Справа № 755/4036/16-ц
"08" червня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
Головуючого судді ЛАСТОВКИ Н.Д.,
при секретарі Фузік Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором довічного утримання, -
ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з ОСОБА_2 заборговану суму грошового утримання з урахуванням індексації і простроченості в розмірі 19 337,94 грн., а також судові витрати, сплачені позивачем при зверненні до суду у розмірі 487,20 грн.
Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що 24 квітня 2009 року державним нотаріусом П'ятої Київської державної нотаріальної контори Войстрик О.В. був засвідчений договір довічного утримання, за яким позивач ОСОБА_1 на певних умовах довічного утримання передав у власність свою квартиру АДРЕСА_1 відповідачу ОСОБА_2 Право власності відповідача на цю квартиру було зареєстровано у Комунальному підприємстві Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна. Відповідно до п. 8 Договору, відповідач зобов'язався забезпечувати позивача готівковими коштами шляхом щомісячної виплати грошового утримання у розмірі 600 грн., що підлягає індексації у встановленому чинним законодавством порядку, а також щомісячно самостійно сплачувати комунальні послуги згідно п.7 Договору. 21.10.2010 року позивачем було заявлено вимогу про сплату наступної щомісячної суми грошового утримання з урахуванням індексу інфляції за минулий термін часу, шляхом вручення письмової заяви відповідачу. 17.01.2011 року позивачем була вручена відповідачу друга заява про індексацію суми щомісячного утримання. Отже, відповідач не виконував належним чином свої обов'язки набувача за договором довічного утримання, порушував істотні умови про матеріальне забезпечення позивача. В порушення умов укладеного Договору він належним чином не проводив індексації суми грошового утримання у період з 01.09.2011 року до 01.03.2016 року, у зв'язку з чим у відповідача утворилася перед позивачем заборгованість у розмірі 19 337,94 грн., що і є підставою звернення позивача з даним позовом до суду.
Позивач та його уповноважений представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, долучені до матеріалів справи, про поважні причини неявки суд не повідомив.
На підставі ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, враховуючи думку позивача та його уповноваженого представника, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення.
Заслухавши думку сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08.06.2016 року, провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором довічного утримання в частині позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованої суми грошового утримання (з урахуванням індексації і простроченості)за договором довічного утримання від 24 квітня 2009 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за період з 01.09.2011 року по 30 квітня 2015 року - закрито.
Відповідно до частини третьої ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
З урахуванням викладеного, судовому розгляду підлягають вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованої суми грошового утримання (з урахуванням індексації і простроченості)за договором довічного утримання від 24 квітня 2009 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за період з 31.04.2015 року по 01.03.2016 року.
Так, відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України).
Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.
Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.
Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.
Статтями 626, 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 744 Цивільного кодексу України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
Відповідно до ст. 745 Цивільного кодексу України, договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Договір довічного утримання (догляду), за яким передається набувачеві у власність нерухоме майно, підлягає державній реєстрації.
Момент виникнення прав та обов'язків між сторонами, передбачених договором утримання (догляду), настає з нотаріального посвідчення договору. У цей момент також виникає і право власності у набувача щодо майна, яке йому передається за договором, окрім нерухомого майна, виникнення права власності щодо якого чинне законодавство пов'язує з державною реєстрацією правочину (ст. 334 Цивільного кодексу України). Право власності на майно, яке підлягає державній реєстрації, повинно бути зареєстровано у відповідних державних органах, про що у договорі здійснюється відповідний запис.
Судом встановлено, що 24 квітня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом П'ятої Київської державної нотаріальної контори Войстрик О.В., зареєстрований в реєстрі за № 7-734, відповідно до умов якого, ОСОБА_1 передав у власність Войстрик О.В. квартиру АДРЕСА_1, яка на момент укладення цього договору належала ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва 02 березня 2000 року згідно з розпорядженням № 52-668 від 02 березня 2000 року та зареєстрованого у Комунальному підприємстві Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 10 квітня 2000 року і записаного у реєстрову книгу за № 677. (а.с. 4)
Судом встановлено, що даний договір сторонами укладений за взаємною згодою, сторони попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють, укладений ними правочин.
24.04.2009 року квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі договору довічного утримання, що підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів за № 722683.
Відповідно до пункту 7 договору довічного утримання, ОСОБА_2 зобов'язався довічно утримувати ОСОБА_1, надаючи йому комплекс послуг: забезпечувати його харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи і медичну, має грошовий еквівалент і оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 600 (шістсот) гривень на місяць, які будуть передаватися відчужувану щомісячно. Крім того, набувач зобов'язаний щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того ким вони були укладені (набувачем чи відчужувачем). Набувач зобов'язується здійснити поховання відчужувача квартири після смерті відчужувача.
