Апеляційний суд Житомирської області
Справа №288/759/15-ц Головуючий у 1-й інст. Зайченко Є. О.
Категорія 27 Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Заполовського В.Й., Талько О.Б.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про припинення майнової поруки

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 16 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (надалі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» або банк). Просила припинити договір майнової поруки, укладений 22 лютого 2008 року між нею та банком, шляхом зобовязання Державної реєстраційної служби Попільнянського районного управління юстиції Житомирської області внести до відповідних державних реєстрів відомості про припинення іпотеки, зняття заборони та обтяження нерухомого майна. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 22 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_2 (надалі позичальник) укладено кредитний договір, за умовами якого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав кредитні кошти в розмірі 77 200 дол. США із строком повернення по 21 лютого 2028 року. На виконання зобовязання між нею та банком того ж дня укладено договір іпотеки, за яким вона надала в заставу житловий будинок № 43 на вул. Прикордонників у с. Попільня Житомирської області та майнові права на земельну ділянку за тією ж адресою загальною площею 0,6673 га. Без її згоди 26 жовтня 2008 року банк збільшив процентну ставку за користування кредитом, що є підставою для припинення майнової поруки, оскільки збільшився обсяг її відповідальності.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 16 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Вважає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на те, що суд першої інстанції невірно застосував норми права та не врахував відмінність поручителя від майнового поручителя. Судом не взято до уваги положення ст.559 ЦК України, за якою порука припиняється у разі зміни зобовязання без згоди поручителя. Суд не звернув уваги на ту обставину, що вироком суду обовязок по відшкодуванню заподіяної матеріальної шкоди покладено на ОСОБА_3

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що договором іпотеки, укладеним 22 лютого 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»(іпотекодержатель), та ОСОБА_1 (іпотекодавець) забезпечено виконання зобовязання ОСОБА_2 (позичальник) за кредитним договором від 22 лютого 2008 року №ZRNWGA00004255 по поверненню кредиту в сумі 77 200 дол. США, наданого банком позичальнику зі строком повернення по 21 лютого 2028 року (а.с.5-9).

Предметом договору іпотеки є житловий будинок та майнові права на земельну ділянку площею 0,6673 га, що розташовані в селі Попільня Попільнянського району Житомирської області, по вул. Прикордонників,43.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ч.1 ст.572 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом (ч.3 ст.575 ЦК України).

У пункті 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам розяснено, що при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України «Про заставу», статей 1,11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК України застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553-559 ЦК України) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобовязання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки.

У даному випадку основне зобовязання забезпечено не порукою, а заставою, зокрема іпотекою, а тому правовий статус ОСОБА_1, як іпотекодавця, - майновий поручитель.

Підставою для звернення до суду з даним позовом став той факт, що 26 жовтня 2008 року банк у односторонньому порядку без згоди ОСОБА_1 збільшив розмір процентної ставки за користування кредитом.

Дана обставина не може бути підставою для припинення іпотеки, тобто майнової поруки, оскільки ОСОБА_1 відповідає перед банком за виконання ОСОБА_2 основного зобовязання винятково в межах вартості предмета іпотеки, тобто в межах вартості житлового будинку та земельної ділянки, а тому обсяг її відповідальності, як майнового поручителя, внаслідок збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом, не збільшився.

Окрім того, спеціальним законом, тобто ст.17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що позивач не надав суду доказів припинення іпотеки з підстав, передбачених ст.17 Закону України «Про іпотеку», а положення ч.1 ст.559 ЦК України на спірні правовідносини не поширюються, а тому законно відмовив у задоволенні позову. Вимога щодо покладення на реєстраційну службу будь-яких зобовязань є похідною та зобовязання можуть бути покладені тільки на відповідача, а реєстраційна служба не залучена до участі у справі як співвідповідач.

Доводи апеляційної скарги щодо невірного застосування норм права та неврахування відмінності поручителя від майнового поручителя, невзяття до уваги положення ст.559 ЦК України, за якою порука припиняється у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, спростовуються вищевикладеним та додаткового правого обґрунтування не потребують.

Обставина покладення на ОСОБА_3 вироком суду обовязку по відшкодуванню заподіяної матеріальної шкоди не має правого значення для розгляду даного спору, а тому не змінює висновків суду першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції повно встановив обставини справи, висновки їм відповідають, правильно застосував норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду, згідно ст.308 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду залишає без змін.

Рішення законне та обґрунтоване. Підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча

Судді: