АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3197/2016 Доповідач - Шиманський В.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А., Кравець В.А.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 18 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернувся у вересні 2015 року.

Зазначав, що 03.08.2006 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1. Так як подружнє життя з відповідачем не склалося із-за повної відсутності порозуміння та різних поглядів на життя та подальше примирення неможливе, просив суд розірвати шлюб між ними.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 18 грудня 2015 року позов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_3 до ОСОБА_2, який зареєстрований 03.06.2006 року Виконкомом Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області, а/з №2, розірвано.

Після розірвання шлюбу прізвища відповідачці залишено «ОСОБА_2».

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даного рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана надати ті докази, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі рішення суд виходив із вимог даної норми закону, зібраних у справі та наданих сторонами доказів, яким дав повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Судом вірно встановлено, що 03.06.2006 року між ОСОБА_3 до ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований Виконкомом Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний запис за № 2.

Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу посилаючись на те, що сторони мають різні погляди на шлюб та сім'ю, не підтримують шлюбно-сімейні відносини, подальше примирення є неможливим.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції посилався на те, що сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, тривалий час не підтримують сімейно-шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх законними та обґрунтованими.

Так, згідно з частиною 1 статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3 та 4 ст. 56 СК України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

За змістом ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, проголошена Конституцією України охорона сім`ї полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

В судовому засіданні від 03.02.2016 року відповідачка пояснила, що на протязі останніх років сторони спільно не проживають, де проживає позивач не знає.

Як стверджує сам позивач, наразі, він перебуває у стосунках з іншою жінкою.

З урахуванням обставин справи та вказаних положень закону, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що між сторонами втрачене взаєморозуміння, примирення між подружжям та збереження шлюбно-сімейних відносин неможливе і суперечить інтересам позивача, а тому наявні всі правові підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами.

Посилання апелянта на те, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував, що розірвання шлюбу, негативно вплине на їх спільну дітину, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до положень СК України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Розірвання шлюбу між сторонами не звільняє жодного з батьків від створення умов для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і не звільняє від відповідальність за створення належних умов для цього.

Та обставина, що апелянту не відомі дійсні підстави звернення позивача до суду з вказаним позовом, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції про розірвання шлюбу.

Таким чином, твердження апеляційної скарги про незаконність та упередженість судового рішення матеріалами справи спростовуються.

З огляду на викладене, оскаржене у справі рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення не може бути скасованим з підстав що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 18 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: