Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2057/16Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Черненко В. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

16.11.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Черненко В.В.

суддів - Потапенка В.І., Чорнобривець О.С.

за участю секретаря - Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 24.06.2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного договору №б/н від 20.12.2007 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач зазначив, що відповідач не виконує свої зобовязання належним чином і у звязку з цим станом на 31.10.2015р. виникла заборгованість за кредитним договором, яка складається з: 1751,12 грн. заборгованість за кредитом, 9361,16 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2800 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина), 695,61 грн. штраф (процентна складова).

Просив суд стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість у розмірі 15107,89 грн. за кредитним договором від 20.12.2007 року.

Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 24.06.2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в звязку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що 20.12.2007 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк" (а.с.19) та відповідачем укладено договір б/н про надання банківських послуг, а саме надання кредиту. Відповідач погодилася, що заява разом з пам'яткою клієнта, умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами складають договір про надання банківських послуг. Відповідач отримала картку № 361013 з пін-кодом - 20.12.2007 року (а.с.8-14).

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 спочатку сплачувала кошти на погашення кредиту, але в подальшому в неї виникла заборгованість, так як відповідач доглядала за хворим чоловіком, який помер в 2009 році (а.с. 31, 33, 39). З червня 2012 року відповідач не працює (а.с. 29, 32), підсобного господарства не отримує, земельної ділянки не має (а.с. 30), перебуває на обліку в Олександрівському районному центрі зайнятості і допомогу по безробіттю не отримує (а.с. 34).

Згідно розрахунку заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 31.10.2015 року становить 15107 гривень 89 копійок, що складається з заборгованості за кредитом - 1751 грн. 12 коп., заборгованість за процентами - 9361 грн. 16 коп., комісії - 2800 грн. 00 коп., заборгованість по штрафам - 1195 грн. 61 коп. (а.с. 5-7).

Суд першої інстанції дійшов висновку , що оскільки відповідачем кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, то відповідно позивач має право вимагати погашення наданого відповідачу кредиту та інших коштів відповідно до умов договору , однак позов не підлягає задоволенню у звязку з пропуском строку позовної давності звернення позивача з позовом до суду.

Проте погодитись з висновком суду першої інстанції в повному обсязі неможливо.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте рішення суду зазначеним вимогам не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 20.12.2007 року між сторонами укладено договір №б/н від про надання банківських послуг, а саме надання кредиту.

ОСОБА_2 погодилася, що заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами складають Договір про надання банківських послуг.

Відповідач отримала картку № 361013 з пін-кодом - 20.12.2007 року (а.с.8-14), строк дії якої, як зазначено представником позивача, встановлено до 31.12.2011 року (а.с. 47), і яка відповідно до п.3.4 Умов та Правил надання банківських послуг являє собою платіжний засіб, який використовується для безготівкових розрахунків за товари (послуги), для перерахування коштів на рахунки інших осіб, а також для отримання готівки.

ОСОБА_2 відповідно до умов договору отримала кредит у розмірі - 2 000грн.

Як вбачається із виписки про рух коштів на рахунку ОСОБА_2 , останній платіж нею по картці №361013 здійснено 24.12.2011 року (а.с. 48-53).

31.12.2011 року отримано в банкоматі - 100 грн. готівкою.

В подальшому ні яких операцій по даній картці не здійснювалось.

В звязку з невиконанням зобовязань за договором, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом про стягнення кредитної заборгованості по кредитному договору 11.01.2016 року.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства (ст.526 ЦК України).

Відповідно до вимог ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовні давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ч.1 ст.258 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі №6-116 цс 13).

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволені позовних вимог в повному обсязі не звернув увагу, що відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобовязання це право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526,530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було то відповідно проценти за кредитом підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. ( Правова позиція ВСУ у справі № 6-249цс15) .

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності , так як право на звернення до суду у позивача виникло у січні 2012 року, однак з позовом звернувся тільки у січні 2016 року .

Доводи позивача , що відповідач користувався новою карткою у 2012 році і відповідно боргові зобовязання перейшли на нову картку не знайшли свого підтвердження у звязку з відсутністю належних доказів на підтвердження викладеного.

Приймаючи до уваги встановлені обставини , зокрема вимоги викладені в позовних вимогах, колегія суддів дійшла висновку що стягненню підлягають проценти за користування кредитом у розмірі 9313 грн. за період з 31.10.2015 р по 31.10.2012 р. з урахуванням строків позовної давності.

В іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню у звязку з пропуском строку звернення до суд з позовом.

Відповідно до п. 4 ст. 309 ЦК України зазначені обставини є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким позов підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 24.06.2016 року скасувати. Ухвалити нове рішення яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 20.12.2007 р. по процентам за користування кредитом у розмірі 9313 грн. за період з 31.10.2015 р по 31.10.2012 р та судовий збір у розмірі 1585 грн.83 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: