Номер провадження: 22-ц/785/1676/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Плавич Н.Д.

при секретарі Сідлецькій Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 листопада 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: державний нотаріус Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом і скасування державної реєстрації права власності,

ВСТАНОВИЛА:

20.06.2014 року, ОСОБА_3 звернувся із позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.08.2013 року, яке видане на ім'я відповідачки і відповідно до якого остання успадкувала після смерті матері 11/18 частин житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Леніна,53 у м. Білгород-Дністровськ Одеської області загальною площею 98,9 м2, жилою площею 60,4 м2.

Посилаючись на те, що нотаріус неправомірно визначила обсяг та частку успадкованого відповідачкою нерухомого майна після смерті матері, зокрема у свідоцтві про право на спадщину за заповітом неправильно визначена частка і вказані деякі будівлі та господарські споруди, які не є спадковим майном, оскільки прибудова до будинку, гараж під літерою Ж, каналізація та водопровід були збудовані вже особисто ним і належать йому на праві власності, позивач просив позов задовольнити.

Позивач і його представник у суді першої інстанції позов підтримали.

Відповідачка і її представник позов не визнали, стверджуючи, що частка у свідоцтві відповідає частці, яку вона успадкувала після смерті матері у 2002 році.

Третя особа не приймала участі у суді, подала письмові заперечення на позов.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.11.2014 року позов задоволено: суд визнав недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.08.2013 року, видане державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори на ім'я відповідачки, відповідно до якого остання успадкувала після смерті матері 11/18 частин житлового будинку №53 по вул. Леніна у м. Білгород-Дністровську Одеської області загальною площею 98,9 м2, жилою площею 60,4 м2 у складі: літ.А-житловий будинок, літ. Б-літня кухня, літ.В-санвузол, літ.Г,Ж-гаражі, літ.Д-сарай, літ.Є'-убиральня, споруди №1-6,1 і скасував державну реєстрацію права власності відповідачки на 11/18 частин спірного житлового будинку (а.с.106-110 т.1).

Відповідачка не погодилась із рішенням суду і подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на незаконність рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи і вимогам закону, відсутність правових підстав для визнання свідоцтва недійсним.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 28.04.2015 року, рішення суду першої інстанції від 25.11.2014 року скасовано і ухвалено нове рішення про задоволення позову частково: суд визнав частково недійсним свідоцтво про право власності відповідачки на спадщину за заповітом від 06.08.2013 року у частині визнання права власності на 1/18 частину спірного житлового будинку, а саме: 12,9 м2 загальної площі, 13,3 м2 житлової площі будинку під літ.А, гаража під літ.Ж , вважаючи, що відповідачка успадкувала 10/18 частин житлового будинку, які у цілому складаються з житлового будинку під літ.А загальною площею 86 м2, житловою площею 47,1м2, надвірних споруд - літньої кухні під літ.Б, санвузла під літ.В, гаража під літ.Г, сараю під літ.Д, вітальні під літ.Є, споруд №1-4,І (а.с.222,224-228 т.1).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.10.2015 року, рішення апеляційного суду Одеської області від 28.04.2015 року скасовано, справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.16,17 т.2).

У засіданні колегії суддів: відповідачка і її представник скаргу підтримали; позивач і його представник скаргу не визнали. Третя особа у засідання колегії суддів не з'явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі ст. 309 ч. 1 п.п.3,4 ЦПК України.

За змістом ст. 309 ч.1 п.п. 3, 4 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Позивач просив визнати недійсним свідоцтво від 06.08.2013 року про право власності на спадщину за заповітом, яка відкрилась у травні 2002 року після смерті ОСОБА_5Д.(а.с.2-4 т.1).

Між сторонами виникли правовідносини зі спадкування, які регулюються нормами ЦК України у редакції 1963 року та 2004 року.

Встановлено, що житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Леніна, 53 у м. Білгород-Дністровську Одеської області належав на праві власності батькам позивача і відповідачки у рівних частках /кожному по 1/2 частині, а.с.9,60,94 т.1/.

10.09.1992 року батько позивача ОСОБА_6 склав заповіт, відповідного до якого заповів належну йому 1/2 частину спірного будинку позивачу ОСОБА_3 (а.с.93 т.1).

07.10.1994 року батьки сторін, відповідно до ст. 113 ЦК України у редакції 1963 року, уклали між собою договір про порядок користування спірним жилим будинком, відповідно до умов якого у користування ОСОБА_6/батько сторін/ перейшли приміщення, що складали 25/100 частин житлового будинку, а у користування ОСОБА_7 /мати сторін/ перейшли приміщення, що склалади 75/100 частин спірного будинка (с.с.10 т.1).

12.06.1995 року помер ОСОБА_6, батько сторін, після смерті якого відкрилась спадщина на належну йому частину спірного будинка.

17.07.1996 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом і за заповітом, згідно якого ОСОБА_7 успадкувала 1/18 частину /обов'язкову частку/ спадкового майна після смерті чоловіка ОСОБА_6, а ОСОБА_3успадкував за заповітом після смерті батька 7/36 частин спадкового майна у вигляді спірного будинка (а.с.12, 63 т.1).

В процесі експлуатації спірного житлового будинку позивач здійснив реконструкцію, внаслідок якої самочинно звів прибудови та споруди: житлову прибудову під літ. А-1 жилою площею 12,8 м2 і гараж під літ. Г, що не призвело до зміни розміру часток співвласників будинку і які, на підставі рішення виконкому Білгород-Дністровської міської ради від 18.03.1999 року, залишені у власності позивача ОСОБА_3П.(а.с.66,212,213 т.1).

