Справа № 344/5905/16-ц
Провадження № 2/344/3551/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді Польської М.В.

при секретарі c/з ОСОБА_1.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства по будівництву, монтажу та експлуатації засобів телекомунікацій, радіо і телебачення «Свемон-Захід» про визнання права власності на майно,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся в травні 2016 року до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства по будівництву, монтажу та експлуатації засобів телекомунікацій, радіо і телебачення «Свемон-Захід» про визнання права власності на квартиру №7 в будинку по вул.24 серпня, №5 в м.Івано-Франківську, згідно умов трудового контракту.

Позивач позов підтримав повністю, просив задовольнити, з підстав зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача позов визнав, зазначивши, що дійсно умовами контракту передбачався обовязок роботодавця передати працівнику у власність квартиру, яка була надана на проживання на період трудових відносин, після закінчення 8-річного терміну користування житлом.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

04.11.2005 року між ВАТ по будівництву, монтажу та експлуатації засобів телекомунікацій, радіо і телебачення «Свемон-Захід», правонаступником якого є ПАТ по будівництву, монтажу та експлуатації засобів телекомунікацій, радіо і телебачення «Свемон-Захід», як роботодавцем, та ОСОБА_2, як працівником, було укладено трудовий контракт №1 на виконання обовязків (а.с.9-11). Згідно п.2.1.1 роботодавець взяв зобовязання створити працівникові всі умови, необхідні для продуктивної праці, в т.ч. забезпечити працівника безоплатним житлом на період виконання своїх трудових обовязків, а якщо такі триватимуть на протязі 8 років, то роботодавець зобовязаний передати працівнику у власність квартиру, яка була надана на проживання на період трудових відносин, після закінчення 8-річного терміну користування житлом.

Попередньо, позивач був призначений директором Івано-Франківської філії ВАТ по будівництву, монтажу та експлуатації засобів телекомунікацій, радіо і телебачення «Свемон-Захід», однак сам проживав і був зареєстрований до цього в м.Чернівці, а тому відповідачем було вирішено забезпечити його житлом по місцю роботи.

Протоколом засідання Правління від 23.03.2005р. було вирішено придбати квартиру для проживання працівника ОСОБА_2 (а.с.13).

Відповідач є власником квартири №7 в будинку по вул.24 серпня, №5 в м.Івано-Франківську, згідно договору купівлі-продажу (а.с.12).

04.11.2005 року квартира №7 в будинку по вул.24 серпня, №5 в м.Івано-Франківську за Актом приймання-передачі на підставі рішення Правління, була надана позивачу на термін 8-ми років для проживання, з продовженням в подальшому до 31.12.2016 року (а.с.14, 42).

В даній квартирі був і є зареєстрований ОСОБА_2 та члени його сімї ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, та ніс витрати по утриманню даної квартири (а.с.17-20).

Позивач звернувся в січні 2014 року до відповідача про надання йому у власність квартири, однак відповідач не заперечуючи саму передачу у власність квартири, зазначив що неможливо через зміну організаційно-правової форми (а.с.15-16).

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Трудовим договором було визначено обовязок роботодавця передати у власність квартиру працівнику ОСОБА_2

Як слідує зі ст..629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу (ст..526).

За вимогами ст..612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не приступить до виконання зобовязання.

Як слідує зі ст..525 ЦК України забороняється одностороння відмова від виконання зобовязань.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обовязків.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. На час звернення до суду, право власності не визнавалось відповідачем, а в судовому засіданні було змінено позицію щодо спору.

Як слідує зі ст..174 ч.4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Зважаючи на те, що представник відповідача визнав вимоги позову щодо визнання права власності на спірну квартиру за позивачем, який і дальше працює у відповідача, суд з врахуванням договірних відносин вважає, що позов підлягає до задоволення.

Зважаючи на вищевикладене, на підставі ст..16, 392, 629 ЦК України, керуючись ст.ст. 11,174, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, жителем ІНФОРМАЦІЯ_1, м.Івано-Франківськ, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Польська М.В.