Провадження № 2/734/621/16 Справа № 734/1714/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 червня 2016 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Бараненко С.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Москалюк О.Є. та позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Козелець цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Зугресівської міської ради Донецької області Харцизького району про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

із позовною заявою про визначення додаткового строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у суд звернулася ОСОБА_1 до Зугресівської міської ради Донецької області Харцизького району.

При судовому розгляді цивільної справи встановлено, що 12 вересня 2015 року помер чоловік позивача, ОСОБА_2 в м. Зугрес, Харцизького району, Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕЛ № 278974, яке видане 16 травня 2016 року Козелецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис про смерть № 59.

Після смерті ОСОБА_2 залишилось спільно нажите майно, що знаходиться у Харцизькому районі, Донецької області.

В звязку з бойовими діями на території Донецької області у позивача, ОСОБА_1 не було можливості в строк встановлений законом України вступити в спадщину. Так як, ОСОБА_1 проживає на окупованій території, де на даний час не діють закони України, позивач не мала можливості виїхати за межі області.

ОСОБА_1 зверталась в нотаріальну контору з приводу прийняття спадщини після смерті її чоловіка, але заявнику повідомили, що вона пропустила термін на подачу заяви про прийняття спадщини та порадили звернутися до суду.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі і судові витрати з відповідача просить не стягувати.

Представника Зугресівської міської ради Харцизького району Донецької області в судове засідання викликати не має можливості, у звязку з тим, що Кабінетом Міністрів України Розпорядженням № 1085 від 07 листопада 2014 року із внесеними змінами 05 травня 2015 року затверджено список непідконтрольних Україні територій, де органи української державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, до якого увійшла і територія Зугресівської міської ради Донецької області.

Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

Згідно копії довідки від 11.05.2016 року № НОМЕР_1 про взяття на облік внутрішнього переміщення особи - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 має зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2 Зугрес (Харцизьк) Донецька область, фактичне місце проживачння ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ № 278974 - ОСОБА_2 помер 12 вересня 2015 року в Донецькій області місто Зугрес.

Згідно свідоцтва про шлюб - 14.09.1974 року ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 зареєстрували шлюб.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення реалізації права на спадкування» від 12 лютого 2015 року № 189 VIIІ доповнено ст. 1221 Цивільного кодексу України згідно якої, у разі, якщо останнім місцем проживання спадкодавця є тимчасово окупована територія або населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, викованців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. При цьому спадкова справа підлягає реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабміном.

Аналогічна норма закріплена ст. 9-1 Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Особливий випадок встановлено Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Правовідносини, які склались між сторонами, відповідають вимогам ст. 1272 п. 3 ЦК України, згідно з якими, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Також стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини.

Даний строк прийняття спадщини ОСОБА_1, позивач у справі пропустила з поважної причин, так як не мала можливості на оформлення відповідних документів за наведених вище обставин.

Тому, ОСОБА_1 змушена звернутися до суду про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка, ОСОБА_2.

Згідно ст. 1272 ч. 3 Цивільного кодексу України, спадкоємцю який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

В судовому засіданні встановлено, що позивач дійсно пропустила строк для прийняття спадщини з поважної причини та враховуючи вимоги ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд вважає за необхідне надати їй додатковий строк для прийняття спадщини.

Керуючись ч. 3 ст. 1272 ЦК України та ст.ст. 130, 215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш І В:

Визначити, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, додатковий 6 ти місячний строк починаючи з дня набрання рішенням законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини за законом, що відкрилась 12 вересня 2015 року після смерті ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Козелецький районний суд до апеляційного суду Чернігівської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя: С.М. Бараненко