Справа № 148/1144/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2016 року м. Тульчин

Тульчинський районний суд

Вінницької області в складі : судді Саламахи О.В.

за участю: секретаря Носулько К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Торківської сільської ради про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

До Тульчинського районного суду звернулися ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 з позовом до Торківської сільської ради про визнання права власності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.05.2005 померла їх мати і дружина ОСОБА_4 і відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 1,5284 га, розташованої на території Торківської сільської ради. Заповітного розпорядження померла не склала, позивачі є спадкоємцями першої черги за законом.

Однак, оформити свої спадкові права вони не можуть, оскільки ОСОБА_4 володіла спадковим майном на підставі свідоцтва про права на спадщину і за життя не отримала державний акт на право власності.

У звязку з цим, нотаріус Немирівської державної нотаріальної контори відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно.

Вказані обставини змусили позивачів звернутися до суду з даним позовом, просять визнати за ними право власності на земельну ділянку 1,5284га, розташовану на території Торківської сільської ради.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 у судове засідання не зявилися, однак надали суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності у якій вказали, що позов підтримують і просять його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак від Торківської сільської ради, на адресу суду надійшло відношення у якому зазначено, що сільська рада не заперечує проти задоволення позову і просить розглядати справу без участі її представника.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що: 25.05.2016 померла ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-АМ № 008949 від 26.05.2005, виданим Муховецькою сільською радою Немирівського району Вінницької області (а.с. 18).

Згідно довідки № 352 від 28.03.2016, виданої виконавчим комітетом Муховецької сільської ради Немирівського району, спадкоємцями ОСОБА_4 є чоловік ОСОБА_1, дочки ОСОБА_2, ОСОБА_3. Інших спадкоємців передбачених законом чи заповітом немає (а.с. 13). Вказані обставини також підтверджуються свідоцтвами про одруження серії І-УР № 132472 від 28.10.1962, серії ІІ-АМ № 360700 від 06.11.1988, виданими Муховецькою сільською радою (а.с. 19, 20), свідоцтвами про народження серії IV-УР № 1143052 від 02.10.1963, серії VII-УР № 0209809 від 07.04.1968, виданими Муховецькою сільською радою і свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-АМ № 368152 від 04.11.1988, виданим Вінницьким міським відділом ЗАГС (а.с. 21, 22).

До складу спадкового майна входить земельна ділянка площею 1,5284 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Торківської сільської ради, що належала ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину ВСВ № 041806 від 31.12.2004 (а.с. 17).

Згідно копії спадкової справи ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли, що підтверджується їх заявами (а.с. 31 - 33).

Постановами нотаріуса Немирівської державної нотаріальної контори Вінницької області від 11.05.2016, позивачам відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкові земельні ділянки (а.с. 14 - 16).

Згідно ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 07.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 3 ЦПК України, встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених,

невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, в тому числі і визнання права. Тобто, за змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права.

Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1268, 1269, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, що відображено в ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220 ЦК України.

Відповідно до ст. 1216 цього ж Кодексу спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України, визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За приписами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п. 3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013.

Таким чином, із аналізу вищевказаних правових норм, судом встановлено, що позивачами дотримано усіх визначених законодавцем обставин для набуття права власності на спадщину. Однак, своє право вони не взмозі реалізувати, в зв'язку з чим дане право підлягає захисту в судовому порядку.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини,

які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в заявлених ними межах та про існування правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачами, підлягає зарахуванню в прибуток держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41, 45 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1268, 1269, 1296 ЦК України, ст. 3, 11, 15, 18, 57-60, 64, 88, 209-213 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає, за адресою: вул. Леніна, 20, с. Мухівці, Немирівський район Вінницька область, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає, за адресою: вул. Леніна, 20, с. Мухівці, Немирівський район Вінницька область, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживає, за адресою: вул. Станіславського, 30/68, м. Вінниця, у рівних частинах право на спадкове майно після смерті ОСОБА_4, померлої 25.05.2005, а саме на земельну ділянку площею 1,5284 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Торківської сільської ради, що належала померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину ВСВ № 041806 від 31.12.2004.

Судові витрати залишити за позивачами.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Особи, які брали участь в справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: