Ухвала

Іменем України

22 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Гримич М.К.,

ІваненкоЮ.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення недоплаченої заробітної плати, зобов'язання оформити відпустку по догляду за дитиною, відшкодування моральної шкоди; за зустрічним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: Радомишльське відділення Малинської МДПІ у Житомирській області, Радомишльський районний центр зайнятості населення у Житомирській області, про визнання трудового договору недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 15 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона працює у фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3.) на посаді продавця. З жовтня по грудень 2014 року відповідачка виплатила їй заробітну плату не в повному обсязі, а також відмовилася оформити їй декретну відпустку по догляду за дитиною - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення ним трирічного віку.

Враховуючи викладене та з урахуванням уточнень позовних вимог, позивачка просила стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати у розмірі 2 814 грн. та моральну шкоду у розмірі 5 тис. грн., а також зобов'язати відповідача оформити їй відпустку по догляду за дитиною до досягнення ним трирічного віку.

У грудні 2015 року ФОП ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що при укладенні трудового договору ОСОБА_2 не мала наміру виконувати трудові обов'язки, оскільки приховала від роботодавця стан свого здоров'я, зокрема приховала те, що на момент влаштування на роботу перебувала на шостому місяці вагітності, мала вади слуху, що негативно вплинуло на якість виконуваних нею обов'язків.

Враховуючи викладене та те, що відповідачка декілька разів без поважних причин була відсутня на робочому місці протягом зміни, позивачка просила визнати трудовий договір, укладений 22 жовтня 2014 року, недійсним.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 15 березня 2016 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 641 грн. 14 коп. недоплаченої заробітної плати за період роботи в жовтні-листопаді 2014 року. В іншій частині позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ФОП ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення, посилаючись неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Судові рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ФОП ОСОБА_3 не оскаржені, тому в касаційному порядку не переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення в оскарженій частині ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_2, суди на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про стягнення з відповідача недорахованої заробітної плати, зокрема різниці між розміром мінімальної заробітної плати та здійсненими роботодавцем виплатами ураховуючи фактично відпрацьований ОСОБА_2 час (18 днів).

В іншій частині рішення районного суду до апеляційного суду не було оскаржене та не переглядалось, тому підстав для перегляду їх в касаційному порядку відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 324 ЦПК України немає.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України) і на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 15 березня 2016 року в частині часткового задоволення позову ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення недоплаченої заробітної плати залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.К. Гримич

Ю.Г.Іваненко