Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.09.2016 Справа №607/5480/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд в складі:

головуючого судді Сливка Л.М.

за участі секретаря судового засідання Зарічної О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Український інноваційний банк про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2 предявив до суду позов, в якому просить визнати недійсним і безгрошовим кредитний договір №23/07-ф укладений між ОСОБА_1 та акціонерним товариством Український інноваційний банк 23 лютого 2007 року, з моменту його вчинення. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у 2009 році Тернопільське відділення ПАТ "Український інноваційний банк" звернулось до нього із позовом про стягнення грошових коштів за кредитним договором. З моменту отримання вказаної позовної заяви він (ОСОБА_1 ) дізнався про те, що нібито між ним та ПАТ "Український інноваційний банк " було укладено кредитний договір №23/07-ф від 23 лютого 2007 року за яким він отримав грошові кошти в сумі 200000 гривень. Працівник банку не повідомив ОСОБА_1 про те, що він буде поручителем УПП «Металоресурси», не повідомивши, що на нього оформляється кредит в сумі 200000 гривень. За фактом протиправного формування пакету документів для видачі вказаного кредиту, 14 вересня 2010 року, прокурором міста Тернополя було порушено кримінальну справу стосовно службових осіб Тернопільського підрозділу АТ Укрінбанк. У листопаді 2011 року Тернопільським міськрайонним судом у цій кримінальній справі постановлено обвинувальний вирок. Жодних документів та грошових коштів ОСОБА_1 в банку особисто не отримував, доручення на отримання коштів від його імені нікому не надавав, про порядок оформлення кредиту йому нічого не відомо, другий примірник кредитного договору банк йому не надав, будь яких грошових коштів за кредитним договором позивач не сплачував. Вважає, що його було введено в оману щодо обставин, які мають для нього істотне значення, зокрема те, що він підписує саме кредитний договір, внаслідок чого бере на себе обовязок позичальника, зобовязується погашати кредит і відсотки та інші платежі за ним та стає формальним боржником банку. У звязку з цим просить суд визнати недійсним договір №23/07-ф укладений між ОСОБА_1 та ПАТ "Український інноваційний банк " в особі Тернопільського відділення ПАТ "Український інноваційний банк ".

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, однак його представник ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення.

Представник відповідача у судове засідання не зявився із невідомої суду причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки у судове засідання суду не повідомив та не подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Приймаючи до уваги вимоги ч.4 ст.169 ЦПК України, суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином і повторно не зявився у судове засідання без поважних причин, а тому, суд може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Зі згоди позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає ст.224 ЦПК України.

Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

23 лютого 2007 року між ОСОБА_1 (позичальником) та АТ Укрінбанк, правонаступником якого є ПАТ "Український інноваційний банк " кредитором) в особі директора Тернопільської філії ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №23/07-ф, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 200 000 гривень на споживчі потреби із сплатою18% річних, з кінцевим терміном повернення 22 лютого 2008 року. Вироком Тернопільського міськрайонного суду від 07 листопада 2011 року у кримінальній справі № 1-34/2011р. ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 364-1, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 367 КК України, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України. Даний вирок набрав законної сили.

Згідно вказаного вироку ОСОБА_1 познайомився з ОСОБА_5 у 2006 році. На початку 2007 року від ОСОБА_5 йому поступила пропозиція щодо оформлення кредиту в АТ "Український інноваційний банк". ОСОБА_5 повідомив, що кредит буде використаний у фінансово-господарській діяльності УПП "Металоресурси" , а з його сторони необхідно зявитись в банк і підписати відповідні документи необхідні для видачі кредиту, які йому будуть надані працівником банку. Суми кредиту ОСОБА_5 не називав. Він погодився на умови ОСОБА_5, оскільки повністю довіряв йому, і в приміщенні банку підписав документи, які йому надав працівник банку. Вказаний працівник банку представив перелік документів і вказав місце, де поставити підписи, що він і зробив. Які саме документи підписував не знає, так як не ознайомлювався з ними. Із змістом документів, представлених йому в банку, він не ознайомлювався, оскільки знав, що кредит буде отриманий і використаний у фінансово-господарській діяльності УПП "Металоресурси". Ніяких документів, ніяких грошових коштів в банку особисто не отримував. Доручення на отримання коштів він нікому не надавав. Коли підписував документи в банку, то вважав, як йому казав ОСОБА_5, що кредит оформляється на УПП "Металоресурси".

Вказані обставини підтверджуються також постановою старшого слідчого ОВС СУ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_6 про відмову в порушенні кримінальної справи від 02 грудня 2011 року, у якій він встановив, що при підписанні ОСОБА_1 кредитного договору ОСОБА_4 ввів його в оману щодо обставин, які мали істотне значення для нього, шляхом замовчування дійсних своїх намірів та не надав йому можливості ознайомитися із документами, які були підписані позивачем. Крім цього, даною постановою встановлено, що грошові кошти ОСОБА_1 не отримував і не заволодівав грошовими коштами АТ "Укрінбанк" шляхом обману, зловживання довірою чи іншим способом по кредитному договору № 23/07-ф від 23 лютого 2007 року укладеним між Тернопільською філією АТ "Укрінбанк" та ОСОБА_1 були внесені в касу УПП Металоресурси, що підтверджується прибутковими касовими ордерами УПП Металоресурси.

Крім цього, вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 липня 2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366 КК України. Як вбачається із вказаного вироку, «…на початку травня 2006 року, у директора УПП "Металоресурси" ОСОБА_5 виник злочинний намір, направлений на внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5, за місцем реєстрації підприємства в м. Борщів, вул. Промислова, 3 вніс до офіційного документу Балансу УПП "Металоресурси" за 3 квартал в статтю "Короткострокові кредити банків" рядок 500, завідомо неправдиву інформацію про відсутність на початок та кінець звітного періоду відомостей про суму поточних зобовязань підприємства перед банками за отриманими позиками, хоча протягом січня-червня 2006 року УПП Металоресурси отримано кредитні кошти від ТФ АТ "Укрінбанк" на загальну суму 1000000 гривень. Зокрема, згідно прибуткового касового ордеру, виданого УПП "Металоресурси" №4 від 23 лютого 2007 року УПП "Металоресурси" прийняло від ТФ АТ "Укрінбанк" грошові кошти в сумі 200000 гривень на підставі кредитного договору №23/07-ф від 23 лютого 2007 року.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За приписами ч. 3 та 5 ст. 203 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 230 Цивільного кодексу України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови №9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Таким чином, грошові кошти за оспорюваним кредитним договором були отримані унітарним приватним підприємством "Металоресурси" безпосередньо від Тернопільської філії АТ "Укрінбанк" , тому суд приходить до переконання, що даний оспорюваний правочин укладений між ОСОБА_1 і АТ "Укрінбанк" не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а тому кредитний договір №23/07-ф від 23 лютого 2007 року слід визнати недійсним на підставі ч.5 ст. 203, ст. 215 ЦК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 223, 294, 296 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 203, 215, 229, 230, 1054 Цивільного кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Український інноваційний банк про визнання договору недійсним задовольнити.

Визнати недійсним кредитний договір № 23/07-ф від 23 лютого 2007 року укладений між ОСОБА_1 та акціонерним товариством "Український інноваційний банк", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Український інноваційний банк".

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Л. М. Сливка