Провадження № 2/344/1835/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді: Домбровської Г.В.

при секретарі c/з: Устинській Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «СК «Альфа Страхування» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (надалі - «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом ОСОБА_3 (надалі - «Відповідач 1»), Приватного акціонерного товариства «СК «Альфа Страхування» (надалі - «Відповідач 2», «ПАТ «СК «Альфа Страхування») про стягнення з ПАТ «СК «Альфа Страхування» на його користь кошти у сумі 21797,72 грн. у відшкодування завданої йому матеріальної шкоди на ремонт автомобіля.

Позивачем подано заяву про розгляд справи без його участі, за змістом якої він підтримував позов в повному обсязі та просив його задовольнити.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ПАТ «СК «Альфа Страхування» неправомірно не виплачено на користь Позивача вартість матеріального збитку, який було завдано йому внаслідок вчинення громадянином ОСОБА_3 дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ПАТ «СК «Альфа Страхування».

Відповідач 1 - ОСОБА_3, - в судове засідання повторно не з'явився, явку уповноваженого представника до суду не забезпечив, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими конвертами з кореспонденцією суду, які направлялися на адресу зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання Відповідача 1 та повернулися на адресу суду з відміткою поштового органу «за закінченням терміну зберігання», що відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства України вважається належним способом повідомлення відповідача. Письмового відношення Відповідача 1 до позову до суду не надходило.

Відповідач 2 - ПАТ «СК «Альфа Страхування», - явку уповноваженого представника до суду повторно не забезпечив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Представником Відповідача 2 подано до суду письмові заперечення на позов, в яких він просить відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що вину ОСОБА_3 в законному порядку не встановлено, а тому його цивільно-правова відповідальність не настала, а, відтак, на думку Відповідача 2, не настав страховий випадок, за яким страхова компанія по цивільному позову повинна сплатити страхове відшкодування.

Частиною 4 статті 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 квітня 2015 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 квітня 2015 року, яка набрала законної сили 22 квітня 2015 року, Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 квітня 2015 року відносно ОСОБА_2 скасовано, а провадження у справі відносно нього закрито на підставі ст. 247 п. 1 КУпАП України у зв'язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини 4 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Як випливає зі змісту Постанови Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 квітня 2015 року, 26.02.2015 року о 11 год. 50 хв. в м. Івано-Франківську на перехресті вул. Незалежності-Залізнична, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Чері» д.н.з. НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_2, та транспортного засобу «Тойота», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

При цьому, закриваючи провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі ст. 247 п. 1 КУпАП України (у зв'язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення), Апеляційний суд Івано-Франківської області дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення.

Статтею 22 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України») передбачено, що особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування.

Відповідно до частини 3 статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно Рахунку-фактури № СЧ-0011698 від 22 вересня 2015 року (а.с. 9), наданого Позивачем в обґрунтування позовних вимог, вартість робіт щодо ремонту автомобіля «Чері», д.н.з. НОМЕР_1, складає 9871,84 грн., вартість запчастин (матеріалів) - 8292,93 грн., а всього - 18 164,77 грн., в т.ч. ПДВ - 3632,95 грн.

Як підтверджується матеріалами справи, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПАТ «СК «Альфа Страхування» на підставі Полісу страхування № АІ-5361780 від 26 грудня 2014 року.

Відповідно до частини 1 статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

26 лютого 2015 року ОСОБА_2 повідомив ПАТ «СК «Альфа Страхування» про страховий випадок, який стався в м. Івано-Франківськ, перехр вул. Незалежності.

Листами вих. № 0327.609.15.01-0413.06 від 17 червня 2015 року (а.с. 10), вих. № 0327.609.15.01-0619.07 від 27 липня 2015 року (а.с. 14) ПАТ «СК «Альфа Страхування» відмовило ОСОБА_2 у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з неподанням ним доказів визнання ОСОБА_3 особою, винною у вчиненні ДТП.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_2, як власник автомобіля «Чері», д.н.з. НОМЕР_1, якому було завдано майнової шкоди, звернувся до суду із позовом про відшкодування даної шкоди.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності), принципи та порядок забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, врегульовано Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - «Закон»).

Відповідно до статті 3 Закону обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (стаття 29 Закону).

