Справа № 456/2533/15 Головуючий у 1 інстанції: Шрамко Р.Т.
Провадження № 22-ц/783/2006/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернувся з позовом до Реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/3 частину житлового будинку загальною площею 28,5 кв.м. (одна житлова кімната площею 16,2 кв.м., в тому числі на самочинно реконструйовану частину до житлового будинку (веренда А5) площею 12,3 кв.м., розміром 4,02*3,55, літню кухню "В", убиральню "Г", а також 1/3 частини від огорожі №1, воріт №2, огорожі №3, огорожі №4 по вул. В.Великого в с. Станків Стрийського району Львівської області №6, який знаходиться у спільній частковій власності.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено, визнано за ОСОБА_4 право власності на самочинно реконструйовану частину до житлового будинку - веранду А-5 площею 12,3 кв.м., розміром 4,02*3,55м., яка знаходиться за адресою вул. В.Великого №6 в с. Станків Стрийського району Львівської області.

Рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2, вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що прибудова до житлового будинку, який є спільній власності сторін, проводилась без її відома і згоди на це вона не давала. Зазначає, що прибудова веранди порушує її особисті права, оскільки в результаті такої в частину будинку в якій вона проживає не потрапляє достатньо світла, а сам будинок збудовано в 1960 році і незаконна прибудова може в майбутньому вплинути на його цілісність. З наведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи охоронюваних законом інтересів.

Задовольняючи позовні вимоги та визнаючи за позивачем право власності на самочинно реконструйовану частину до житлового будинку - веранду А-5 площею 12,3 кв.м., розміром 4,0 м х 3,55 м, яка знаходиться за адресою вул. В.Великого, 6 в с. Станків Стрийського району Львівської області, суд першої інстанції виходив з того, що ця будова розташована на земельній ділянці, яка належить на праві власності позивачу і не порушує прав інших осіб, в тому числі і відповідача ОСОБА_2, якою не надано жодних доказів щодо порушення її прав.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Стаття 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Стаття 357 ЦК України передбачає, що співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 376 ЦК України жилий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вини збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно з положеннями ч.5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,007 га на території с. Станків Стрийського району для обслуговування житлового будинку, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю від 19.07.1996 року, позивач є власником 1/3 частини житлового будинку по вул. В.Великого, 6 в с. Станків Стрийського району Львівської області.

Судом першої інстанції також встановлено, що позивач в 2014 році здійснив реконструкцію житлового будинку, а саме, самочинно прибудував веранду «А5» площею 12.3 кв.м., розміром 4,02м х 3,55м, до житлового будинку №6 по вул. В.Великого в с. Станків Стрийського району Львівської області.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та визнаючи за ним право власності на самочинно реконструйовану частину до житлового будинку - веранду А-5 площею 12,3 кв.м., розміром 4,02 х3,55м., яка знаходиться за адресою вул. В.Великого №6 в с. Станків Стрийського району Львівської області, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 376 ЦК України.

Згідно зі ст. 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту ; або з істотним порушенням будівельних норм та правил.

Суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу.

Задовольняючи позов з підстав, передбачених ст. 376 ЦК України та визнаючи право власності на веранду, суд першої інстанції не взяв до уваги роз»яснення п.7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», відповідно до якого не може бути застосовано правила статті 376 ЦК України при вирішенні справ за позовами про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ганок, веранда, мансарда тощо).

При ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не враховано роз»яснень п.9 вищезазначеної постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, згідно з яким за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання ( ч.1 ст. 15 ЦК, ч.1 ст.3 ЦПК). У зв»язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, таке рішення в матеріалах справи відсутнє.

Позивачем всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надано належних доказів на підтвердження його звернення до органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади, наділених повноваженнями прийняття об»єкта до експлуатації, із заявою про прийняття до експлуатації самочинно збудованої прибудови до житлового будинку.

При вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених ст. ст. 27,29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (ст. ст. 34, 37 цього Закону). Проект не є належно затвердженим за умови відсутності погодження архітектурно - планувальної частини проекту місцевим органом містобудування та архітектури.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач здійснив реконструкцію житлового будинку, а саме, самочинно прибудував веранду «А5» площею 12.3 кв.м., розміром 4,02м х 3,55м, до житлового будинку №6 по вул. В.Великого в с. Станків Стрийського району Львівської області, що знаходиться на земельній ділянці, належній йому на праві власності, за відсутності дозвільних документів, що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи, без розробленого та затвердженого у встановленому законом порядку проекту, будівельного паспорту чи технічних умов, питання узаконення самочинного будівництва не було предметом розгляду компетентного державного органу, із заявою про прийняття прибудови до експлуатації до органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади позивач не звертався.

Наявний у справі Звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об»єкта, а саме, житлового будинку №6 по вул. В.Великого в с. Станків Стрийського району Львівської області, не може замінити дозвільні документи, проект, будівельний паспорт чи технічні умови, що підлягають обов»язковому затвердженню у встановленому законом порядку.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_2, вважає безпідставним та необґрунтованим висновок суду першої інстанції про підставність позову ОСОБА_4 та визнання за ним права власності на самочинно реконструйовану частину до житлового будинку - веранду А-5 площею 12,3 кв.м., розміром 4,02м х 3,55м, яка знаходиться за адресою вул. В.Великого №6 в с. Станків Стрийського району Львівської області.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_4 зазначив відповідачем у справі Реєстраційну службу Стрийського міськрайонного управління юстиції, яка, як вбачається з ОСОБА_3 з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців, не є юридичною особою, а відтак не може бути відповідачем у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи передбачені ч.1 ст. 309 ЦПК України підстави для скасування рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_4 в задоволенні позову.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_5»яну Павловичу в задоволенні позову.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішення апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

ОСОБА_6