АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3671/16 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 639/5605/15-ц ОСОБА_1
Категорія: договірні Доповідач - Швецова Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді : Швецової Л.А.,

Суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

За участі секретаря: Єрьоменко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 квітня 2016 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

17 червня 2015 року ПАТ «ВТБ Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просило суд стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором у сумі 113 347,77 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати. 22 березня 2016 року представником ПАТ «ВТБ Банк» було збільшено позовні вимоги, в яких представник просив суд стягнути з відповідача на користь банку заборгованість у сумі 213 042,73 грн.

В обґрунтування збільшених позовних вимог ПАТ «ВТБ Банк» посилався на те, що 24.12.2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, згідно з яким банк надав позичальнику кредит в сумі 100 000 грн., строком до 24.12.2017 року, а останній зобовязався використати та повернути суму отриманого кредиту, та сплатити проценти за користування коштами у розмірі 12% річних. ПАТ «ВТБ Банк» вказує, що банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а ОСОБА_2 з жовтня 2014 року зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує, не вносить грошові кошти для погашення заборгованості зі кредитом та відсотками, у зв'язку з чим і утворилася заборгованість, яка станом на 02.03.2016 року складає 213 042,73 грн., у зв'язку з чим ПАТ «ВТБ Банк» звернувся до суду.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 квітня 2016 року позовні вимоги ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором №R4В від 24.12.2013 року у сумі 213 042,73 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВТБ Банк» судовий збір у сумі 3 195,64 грн.

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 звернувся на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, апелянт зазначив, що Кредитний договір №R4В від 24.12.2013 року не відповідає вимогам п. 4 та п. 6 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме у вказаному договорі не зазначено право достроково повернення кредиту та умови дострокового розірвання договору, відсутність цих пунктів у договорі є підставою для визнання договору недійсним.

Крім того, апелянт зазначає, що ПАТ «ВТБ Банк» неправильно нарахував пеню. Відповідно до п. 5.1. Кредитного договору, позичальник зобовязаний сплатити на користь Банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобовязань за кожен день порушення виконання зобовязань, включаючи день погашення. Нарахування пені повинно провадитись на фіксовану суму, яку позичальник вчасно не заплатив відповідно до графіку погашення заборгованості, а ПАТ «ВТБ Банк» нарахував пеню на загальну суму заборгованості.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, заперечення проти них, колегія відповідно до положень ст..308 ЦПК України, вирішила апеляційну скаргу відповідача відхилити з наступного.

За правилом ч.1 ст..60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вони посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст..61 цього Кодексу, які не підлягають доказуванню.

Суд, за ч.1 ст.11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

По справі , згідно наданих доказів встановлено , що 24 грудня 2013 року ОСОБА_2 отримав у ПАТ «ВТБ Банк»» кредит у розмірі 100000 грн., з оплатою12% річних за користування кредитом до 24 грудня 2017 року, шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника, операції за якими можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів у відділенні «Комінтернівське» ПАТ «ВТБ Банк».

Згідно п.4.1. кредитного договору днем видачі кредиту вважається день безготівково перерахування коштів. Як вбачається з Меморіального ордеру № 2071 від 24.12.2013р. грошові кошти були перераховані банком на картковий рахунок ОСОБА_2

За користування кредитом відповідно до п.4.2 кредитного договору позичальник зобовязаний сплачувати щомісячно, відповідно графіка повернення кредиту, сплати процентів та розрахунку вартості супутніх послуг, комісійну винагороду управління кредитом у розмірі 1,69% від початкової суми кредиту.

Згідно наданого розрахунку ОСОБА_2 з жовтня 2014 року зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує.

Відповідно наданого розрахунку, станом на 2 березня 2016 року відповідач має заборгованість за кредитним договором у сумі 50 428,41 грн., заборгованість за простроченим кредитом 30780,38грн., прострочена заборгованість за відсотками 12947,33 грн., прострочена комісія 27040грн., поточна заборгованість за комісією 1690 грн., а всього 129966,23 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Як вбачається з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст.ст. 610 - 611 ЦК України, передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають передбачені законом або договором наслідки.

За таких обставин, виходячи із положень кредитного договору, відповідно до положень ст..ст. 526, 530, 610 ЦК України про порядок виконання зобовязання з визначенням строком виконання та права вимоги про дострокове виконання зобовязання, суд, у відповідності до положень 1048, 1050 цього Кодексу, дійшов підставного і обґрунтованого висновку про дострокове стягнення заборгованості по кредиту.

Безпідставним є посилання відповідача на той факт, що розрахунок заборгованості не відповідає дійсності. Представником позивача був наданий розрахунок заборгованості, будь яких доказів, які б спростували наявність суми заборгованості та її розмір, відповідачем в судове засідання надано не було.

Що стосується застосування строків позовної давності, судова колегія приходить до висновку, що за спірним кредитним договором строк позовної давності не сплинув.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четвертастатті 267 ЦК України).

Про застосування позовної давності відповідач заявив клопотання 12 квітня 2016 року.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 лютого 2015 року ПАТ «ВТБ Банк» направив лист-вимогу з пропозицією негайного виконання порушеного зобовязання та сплати заборгованості протягом 30 днів з дня отримання листа, який ОСОБА_2 отримав 20 лютого 2015 року, про що свідчить його підпис на зворотному повідомленні про вручення листа. Таким чином з 31 дня після отримання відповідачем листа-вимоги у ПАТ «ВТБ Банк» виникло право на примусове стягнення заборгованості, тобто з 23 березня 2015 року. З позовною заявою позивач звернувся 17 червня 2015 року в межах трирічного строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновку суду належними та допустимим доказами. Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_2 на те, що рішення ухвалене без врахування усіх обставин та положень Закону України «Про захист прав споживачів» судова колегія вважає безпідставними, оскільки відповідач не звертався за захистом своїх прав до суду відповідно до цього Закону, та такі вимоги перебувають поза межами спору, що вирішується по справі.

Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано задоволено позовні вимоги банку у повному обсязі.

На підставі наведеного, враховуючи, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, судова колегія вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін

Керуючись ст..ст. 303, 304, 308, 313, 314 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 квітня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий: Швецова Л.А.

Судді: Бурлака І.В.

ОСОБА_3