У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Закропивного О.В.,Хопти С.Ф.,
Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» про відновлення незаконно змінених істотних умов праці та зобов'язання до вчинення дій, за касаційною скаргою державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суджу Львівської області від 26 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона працювала у Львівському відділенні державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» (далі - ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут») на посаді геолога першої категорії відділу регіональної геології і наказом відділення від 31 січня 2011 року № 5 їй та іншим працівникам з 05 квітня 2011 року було встановлено неповний робочий тиждень з виплатою 0,2 ставки з одним робочим днем. У подальшому вказаний наказ було скасовано судовим рішенням, яким було встановлено, що працівники неправомірно працювали один день на тиждень замість трьох, а решту часу перебували у вимушеному прогулі і, як наслідок, їм неправильно нараховувалась заробітна плата за 0,2 ставки.

З урахуванням наведеного позивач просила суд зобов'язати відповідача відновити їй незаконно змінені істотні умови праці, нарахувати заробітну плату за весь час дії незаконного наказу, з 05 квітня 2011 року по 16 січня 2012 року, здійснити перерахунок різниці в окладі за час вимушеного прогулу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 26 травня 2015 року, позов ОСОБА_6 задоволено.

Зобов'язано державне підприємство «Український державний геологорозвідувальний інститут» відновити ОСОБА_6 істотні умови праці та нарахувати заробітну плату за період з 05 квітня 2011 року по 16 січня 2012 року, за час дії наказу № 5 від 31 січня 2011 року.

Зобов'язано державне підприємство «Український державний геологорозвідувальний інститут» виплатити ОСОБА_6 за час вимушеного прогулу за період з 05 квітня 2011 року по 16 січня 2012 року різницю в між нарахованою та фактично виплаченою заробітною платою (з відрахуванням обов'язкових податків та платежів).

У касаційній скарзі ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут», посилаючись на порушення судами)норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_6, суд першої інстанції, виходив із того, що за позовом іншого працівника наказ відповідача, яким позивачу, як і іншим працівникам інституту було встановлено неповний робочий тиждень з виплатою 0,2 ставки, преюдиційним рішенням суду скасовано, а, відтак, підтверджено незаконність зміни істотних умов праці і позивач має право на отримання різниці між середнім заробітком і отриманими коштами.

Апеляційний суд погодився з таким висновком суду, зазначивши також про те, що позивач фактично перебував у вимушеному прогулі, а рішення суду від 16 листопада 2012 року, яким позивачу відмовлено в позові, стосувалось інших позовних вимог і не є тотожними заявленим у цій справі.

Проте, повністю погодитись із таким висновком судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що ОСОБА_6 працювала у Львівському відділенні ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут» на посаді геолога першої категорії відділу регіональної геології і наказом відділення від 31 січня 2011 року № 5 їй та іншим працівникам з 05 квітня 2011 року було встановлено неповний робочий тиждень з виплатою 0,2 ставки з одним робочим днем.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 03 червня 2011 року, що набрало законної сили після апеляційного перегляду, за позовом ОСОБА_7 вказаний наказ було скасовано. Суди з посиланням на вимоги ст. 124 Конституції України та ст. 14 ЦПК України послались на те, що судові рішення є обов'язковими до виконання, зазначили, що позивачу у 2011 року незаконно було змінено істотні умови праці.

Львівське відділення ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут» ліквідовано з 01 липня 2012 року.

Задовольняючи позов, який виник щодо незаконності зміни істотних умов праці позивачу та, як наслідок, недоотримання ним заробітної плати, суд першої інстанції, незважаючи на це, трудовий спір згідно вимог КЗпП України не вирішив, а фактично переклав цей спір на розсуд відповідача, роботодавця, не уточнивши у позивача позовних вимог, що є порушенням вимог п. 1 ч. 6 ст. 130 ЦПК України.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз'яснено, що резолютивна частина рішення повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені в ст. ст. 215-217 ЦПК України. У ній, зокрема, має бути зазначено розмір грошових сум, присуджених стороні.

Підтвердженням того, що спір виник саме щодо заробітної плати є те, що, відхиляючи доводи представника ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут» про необхідність застосування вимог ст. 233 КЗпП України щодо пропуску строку звернення до суду, суд виходив із того, що спір виник щодо стягнення заробітної плати. Разом з тим, суд таку заробітну плату не визначив, середній заробіток не встановив і їх не стягнув, а зобов'язав відповідача вчинити певні дії щодо захисту трудових прав позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таке вирішення спору судами, а саме зобов'язання роботодавця нарахувати та виплатити заборгованість із заробітної плати, а також середній заробіток за час вимушеного прогулу, як випливає з доводів касаційної скарги потягне за собою новий спір між сторонами щодо правильного обчислення заробітної плати позивача та правильного обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

За таких обставин, коли фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, судом не встановлені, судові рішення не можуть вважатися законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суджу Львівської області від 26 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД.Д. Луспеник
Судді:О.В. Закропивний
С.Ф. Хопта
В.А. Черненко
С.П. Штелик