РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2016 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді - Полонця С.М.,

при секретарі с/з ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 9600,00 грн. матеріальної шкоди та 10000 грн. моральної шкоди, посилаючись на те, що з вини відповідача ОСОБА_3, водій якого керував автомобілем ВАЗ-21144, державний номер НОМЕР_1 і порушив Правила дорожнього руху України, а саме проявив неуважність до дорожньої обстановки 22.03.2015 року сталася ДТП в с. Старошийка, Житомирського району по вул. Грушевського, внаслідок якої автомобіль позивача отримав механічні пошкодження чим останньому спричинено матеріальну та моральну шкоду.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених вимог, суд приходить до наступного висновку.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст. ст. 1166, 1167, 1188, 1192 ЦК України.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягає: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, як передбачено вимогами ст.1188 ЦК України. Відповідно до вимог п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» із змінами та доповненнями, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, а шкода, заподіяна одному з володільців з вини іншого - відшкодовується винним.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом п.1 ч.2 ст.22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом встановлено, що 22.03.2015 року о 13 годині 00 хв. в с. Старошийка Житомирського району по вул. Грушевського автомобіль «ВАЗ-21144», реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3, та автомобіль Шевроле Нива, реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2, зіткнулися, в результаті чого вказані автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Полонського районного суду Хмельницької області від 11.06.2015 року закрито провадження по справі на підставі ч.1 п.1 ст.247 КУпАП через відсутність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. При цьому судом встановлено, що водій ОСОБА_3 не може вважатись таким, що проявив неуважність за дорожньою обстановкою та не дотримався безпечної дистанції під час руху, оскільки він не міг передбачити, що ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Шевроле Нива» після здійснення випередження, раптово зупинить транспортний засіб. Таким чином, оскільки ДТП виникла не з вини ОСОБА_3, тому в його діях відсутній склад адміністративного проступку, передбаченого ст.124 КУпАП.

Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 25.09.2015 року також встановлено, що пояснення ОСОБА_3 щодо обставин ДТП є послідовними та повністю узгоджуються зі схемою протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та поясненнями свідка ОСОБА_5, допитаного в місцевому суді, який вказав, що водій автомобіля Шевроле-Нива, рухаючись на великій швидкості, здійснив маневр від одного краю дороги до іншого, виїхавши в подальшому на обочину і випередивши з правої сторони руху автомобіль ВАЗ-2109 раптово зупинився, що й стало причиною зіткнення вказаних транспортних засобів. Також вказаний свідок підтвердив факт перебування ОСОБА_2 у нетверезому стані та його брутальну поведінку щодо ОСОБА_3 після ДТП. Перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного спяніння підтверджується даними висновку за результатами медичного огляду №296. Факт різкої зупинки свого автомобіля підтвердив і сам ОСОБА_2 у своїх письмових поясненнях від 22.03.2015 року.

Згідно ч.2 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не надано в обгрунтування своїх вимог належних та допустимих доказів протиправності діяння відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди за участю сторін, наявності причинного зв'язку між шкодою і діяннями відповідача та вини останнього в її заподіянні.

Також в матеріалах справи відсутні докази розміру завданих позивачу збитків, оскільки надані позивачем в обгрунтування позову акт надання послуг №007 від 10.04.2015 року та накладна №24 від 10.04.2015 року, не є платіжними документами, не свідчать про здійснення позивачем витрат по відновленню саме власного транспортного засобу, а тому є неналежними і недопустимими доказами по справі.

За таких обставин позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальних збитків, спричинених пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП в розмірі 9600,00 грн. є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Що стосується стягнення моральної шкоди на користь позивача, то відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» із змінами і доповненнями та ст. 1167 ЦК України, позивачем не надано доказів на підтвердження наявності вини відповідача у її завданні, розміру спричиненої шкоди, з яких міркувань позивач виходив визначаючи цей розмір в сумі 10000 грн., а саме не зазначено характеру, обсягу та глибини заподіяних позивачу моральних страждань, їх наслідків, а тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем дані факти нічим не підтверджені, хоча відповідно до ст. 10-11 ЦПК України це є його обовязком.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: