надані ним докази, відповідність діючому законодавству України, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено (не надано належних та допустимих доказів) позовні вимоги. Викладені обставини дають підстави для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 6, 8 Закону України «Про захист персональних даних», ст. 11 Закону України «Про інформацію», Конституцією України, ст.ст. 11-14, 16, 202, 203, 215, 216, 626, 627, 628, 638, 639 ЦК України, ст. ст. 1, 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» про визнання кредитного договору недійсним та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скарги не було подано.

Суддя: