АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2839/16 Головуючий 1 інст. Богдан М.В.
Справа № 641/3133/13-ц Доповідач - Кісь П.В.
Категорія:спори, що виникають
із житлових правовідносин
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого, судді - Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

за участю секретаря Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6, про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом примусового вселення, проведення технічної інвентаризації та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

09.04.2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, який в подальшому 29.01.2016 року остаточно уточнила і просила усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом примусового вселення в квартиру АДРЕСА_1 з одночасним проведенням технічної інвентаризації квартири спеціалістом БТІ шляхом доступу до всіх приміщень квартири; зобовязати ОСОБА_5 не перешкоджати користуванню квартирою; стягнути з ОСОБА_5 на користь позивача матеріальну компенсацію за моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_3 посилалась на те, що вона та відповідач перебували у шлюбі з квітня 1990 року. У серпні 1999 року шлюб було розірвано. На той час ОСОБА_5 вже тривалий час з сімєю не проживав, однак наполягав на зустрічах з дитиною, тому мав ключ від квартири АДРЕСА_2, яка була придбана в період шлюбу та де з 1996 року проживала вона та їх неповнолітня дитина. З 1991 року ОСОБА_5 проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, а 27.11.2001 року вона звернула увагу на те, що з коробки з документами зникли документи на техніку. Вона змінила замки на вхідних дверях на наступний день. Ввечері 28.11.2001 року ОСОБА_5 прийшов з міліцією. Перед цим вдень ОСОБА_3 зібрала старі речі, якими він не користувався та склала акт. ОСОБА_5 написав розписку, що він отримав речі згідно списку. Ця розписка та список зникли з квартири під час подій 16-25 січня 2004 року. 26.11.2001 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом про поділ майна. 12.12.2001 року майно в квартирі було описано та арештовано, також накладено арешт на квартиру. В 2003 році ОСОБА_3 всі речі повернула та отримала розписки. Складені акти. 25.01.2004 року ні одного з цих документів в квартирі не знайдено.

18.12.2003 року між сторонами підписано мирову угоду, якою визнавалось право власності на спірну квартиру по 1/2 за кожним та був наявний перечень речей, які повинні були відійти кожному з співвласників. 16.01.2014 року ОСОБА_5 зібрав бригаду з чотирьох людей та зламали металічні двері в квартиру. 24.01.2004 року ОСОБА_3 подала заяву до Комінтернівського РВ, повідомивши, що вона з малолітнім сином залишилась на вулиці і відповідач з того часу не пускає позивача до квартири, чинить перешкоди в користуванні власністю.

Крім того, вказує позивач ОСОБА_3, під час розгляду справи відповідач не пускав експерта до квартири, а також техніка БТІ. Внаслідок подій їй завдано душевних страждань, що спричинило матеріальну шкоду.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Суд вирішив усунути ОСОБА_3 перешкоди у користуванні власністю - квартирою № 28 по проспекту Г.Сталінграда, 165-В у м.Харкові та вселити її в квартиру АДРЕСА_3. Також суд зобовязав ОСОБА_5 не перешкоджати ОСОБА_3 користуватися квартирою № 28 по проспекту Г.Сталінграда, 165-В у м. Харкові. В іншій частині позовних вимог суд відмовив.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також при невідповідності висновків суду обставинам справи.

Обґрунтовуючи скаргу, ОСОБА_4 вказує, що суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, не надав належної правової оцінки тій обставині, що їх дочка ОСОБА_3 внаслідок неправомірних дій відповідача отримала сильний стрес, який призвів до душевних страждань; у неї зявилась безсоння, апатія, депресія, поганий апетит, вона почала приймати снодійне та знеболюючі препарати; вона відчувала себе викинутою на вулицю. Незважаючи на те, що її з сином приютили її батьки, вона постійно відчуває незручності, оскільки не може вільно реалізувати своє конституційне право на житло. Крім того, вона постійно відчуває сором перед близькими та знайомими у звязку з обмеженими житловими умовами, а також відчуває безсилля через неможливість відновити своє порушене право на житло.

Відповідач ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просив скасувати рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні усіх позовних вимог, вказуючи, що в матеріалах справи повністю відсутні належні та допустимі докази, які свідчили про реальне перешкоджання ним позивачу в користуванні спірною квартирою; що суд перешкодив встановленню істини по справі, відмовивши у задоволенні заявленого у суді його представником ОСОБА_7 клопотання про витребування від адміністрації прикордонної служби України інформації про те, коли і у якому напрямку з 2010 року і по теперішній час ОСОБА_3 перетинала державний кордон України; що суд залишив поза увагою надані в судовому засіданні пояснення позивача про те, що вона з 2010 року проживає на території Австралійського Союзу.

Сторони ОСОБА_3 і ОСОБА_5 - в суд апеляційної інстанції не зявилися, про причину неявки не повідомили.

Представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 свою апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити, посилаючись на викладені в апеляційній скарзі доводи, а апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_5 просив відхилити. При цьому ОСОБА_4 та інший представник позивача адвокат ОСОБА_8, не заперечували ту обставину, що позивач ОСОБА_3 проживає за межами України на території Австралійського Союзу, однак стверджують, що ця обставина не спростовує доводи позивача та не позбавляє її права на судовий захист її прав власника квартири.

Крім того, представники позивача пояснили, що позовні вимоги обумовлені тим, що між колишнім подружжям ОСОБА_3 і ОСОБА_5 триває давній конфлікт щодо прав на квартиру, що на розгляді Комінтернівського районного суду м.Харкова знаходиться інша цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про встановлення порядку користування квартирою по якій відповідач ОСОБА_5 перешкоджає проведенню технічного обстеження спеціалістом комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» з метою виготовлення нового технічного паспорту на квартиру з урахуванням самовільно здійсненого відповідачем перепланування та перешкоджає огляду квартири експертом з метою проведення призначеної судом будівельно-технічної експертизи.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_5 і просив її задовольнити, вказуючи, що позивачем та її представниками не надано, а матеріали справи не містять даних про перешкоджання відповідачем ОСОБА_3 у користуванні квартирою, а техніку БТІ та судовому експерту в обстеженні квартири, стверджуючи, що відповідач ОСОБА_5 не був повідомлений у передбаченому законом порядку про покладення на нього судом обовязку в певний час надати техніку та експерту для огляду спірну квартиру, а позивачу ОСОБА_3, яка знаходиться за межами України, він взагалі не створює ніяких перешкод у користуванні квартирою.

Крім того, вказує ОСОБА_7, апеляційна скарга ОСОБА_4 фактично підтверджує його доводи і узгоджується з апеляційною скаргою відповідача, оскільки і він і ОСОБА_9 просить скасувати рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційні ОСОБА_9 і відповідача ОСОБА_5 задоволенню не підлягають за таких підстав.

Судом встановлено, а сторонами, та іншими особами, що беруть участь у справі, не заперечується, що трьохкімнатна квартира АДРЕСА_4 належить на праві спільної часткової власності сторонам ОСОБА_5 і ОСОБА_3 по ? частині кожному.

З наданого суду технічного паспорту на квартиру (станом на 26.04.2004р.) вбачається, що квартира АДРЕСА_5 складається з 3-х кімнат житловою площею 36,7 кв.м., у тому числі: 1-а кімната 9,7 кв.м., 2-а кімната 16,4 кв.м, 3-а кімната 10,6 кв.м. Загальна площа квартира 55,0 кв.м (а.с.10-11 тому 1).