09.11.1998 року ОСОБА_7 /мати сторін/ склала заповіт, яким усе належне їй майно заповіла дочці ОСОБА_2П.(а.с.58 т.1).

05.05.2002 року ОСОБА_7 Н,Д. померла і після її смерті відкрилась спадщина на належну їй частину нерухомого майна, яку прийняла відповідачка ОСОБА_2, подавши 28.05.2002 року до нотаріальної контори відповідну заяву (а.с.54,55 т.1).

06.08.2013 року державний нотаріус видала на ім'я відповідачки свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 11/18 частин спірного буинку (а.с.7,68 т.1).

Володіння, користування та розпоядження майном при спільній частковій власності здійснюється за згодою усіх учасників. Якщо учасники спільної часткової власності на жилий будинок, за згодою між собою, встановили порядок користування відособленими приміщеннями будинку відповідно до частки кожного і така угода нотаріально посвідчена та зареєстрована у виконавчому комітеті, вона є обов'язковою і для особи, яка згодом придбає частку у спільній власності на цей будинок. (ст.ст.113 ч.1, 118 ч.1 ЦК України у редакції 1963 року).

Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або із застереженням. Спадщина визнається належною спадкоємцю з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийнятв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, при цьому, такі дії мають бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ст. ст. 524 ч.ч.1,2, 525 ч.1, 548 ч.ч.1,2, 549 ч.ч.1,2 ЦК України у редакції 1963 року).

Позивач просить визнати недійсним свідоцвто про право власності на спадщину за зповітом з тих підстав, що нотаріус начеб-то неправильно визначив обсяг і частку успадкованого відповідачкою нерухомого майна у вигляді спірного будинка.

Відповідно до ст. 215 ч.3 ЦК України у редакції 2004 року, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом але одна із сторін або інша зацікавлена особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним /оспорюваний правочин/.

Свідоцтво про право на спадщину визнається судом недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (ст. 1301 ч.1 ЦК України у редакції 2004 року).

З матеріалів справи вбачається, що 06.08.2013 року на ім'я відповідачки видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 11/18 частин житлового будинку по вул. Леніна,53 у м. Білгород-Дністровську Одеської області.

При цьому, 11/18 частин житлового будинку складаються з: 1/18 частини житлового будинку, які належала спадкодавцю ОСОБА_7.Д. на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом від 17.07.1996 року (а.с.63 т.1). 5/9 /або 10/18/ частин, які належали спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.08.1994 року, рішення виконкому Білгород-Дністровської міськради від 28.07.1994 року №931 і договору про порядок користування житловим будинком від 07.10.1994 року, посвідченим Білгород-Дністровською державною нотаріальною конторою і зареєстрованим у Білгород-Дністровському БТІ 01.11.1994 року. 5/9 часток складаються з 1/2 частини житлового будинку за мінусом 7/36 частин /належать позивачу ОСОБА_3 на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.12.2012 року/, тобто 75/100-7/36+5/9 (а.с.60-62 т.1, а.с.53-55 т.2).

Обставини справи свідчать про те, що за відповідачкою ОСОБА_2 у державному реєстрі прав на нерухоме майно зареєстровано 11/18 (або 22/36) часток спірного житлового будинку, зазначена реєстрація здійснена після реєстрації права власності позивача ОСОБА_3 на 14/36 часток спірного житлового будинку , тобто частки сторін складають 1 (22/36+14/36=36/36 або 1), а.с.95 т.1.

Колегія суддів дійшла висновку, що позов ОСОБА_3 задоволенню не підлягає за недоведеністю вимог.

Так, позовна заява не містить жодних правових підстав для задоволення позову внаслідок недійсності підстав набуття відповідачкою права власності на частину спірного домоволодіння.

Доводи позивача і його представника із посиланням на те, що договором від 07.10.1994 року не змінено частки у майні, а лише визнано право користування приміщенням у жилому будинку не заслуговують на увагу.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їньою згодою.

Співвласники можуть домовитись про порядок влодіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для осіб, які придбали згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Батьки сторін 07.10.1994 року нотаріально посвідчили договір про порядок користування спільною частковою власністю у вигляді спірного житлового будинку, зазначеним договором визначено, що у володіння та користуання ОСОБА_7 виділені відособлені приміщення будинку, які складали 75/100 часток спірного будинку, а у володіння та користування ОСОБА_6 виділені відособлені приміщення будинку, які складали 25/100 часток будинку.

У встановленому порядку, у 1994 році зазначений договір пройшов реєстрацію у Білгород-Дністровському БТІ.

За життя, батько сторін - ОСОБА_6 не оспорював зазначений договір, визнаючи встановлений між ним та дружиною ОСОБА_7 порядок володіння і користування приміщеннями житлового будинуку, відповідно до якого в нього у володінні та користуванні перебували 25/100 частин спірного житлового будинку.

Станом на час розгляду даної справи у суді апеляційної інстанції, у встановленому законом порядку, договір від 07.10.1994 року зацікавленими особами не оспорено й не визнано недійсним.

Зважаючи на те, що договір від 07.10.1994 року, в силу ст. 118 ч.1 ЦК України у редакції 1963 року, є обов'язковим і для сторін даної справи, які згодом набули право власності на частку у праві спільної часткової власності на спірний житловий будинок, доводи позивача та його представника, що нотаріус неправильно включив до свідоцтва договір від 07.10.1994 року, не грунтуються на обставинах справи і вимогах закону.

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч.1 п. п. 3, 4 , 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 листопада 2014 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_3 у позові до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом і скасування державної реєстрації права власності.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області /підпис/ ОСОБА_8

/підпис/ ОСОБА_9

/підпис/ ОСОБА_10

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_8