Справа № 346/6353/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2/2016
Головуючий у 1 інстанції Потятинник Ю.Р.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Малєєва А.Ю.,

суддів: Васильковського В.М., Меленко О.Є.,

секретаря Мельник О.В..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та повернення земельної ділянки,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та повернення земельної ділянки задоволено. Усунено перешкоди в користуванні ОСОБА_3 земельною ділянкою по вул. Довбуша в м. Коломия в товаристві «Дубок», № 400 (кадастровий номер :02:003:0063) шляхом знесення огорожі встановленої ОСОБА_2 та повернуто ОСОБА_3 частину самовільно зайнятої ОСОБА_2 земельної ділянки площею 21 кв.м., яка позначена в додатку № 1 до висновку судової земельно-технічної експертизи № 02.03.05.

Відповідач ОСОБА_2 оскаржила вказане рішення в апеляційному порядку. Вважає його необґрунтованим та незаконним, оскільки судом належним чином не перевірено всіх обставин справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Зі слів апелянта, судом першої інстанції безпідставно взято до уваги як доказ самовільного захоплення нею земельної ділянки кадастровий план земельної ділянки позивача, який не є належним та допустимим в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України. Апелянт зазначає, що належним та допустимим доказом в даному випадку може слугувати висновок судово-експертної установи після встановлення меж ділянок. Як зазначає ОСОБА_2, експерт в порушення вимог п.п. 6.3 та 6.4. п. 6 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 дослідження проводив методом візуального огляду та проводячи окремі обміри сталевою рулеткою. Експертом було здійснено обміри земельної ділянки позивача та безпідставно зазначено про неможливість встановити фактичні розміри та площу земельної ділянки відповідача за відсутності кадастрового номеру. Таким чином, апелянт вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги ту обставину, що якщо експертом не встановлювалися фактичні розміри її земельної ділянки, то яким чином експерт прийшов до висновку, що частина земельної ділянки ОСОБА_3 входить до її користування. Крім того апелянт зазначає, що суд не дав належну оцінку долученій нею технічній документації із землеустрою та не врахував результатів виконання топографо-геодезичних робіт, які проводилися з використанням відповідного обладнання, не перевірив межі земельних ділянок сторін у справі відповідно до даних земельного кадастру та не зясував фактичного місця розташування належних сторонам земельних ділянок.

Просить скасувати рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2015 року та ухвалити нове, яким в позові відмовити.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт вимоги апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив з огляду на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши апелянта, представника позивача, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить відхилити з наступних мотивів.

Згідно матеріалів справи, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю виданому гр. ОСОБА_4 30.05.1994 належало 0,0593 га земельної ділянки для ведення садівництва в товаристві «Дубок» по вул. Довбуша в м. Коломиї (а.с. 7).

Згідно копії Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.04.2008 ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_4 дану земельну ділянку площею 0,0593 га (а.с. 6) на яку оформила Державний акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯЛ № 932281 від 10.02.2012 по вул. Довбуша в м. Коломия в товаристві «Дубок», № 400 (кадастровий номер :02:003:0063) (а.с. 7).

На а.с. 8 наявна копія Кадастрового плану вищевказаної земельної ділянки.

Відповідно до копії Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.03.2000 відповідач придбала у гр. ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,0825 га (а.с. 35), на яку оформила Державний акт на право приватної власності на землю для ведення садівництва по вул. Довбуша, товариство «Мрія» сад № 44, зареєстрований за № 7447 від 26.04.2000р (а.с. 34).

Згідно копії Висновку експерта № 084 від 29.04.2010 по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки та усунення перешкод по її користуванню самовільного зайняття земельної ділянки належної позивачу ОСОБА_2 відповідачем ОСОБА_3 не виявлено (а.с. 16-19).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 червня 2010 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення будівлі гаража та стягнення моральної шкоди було відмовлено (а.с. 10-12).

Ухвалою судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 жовтня 2010 року дане рішення залишено без зміни (а.с. 13-15).

З копії відповіді Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області № 0-17/806 від 11.10.2013 вбачається, що гр. ОСОБА_3 притягнено до адміністративної відповідальності (постанова № 357 від 05.06.2009) та складено припис про усунення порушень від 05.06.2009 та зобовязано забудовника не проводити будь-які роботи до отримання право установчих документів (а.с. 64).

Згідно копії Витягну з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 03-10/2983 від 10.11.2014 Управління Держземагенства у Коломийському районі нормативна грошова оцінка земельної ділянки ОСОБА_3 становить 23142 грн (а.с. 21).

На а.с. 55 міститься копія Схеми розташування будівель в натурі на ділянках сторін по справі.

Відповідно до Висновку експерта № 02.03.15 по даній цивільній справі встановлено невідповідність площі фактичного землекористування позивача площі згідно її Державного акту, а саме на всю довжину межі ділянки А-Б - 26.70 м. ділянка по ширині зменшена на 0.77м, що складає площу: 21 кв.м. Тобто ОСОБА_3 приватизувала ділянку пл. 0.0593 га, а фактично користується пл. 0,0572 га. Відносно земельної ділянки відповідача експертом встановлено, що згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, що виданий ОСОБА_2 26.04.2000 по вул. Довбуша в м. Коломиї, в товаристві «Мрія», ділянка № 44, її площа повинна становити 0,0825 га. Проміри ділянки в 2000 році не проводились навіть на той час сучасними геодезичними інструментами, а проводились мірною стрічкою (рулеткою). Кадастровий номер ділянки відсутній, що унеможливлює встановити її фактичні розміри і площу і співставити їх з виданими. На ділянці вказано дві дороги, сторони А-Б і В-Г, а там двох доріг немає. План ділянки зорієнтовано неправильно в північному напрямку. Державний акт ОСОБА_2 необхідно виготовити новий з дотриманням всіх вимог, які ставляться до приватизаційних документів. Встановлена огорожа, яка розділяє земельні ділянки сторін їх межам згідно Державних актів не відповідає. Так, в передній частині будинку, (зі сторонами головного фасаду) віддаль від межі до будинку ОСОБА_3 становить 0.54м., а повинна становити 1.31м, а з протилежної частини будинку, (зі сторони дворового фасаду) віддаль від межі до будинку становить 0,25м., а повинна становити 1.02м. (а.с. 74-79).

На а.с. 105-116 наявна копія Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в м. Коломия, масив Довбуша, товариство «Мрія», ділянка № 44, для ведення садівництва ОСОБА_2

Таким чином, земельна ділянка позивача використовується на підставі належних правовстановлюючих документів, які не скасовані і є дійсними, а факт самовільного встановлення відповідачем огорожі на цій земельній ділянці підтверджено відповідними доказами.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції, враховуючи приписи ст. 152, 153 ЗК України та на основі зібраних доказів, дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем порушено право позивача на користування частиною належної їй земельної ділянки, а тому слід усунути перешкоди в її користуванні шляхом знесення самовільно встановленої ОСОБА_2 огорожі та повернення ОСОБА_3 частини самовільно зайнятої відповідачем земельної ділянки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Перед судом стояло питання захисту порушеного права, а, отже, предметом розгляду є визначення того, чи порушено право позивача і чи підлягає воно захисту способом, який ним обрано.

Кожна з сторін має правоустановлюючий документ на земельну ділянку і ці акти не визнано недійсними.

Судовими рішеннями (а.с. 10 15) констатовано, що права ОСОБА_4 з боку ОСОБА_3 не порушені.

Матеріалами проведених експертиз підтверджено, що ОСОБА_3 знаходиться на своїй землі - не виходила за межі своєї земельної ділянки, а навпаки, її земельна ділянка зменшилась на 0,0002 га.

Натомість земельна ділянка ОСОБА_4 фактично не співпадає з її Державним актом вона використовує 0,0827 га, тоді як у Державному акті 0,0825 га.

Земельна ділянка ОСОБА_3 зменшилась за рахунок накладання земельної ділянки ОСОБА_4, яка на землі ОСОБА_3 розташувала огорожу і перешкоджає користуватись частиною своєї землі.

Отже, діями відповідача порушено право власності позивача, яке судом захищено відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України.

Виходячи зі змісту приписів ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку. При цьому колегія суддів виходить з того, що у даному випадку судом не вирішувалось питання дійсності правоустановлюючих документів, а розглядались тільки питання чи було порушено право власності позивача з боку відповідача і чи підлягає воно захисту у порядку цивільного судочинства. Для вирішення цього спору достатньо з'ясувати чи порушено право позивача, а не те чи правильно складено Державний акт відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, тому, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий А.Ю. Малєєв

Судді: В.М. Васильковський

ОСОБА_6