У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Коротуна В.М., Нагорняка В.А.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за клопотанням Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Aequitas» про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення спеціалізованого міжрайонного економічного суду м. Алмати від 28 травня 2014 року у справі № 2-2076/14 про стягнення заборгованості з Публічного акціонерного товариства «Інститут транспорту нафти», за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Інститут транспорту нафти» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 04 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Aequitas» (далі - ТОВ «ЮФ «Aequitas») м. Алмата Республіки Казахстан звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з клопотанням про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення спеціалізованого міжрайонного економічного суду м. Алмати від 28 травня 2014 року у справі № 2-2076/14 про стягнення заборгованості з Публічного акціонерного товариства «Інститут транспорту нафти» (далі - ПАТ «Інститут транспорту нафти»).

Вказана заборгованість виникла внаслідок того, що боржник не оплатив послуги, надані заявником за договором про надання юридичних послуг від 01 липня 2010 року, а саме послуг з представництва інтересів боржника у суді апеляційної інстанції у справі щодо оскарження рішення Податкового департаменту м. Алмата. В порушення умов договору ПАТ «Інститут транспорту нафти» не сплатило у встановлений договором п'ятнадцятиденний строк виставлений заявником рахунок від 02 вересня 2010 року на суму 4 тис. євро.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 січня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2016 року, клопотання задоволено.

Визнано та надано дозвіл на примусове виконання рішення спеціалізованого міжрайонного економічного суду м. Алмати від 28 травня 2014 року у справі № 2-2076/14, яким передбачено стягнути з ПАТ «Інститут транспорту нафти» на користь ТОВ «ЮФ «Aequitas» заборгованість в сумі 4 тис. євро, що за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали суду становить 104 880 грн, а також 24 500 тенге державного мита, що за курсом Національного банку України на день винесення ухвали становить 1 715 грн.

У касаційній скарзі ПАТ «Інститут транспорту нафти», посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно зі ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що рішення спеціалізованого міжрайонного економічного суду м. Алмати від 28 травня 2014 року набрало законної сили 26 листопада 2014 року, а 14 квітня 2015 року спеціалізований міжрайонний економічний суд м. Алмати видав виконавчий лист для примусового виконання рішення від 28 травня 2014 року, в якому, зокрема, зазначено, що рішення підлягає виконанню з моменту набрання законної сили.

На час звернення до суду із клопотанням рішення спеціалізованого міжрайонного економічного суду м. Алмати від 28 травня 2014 року у справі № 2-2076/14 боржником не виконувалось і не виконано; місцезнаходження боржника: м. Київ, вул. Артема, 60, одержувач ПАТ «Інститут транспорту нафти» знаходиться в Україні.

Відповідно до ч. 1 ст. 390 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Задовольняючи клопотання, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно виходив із того, що рішення боржником не виконано, предмет спору є таким, що підлягає розгляду за законами України, виконання рішення спеціалізованого міжрайонного економічного суду м. Алмати від 28 травня 2014 року інтересам України не загрожує і не суперечить публічному порядку України, інші рішення у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і на тій самій підстав судами (іншим органами) не ухвалювались.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Інститут транспорту нафти» відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 04 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Закропивний О.В. Коротун В.М. Нагорняк В.А.