Відповідно до довідки ОСББ «Татра» від 20.05.2005 року, ОСОБА_3 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 30.10.1996 року разом з сином ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 Квартира придбана за договором купівлі-продажу 22.10.1996 року на імя ОСОБА_3, яка проживала в квартирі до 16.01.2004 року. У січні 2004 року за відсутності згоди позивача в квартиру вселився ОСОБА_5 зі своєю співмешканкою та матірю, де проживають по теперішній час. З того часу між сторонами існує конфлікт, в тому числі і щодо майнових прав, за вирішенням якого сторона позивач зверталася до територіального органу внутрішніх справ, в прокуратуру, в суд. В ході розгляду справи за позовом ОСОБА_3 у особі її представника ОСОБА_4, судом за клопотанням представника позивача призначалась будівельно-технічна експертиза, яка не була проведену у звязку з невиконанням викладеного у клопотанні експерта прохання про забезпеченні безперешкодного обстеження квартири. (т.1 а.с.94,96, 100, 106).

Згідно листа КП «ХМ БТІ» від 07.10.2015 року на адресу ОСОБА_4, виготовити технічний паспорт на квартиру №28 по пр-ту Г. Сталінграду в м. Харкові не надається можливим, оскільки в зазначений день 06.10.2015 року доступу для обстеження вказаної квартири надано не було (т.1 а.с.245).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3 в частині вимог про усунення перешкод у її користуванні власністю та вселенні в квартиру АДРЕСА_6 і про зобовязання відповідача ОСОБА_5 не перешкоджати ОСОБА_3 у користуванні квартирою, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 є співвласником вказаної квартири і відповідно до приписів ст.ст.319,383 ЦК України та ст.150 ЖК України має право володіти і користуватися вказаним житлове приміщення, а відповідач, згідно вимог ст.321 ЦК України, не може позбавляти чи обмежувати її цього права.

Відмовляючи в задоволенні іншої частини позовних вимог, суд виходив з того, що позивачем не доведено обставини, за наявності яких законом передбачено відшкодування моральної шкоди, а також у звязку з відсутністю підстав для застосування такого способу захисту, як примусове проведення інвентаризації квартири спеціалістами бюро технічної інвентаризації.

Апеляційний суд погоджується з таким рішенням, оскільки воно ухвалене у відповідності із законом, на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного Кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України).

Апеляційний суд відхиляє викладені в апеляційній скарзі представника позивача доводи про незаконність рішення в частині відмови про задоволення позовних вимог про примусову інвентаризацію квартири спеціалістами БТІ, як способу забезпечення належними матеріалами експерта при проведенні судової будівельно-технічної експертизи, оскільки правові наслідки ухилення особи, яка бере участь у справі, від участі в проведенні експертизи, якщо без цього провести експертизу неможливо, передбачено статтею 146 ЦПК України, а не ст.16 ЦК України.

Також суд першої інстанції обґрунтовано і у відповідності до вимог ст.ст.10, 60, 212, 213 ЦПК України, з урахуванням положень ст.ст.23, 1167 ЦК України та розяснень, які викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від» 31 березня 1995 року № 4, надав відповідну правову оцінку та ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову в частині вимог про відшкодування моральної шкоди.

Також не містить даних про наявність передбачених статтею 309 ЦПК України підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції і апеляційна скарга відповідача ОСОБА_5 та доводи його представника ОСОБА_7, оскільки представники позивача не заперечували перетин позивачем ОСОБА_3 кордону України, обґрунтовано вказуючи, що ця обставина не може позбавляти її на судовий захист порушеного права власника житлового приміщення, яке знаходиться в м.Харкові.

Сукупність наданих представником позивача доказів, а також висловлені в суді першої інстанції і в апеляційному суді відношення відповідача та його представника до позову, до рішення суду та до апеляційної скарги ОСОБА_4 свідчать про обґрунтованість висновків суду про доведеність порушення відповідачем права позивача, яке підлягає захисту.

Доводи апелянтів висновки суду не спростовують і не свідчать про наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 і ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: І.С. Кіпенко

ОСОБА_2