Грошове утримання буде щомісячно виплачуватись, починаючи з моменту укладення цього договору щомісячно до 10 числа поточного місяця поштовим переказом, або на вказаний розрахунковий рахунок. Сума грошового забезпечення підлягає індексації у порядку встановленому чинним законодавством. Не проведення індексації у випадку, якщо про це не було заявлено відчужувачем, не вражається істотним порушенням умов договору (пункт 8 договору).
Пунктом 9 вказаного договору передбачено, що одноразове грошове утримання визначено сторонами за спільною згодою у розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) грн., які відчужувач отримав повністю від набувача перед підписанням цього договору.
Відповідно до пункту 10 договору довічного утримання, відчужувач засвідчує, визначене сторонами грошове утримання є достатнім для підтримання повноцінного та достатнього життєвого рівня відчужувача і не потребує подальшого перегляду сторонами умов договору.
Згідно з п. 13 вказаного договору, він може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку не виконання його умов і відмови від добровільного розірвання - однією із сторін у судовому порядку.
Згідно ч.1 ст.64 Цивільного процесуального кодексу України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як встановлено в судовому засіданні, відповідач, починаючи з вересня 2011 року кожен місяць сплачує на користь позивача по 600 грн. Проте, позивач вказує на те, що відповідачем ігноруються усі вимоги позивача сплачувати щомісячне грошове утримання з індексацією, що є порушенням п.8 Договору довічного утримання.
Разом з тим, позивач посилається на те, що 21.10.2010 року та 17.01.2011 року він на адресу відповідача надіслав претензії з пропозицією, де вказав, що останній порушує п.8 Договору довічного утримання та не виконує своїх обов'язків по сплаті щомісячного утримання з урахуванням індексації відповідно до чинного законодавства.
Однак, як вбачається зі змісту вказаних претензій, позивач, не вказує конкретної вимоги з приводу підвищення сплачувати грошового утримання з індексацією, натомість він лише вказує суму боргу, яку необхідно сплатити.
Згідно умов договору довічного утримання вартість матеріального забезпечення визначена сторонами в розмірі 600 грн. в місяць, починаючи з моменту укладення цього договору щомісячно до 10 числа поточного місяця поштовим переказом, або на вказаний розрахунковий рахунок, крім того набувач сплачує витрати по комунальним послугам за квартиру. Сума грошового забезпечення підлягає індексації у порядку встановленому чинним законодавством. Не проведення індексації у випадку, якщо про це не було заявлено відчужувачем, не вважається істотним порушенням умов договору.
Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" передбачено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.
Разом з тим, вказаний Закон не містить посилання на те, що грошове забезпечення за договором довічного утримання підлягає індексації.
Як вбачається в матеріалах справи, позивач 29.04.2015 року звернувся до державного нотаріуса з приводу внесення змін до п.8 умов Договору довічного утримання щодо індексації грошового забезпечення.(а.с.14).
Згідно відповіді заступника завідувача П'ятої київської державної нотаріальної контори за № 1709/01-10 від 05.05.2015 року на звернення позивача, останньому повідомлено про неможливість внести зміни до Договору довічного утримання та запропоновано згідно ст. 651 ЦК України звернутися до суду з позовом про внесення змін до Договору довічного утримання. (а.с.15).
Проте, з вимогами про внесення змін до Договору довічного утримання, позивач до суду не звертався.
Як визначено, до в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Як вбачається з фіскальних чеків позивачу щомісячно перераховувалась, визначена сторонами, сума грошових коштів, яка вказана у Договорі довічного утримання, що не заперечувалося стороною позивача у судовому засіданні..
Аналізуючи укладений 24 квітня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір довічного утримання та наявні у справі докази, приймаючи до уваги пояснення позивача та його представника, ураховуючи положення цивільного законодавства, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 не порушив умови договору довічного утримання, оскільки відповідач не припинив виконання обов'язку щодо утримання позивача за умовами Договору довічного утримання, а позивач при цьому не надав суду доказів на спростування наведених обставин.
Відповідно до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Отже, виходячи із дійсних обставин справи, характеру правовідносин, що склались між сторонами, оцінюючи докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за договором довічного утримання такими, що не підлягають задоволенню.
В порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не розглядає питання стягнення судових витрат, враховуючи, що в межа даного спору судом прийнято рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 23, 334, 626, 629, 654, 744, 745, 755 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 57, 58, 60, 61, 64, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 222-224 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
В задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором довічного утримання - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії