Ухвала

іменем україни

21 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ткачука О.С., Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 04 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулось до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 21 березня 2008 року між ним та ОСОБА_4 укладено договір відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якого остання отримала кредит в іноземній валюті у розмірі 255 891 євро та зобов'язалася повертати кредит і сплачувати нараховані відсотки у встановлені строки відповідно до графіку погашення. Того ж дня між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель поручився перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Також 21 березня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі - ВАТ «Державний ощадний банк України»), правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_6 укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого позивачу, з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, в іпотеку було передано нежитлове приміщення офісу № 167 по АДРЕСА_1, яке належить іпотекодавцю на праві приватної власності. Оскільки позичальник свої зобов'язання перед банком не виконав, станом на 27 січня 2015 року у нього утворилася заборгованість перед банком у розмірі 647 975,72 євро та 5 920 грн.

Враховуючи викладене, ПАТ «Державний ощадний банк України» просило стягнути з боржника і поручителя солідарно на свою користь вказану заборгованість та звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 04 листопада 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4 ОСОБА_5 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії від 21 березня 2008 року в загальній сумі 467 654,23 євро, 4 555 673,36 грн., з яких: заборгованість за основним та простроченим кредитом - 255 891 євро, заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом - 211 763,23 євро, прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту - 5 920 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 2 103 671,80 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом - 2 118 249,71 гривень; 3 % річних від простроченої заборгованості за основним боргом - 327 831,85 грн. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ «Державний ощадний банк України» за договором відновлювальної кредитної лінії від 21 березня 2008 року в розмірі 467 654,23 євро, 4 555 673,36 грн., з яких: заборгованість за основним та простроченим кредитом - 255 891 євро, заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом - 211 763,23 євро, прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту - 5 920 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 2 103 671,80 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом - 2 118 249,71 гривень; 3 % річних від простроченої заборгованості за основним боргом - 327 831,85 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 21 березня 2008 року, а саме: на нежиле приміщення офісу № 167, загальною площею 132,6 кв. м, яке знаходиться по АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 06 червня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою І.І. за № 1184, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_6, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням нормпроцесуального права, просять скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 21 березня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_4 укладено договір відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якого остання отримала кредит в іноземній валюті у розмірі 255 891 євро та зобов'язалася повертати кредит і сплачувати нараховані відсотки у встановлені строки відповідно до графіку погашення, з кінцевим терміном повернення до 21 березня 2018 року.

21 березня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_5 укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель поручився перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку у тому ж обсязі, що й позичальник.

Також 21 березня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_6 укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого позивачу, з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, в іпотеку передано нежитлове приміщення офісу № 167 по АДРЕСА_1, яке належить іпотекодавцю.

Встановлені кредитним договором терміни повернення наданого кредиту (основної суми) та терміни сплати відсотків за кредит позичальником не дотримано.

Оскільки позичальник свої зобов'язання перед банком не виконав, у нього утворилася заборгованість перед банком у розмірі 467 654,23 євро, 4 555 673,36 грн., з яких: заборгованість за основним та простроченим кредитом - 255 891,00 євро, заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом - 211 763,23 євро, прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту - 5 920 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 2 103 671,80 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом - 2 118 249,71 грн., 3 % річних від простроченої заборгованості за основним боргом - 327 831,85 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що позичальник не виконав взяті на себе кредитні зобов'язання перед банком. ОСОБА_5, який поручився перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, зобов'язаний відповідати перед банком разом з позичальником як солідарні боржники відповідно до вимог параграфу 3 глави 49 ЦК України та умов договору поруки. Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки боржник не виконав основного зобов'язання.

Разом з тим, доводи касаційної скарги щодо порушення судами вимог закону в частині відмови у зменшення розміру пені є необґрунтованими, враховуючи наступне.

Виходячи із основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин та аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми ч. 3 ст. 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише із наявністю про це заяви сторони.

Проте, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було заявлено про застосування позовної давності лише в апеляційній скарзі.

Однак, апеляційний суд на стадії апеляційного провадження може застосувати позовну давність лише за заявою, зробленою стороною у спорі під час розгляду справи в суді першої інстанції, до ухвалення рішення по суті спору, що зроблено не було.

Також доводи касаційної скарги щодо видачі кредиту в національній валюті - гривні, спростовуються матеріалами справи, зокрема, розпорядженням про видачу кредитних коштів від 21 березня 2008 року (том 1 а. с. 45), яке підтверджує видачу кредиту в іноземній валюті - євро.

Крім того, безпідставними є доводи касаційної скарги в частині неправомірного стягнення кредитної заборгованості одночасно з боржника та поручителя одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, який належить іпотекодавцеві, відмінному від особи боржника.

Так, відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

Отже, місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про задоволення позову частково, вирішивши справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Оскаржувані судові рішення є законними, обґрунтованими та справедливими.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 04 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.С. Ткачук

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська