У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Колос» про визнання права власності на нерухоме майно за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою її представником - ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 30 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 5 травня 2015 року вона придбала нежитлову будівлю ферми (корівник, навіс), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Зазначене майно було придбано у 17 осіб, які отримали його в рахунок майнових паїв, як члени колишнього колективно сільськогосподарського підприємства «Колос» Надьбегань, правонаступником якого є сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Колос» (далі - СТОВ «Колос»). 14 липня 2015 року вона отримала свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, в якому зазначено, що їй на вказаний майновий пай виділено нерухоме майно - корівник і навіс, на загальну суму 7 884 грн, загальною площею 1099,1 кв. м. Крім того, на її замовлення було виготовлено технічний паспорт на нежитлову будівлю ферми (корівник і навіс) станом на 26 червня 2015 року, в якому вказано, що площа корівника становить 94,8 кв. м, площа навісу - 1004,35 кв. м.

Однак при зверненні до реєстраційної служби Берегівського районного управління юстиції їй було відмовлено у державній реєстрації права власності на належне їй нерухоме майно у зв'язку з тим, що на даний час не існує діючого нормативно-правового акта, який регулює порядок реєстрації речових прав на майнові паї членів колективного сільськогосподарського підприємства.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила суд визнати за неюправо власності на нежитлову будівлю ферми (корівник і навіс), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 11 січня 2016 року позов ОСОБА_4задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на нежитлову будівлю ферми (корівник і навіс), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 30 травня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_5, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що позов було пред'явлено до неналежного відповідача, оскільки ОСОБА_6 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 1 квітня 2009 року є власником земельної ділянки, на якій знаходиться спірна будівля, яка відповідно до рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 16 вересня 2014 року, що набрало законної сили, підлягає знесенню, а ОСОБА_4 згідно з вимогами ст. 33 ЦПК України не заявила клопотання про заміну відповідача чи залучення ОСОБА_6 як співвідповідача, що не позбавляє позивача на загальних підставах звернутись до суду з позовом у тому числі й до належного відповідача.

Отже, судовим рішенням порушуються права ОСОБА_6, а посилання в касаційній скарзі на те, що ОСОБА_6 незаконно набула право власності на земельну ділянку є безпідставними, оскільки її державний акт на право власності на земельну ділянку від 1 квітня 2009 року недійсним чи незаконним не визнано.

Тому доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 30 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
С.Ф. Хопта С.П. Штелик