Справа №490/8822/15-ц 21.03.2016 21.03.2016 21.03.2016
Справа № 490/8822/15-ц Головуючий 1 інстанції Мамаєва О.В.
Провадження № 22ц/784/643/146 Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П.
У Х В А Л А

іменем України

21 березня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Серебрякової Т.В. та Галущенка О.І.,

із секретарем судового засідання Тищенком Л.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 жовтня 2015 року, постановлену по цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

у с т а н о в и л а :

28 серпня 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») пред'явило зазначений позов, який обґрунтувало наступним.

26 грудня 2007 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») в простій письмовій формі, уклав з ОСОБА_2 кредитний договір № 0, за умовами якого зобов'язався надати і надав, а позичальник взяв і використав за цільовим призначенням, грошові кошти у розмірі 26 000 доларів США, зобов'язавшись натомість повернути взяті в кредит гроші не пізніше 26 грудня 2028 року і сплачувати щомісячно відсотки за користування ними у розмірі 12,4% на рік.

У той же день, на забезпечення виконання названого кредитного договору, Банк з однієї сторони та ОСОБА_2 з другої сторони, уклали договір іпотеки № б/н, за яким остання передала в іпотеку Банку належну їй на праві приватної власності нерухоме майно, а саме, однокімнатну квартиру загальною площею 35,9 кв.м., житловою площею 18,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

08 грудня 2011 року ПАТ «Дельта Банк» в простій письмовій формі уклав з ПАТ «УкрСиббанк» договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, на підставі якого став кредитором ОСОБА_2 у зобов'язанні, що виникло з указаного вище кредитного договору та договору іпотеки, яким забезпечено виконання кредитного зобов'язання.

Не дивлячись на належну договірну поведінку Банку, позичальник взятого на себе обов'язку належним чином не виконував, у зв'язку з чим, станом на 28 липня 2015 року заборгував кредитодавцю 846 182 гривень 34 копійки, з яких:

●561 924 гривні 01 копійка - заборгованість за тілом кредиту;

●284 258 гривень 33 копійки - сума несплачених відсотків за користування кредитом.

Оскільки відповідач відмовляється сплатити заборгованість добровільно, він вимушений був пред'явити зазначений позов і просити суд в рахунок погашення заборгованості за кредитом звернути стягнення на передану в іпотеку однокімнатну квартиру, шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» право власності на неї.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 жовтня 2015 року позовну заяву Банку, з підстав її непідсудності названому суду, повернуто позивачу і, одночасно, роз'яснено тому про його право на звернення з позовом до суду за місцем реєстрації відповідача.

ПАТ «Дельта Банк» подало на цю ухвалу апеляційну скаргу, в якій просило її скасувати та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування скарги посилалось на порушення місцевим судом правил цивільної підсудності, встановленні чинним цивільно-процесуальним законодавством.

Апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржену ухвалу суду 1 інстанції скасувати, оскільки суд постановив її з порушенням норм процесуального права.

Повертаючи позивачу позовну заяву для її подання до належного суду, Центральний районний суд вважав, що справа йому не підсудна, оскільки повинна вирішуватися за місцем проживання відповідач, а не за місцем знаходження майна. Між тим, зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, що є територією Вознесенського району Миколаївської області, правосуддя на якій відправляє Вознесенський міськрайонний суд.

Колегія суддів з таким висновком суду 1 інстанції не погоджується, вважає його помилковим та необґрунтованим, оскільки він ґрунтується на неправильному сприйнятті суддею цивільного процесуального законодавства.

Так, відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України, а також постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до належного за підсудністю суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції, неухильно дотримуючись норм матеріального та процесуального права, повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та упродовж розумного, але не більш встановленого законом строку розгляд і вирішення з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною третьою статті 8 Закону України від 7 липня 2010 року "Про судоустрій і статус суддів" ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами першою і другою статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або Господарським процесуальним кодексом України (статті 1,12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

В силу ст. 107 ЦПК всі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються судом першої інстанції, якими є районні, районні у містах, міські та міськрайонні суди. Законодавчі акти, які по-іншому визначають суди першої інстанції щодо певних цивільних справ, відповідно до частини третьої статті 2 ЦПК не можуть бути застосовані.

Питання про підсудність справ визначається ЦПК України, зокрема: розділом II - щодо справ наказного провадження; главою 1 розділу III - щодо справ позовного провадження; розділом IV - щодо справ окремого провадження; розділами VI, VII - щодо заяв (скарг) стягувача, боржника, інших учасників виконавчого провадження, заяв (подання) державного виконавця з питань, пов'язаних з виконанням судових рішень; главами 1 і 2 розділу VIII - щодо клопотань про визнання, звернення до виконання рішення іноземних судів; статті 404 - щодо заяв про відновлення втраченого судового провадження; статті 414 - щодо справ за участю іноземних осіб.

Дійсно, за ст. 109 ЦПК України, яка носить загальний характер, позови до фізичних осіб пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Альтернативою такому є обставини, виписані у ст.ст. 110, 111, 114 ЦПК України.

Так, статтею 114 ЦПК України встановлено перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, який є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Зокрема, відповідно до частини 1 названої статті, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або його основної частини.

При цьому, місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

Роз'яснюючи названу норму, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 42 своєї постанови від 01.03.2013 року № 3 « Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» зазначив, що згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення, а тому: позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини повинні вирішуватися судами виключно за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об'єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Як вбачається з позовної заяви і доданих до неї матеріалів, спір, що виник між сторонами, стосується нерухомого майна, а саме, однокімнатної квартири АДРЕСА_1, яка за територіальним поділом відноситься до Центрального району м. Миколаєва, а тому, за умови дотримання позивачем порядку подання та оформлення позовної заяви, саме Центральний районний суд м. Миколаєва зобов'язаний був її прийняти; на її підставі відкрити провадження у справі та вирішити справу по суті.

Оскільки суд 1 інстанції цього не зробив, то оскаржену ухвалу слід скасувати і повернути позовну заяву ПАТ «Дельта Банк», разом з доданими до неї матеріалами, до Ленінського районного суду м. Миколаєва для вчинення виписаної вище процесуальної дії.

Керуючись ст.ст. 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 жовтня 2015 року скасувати, позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», з доданими до неї матеріалами повернути до названого районного суду для вирішення питання про відкриття по ній провадження і розгляду по суті.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Лисенко П.П,

Судді: Серебрякова Т.В.

Галущенко О.І.