УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 14 грудня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Ситнік О.М., Іваненко Ю.Г., Ступак О.В., розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Новосілківської сільської ради Буського району Львівської області, ОСОБА_5, третя особа - Буська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Буського районного суду Львівської області від 28 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 23 червня 2016 року, в с т а н о в и л а: У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її баба та мати відповідача ОСОБА_6, яка за життя, 10 березня 1995 року склала заповіт, згідно з яким заповіла все своє майно їй та ОСОБА_7 Після звернення до нотаріальної контори вона дізналася, що 26 листопада 1996 року ОСОБА_6 склала інший заповіт, за яким все своє майно заповіла синові ОСОБА_5 На її думку, заповіт від 26 листопада 1996 року є нікчемним на підставі ч. 1 ст. 1257 ЦК України, оскільки при його посвідченні було порушено вимоги Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України, а саме не зазначено місце та час складання заповіту, що написаний заповіт заповідачем за допомогою загальноприйнятих технічних засобів власноручно, чи записаний на прохання заповідача особою, яка посвідчує заповіт, та прочитаний вголос, не зроблено відповідний запис у попередньому заповіті. Просила визнати нікчемним заповіт, складений 26 листопада 1996 року в Новосілківській сільській раді Буського району Львівської області, посвідчений секретарем сільської ради Жук М.М. Рішенням Буського районного суду Львівської області від 28 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 23 червня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено. У касаційній скарзі ОСОБА_4., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права. Зокрема, суд на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), застосувавши до правовідносин, які склалися між сторонами ст. ст. 541, 544 ЦК Української РСР, ст. 37 Закону України «Про нотаріат», ст. 38 Закону України «Про місцеве самоврядування», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 26 жовтня 1994 року за № 256/466, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки відсутні правові підстави для визнання нікчемним заповіту від 26 листопада 1996 року на підставі ч. 1 ст. 1257 ЦК України, оскільки у ЦК Української РСР було передбачено можливість і підстави визнання угод недійсними. Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338−341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів і не згоди заявника з висновком суду по їх оцінці. Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити. Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити. Рішення Буського районного суду Львівської області від 28 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 23 червня 2016 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Колегія суддів: Ситнік О.М. Іваненко Ю.Г. Ступак О.В.