Статтею 36 Закону врегульовано порядок прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) страховиком та порядок його виплати.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором особистого страхування здійснюється незалежно від сум, що виплачуються за державним соціальним страхуванням, соціальним забезпеченням, а також від відшкодування шкоди. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

На підтвердження розміру завданої автомобілю Позивача шкоди ним надано Суду Рахунок-фактуру № СЧ-0011698 від 22 вересня 2015 року (а.с. 9), зі змісту якого вбачається, що вартість робіт щодо ремонту автомобіля «Чері», д.н.з. НОМЕР_1, складає 9871,84 грн., вартість запчастин (матеріалів) - 8292,93 грн., а всього - 18 164,77 грн., в т.ч. ПДВ - 3632,95 грн.

При цьому, Суд звертає увагу на те, що належних доказів на підтвердження того, що визначена в Рахунку-фактурі № СЧ-0011698 від 22 вересня 2015 року сума матеріального збитку, завданого автомобілю, власником якого є Позивач, перевищує розмір реальних збитків, Суду надано не було, а Судом таких обставин не встановлено. В поданих до суду письмових запереченнях на позов представник Відповідача 2 на такі обставини не посилався.

Клопотань щодо проведення в даній цивільній справі судової автотоварознавчої експертизи сторони не подавали.

Відповідно до статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини… Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Як зазначено пункті 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України).

Згідно з пунктом 17 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором).

Статтею 991 ЦК України визначено обставини, які є підставою відмови від здійснення страхової виплати.

В той же час, Суд звертає увагу на те, що докази на підтвердження існування передбачених статтею 991 ЦК України обставин, які є підставою відмови від здійснення страхової виплати, в матеріалах справи відсутні.

З урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком (пункт 19 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»).

Враховуючи положення вищенаведених норм права, а також зважаючи на обставини спірних правовідносин, Суд приходить до висновку про те, що в даній цивільній справі Позивачем доведено право на відшкодування матеріальної шкоди Відповідачем 2, оскільки надано докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована Відповідачем 2, розмір завданої шкоди, а також докази того, що особа (ОСОБА_3.), цивільно-правова відповідальність якої застрахована Відповідачем 2, є завдавачем шкоди та особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Так, факт завдання шкоди за участю ОСОБА_3 підтверджується постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 квітня 2015 року, яка набрала законної сили 22 квітня 2015 року.

Розмір завданої шкоди підтверджується наявним в матеріалах справи Рахунком-фактурою № СЧ-0011698 від 22 вересня 2015 року (а.с. 9).

Факт на підтвердження того, що ОСОБА_3 є завдавачем шкоди, а Відповідач 2 - особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду, - підтверджується Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 квітня 2015 року, яка набрала законної сили 22 квітня 2015 року, а також положеннями статей 1166, 1187, 1188 ЦК України.

Стосовно посилання представника Відповідача 2 на факт обов'язкової наявності судового рішення, яким було би визнано вину ОСОБА_3, як на необхідну умову для виплати страхового відшкодування, Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Таким чином, закон не пов'язує визначення події страховим випадком лише за умови встановлення вини особи судовим рішенням або із притягненням її до цивільно-правової відповідальності, оскільки її цивільно-правова відповідальність застрахована.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи (стаття 22 Закону).

Іншими словами, закон не пов'язує визначення події страховим випадком лише після встановлення вини особи за судовим рішенням або із притягненням її до цивільно-правової відповідальності; цивільно-правова відповідальність настає у випадку наявності діючого договору про страхування такої відповідальності і факту заподіяння шкоди третім особам.

Як підтверджується матеріалами справи, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у Відповідача 2 за полісом страхування; дана ДТП є страховим випадком незалежно від того, чи визнано іншого учасника ДТП винним в її скоєнні чи ні, оскільки Позивач не є винним в скоєнні ДТП, що підтверджується судовим рішенням; встановлення вини ОСОБА_3 у скоєнні ДТП не є суттєвим при вирішенні даного цивільного спору, оскільки ця обставина буде важливою та потребуватиме доказуванню у разі виникнення спору між страховою компанією та ОСОБА_3

Аналогічну правову позицію було висловлено в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2013 року.

В той же час, стосовно розміру страхового відшкодування, яке підлягає виплаті на користь Позивача, Суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Позивачем не було надано Суду належних доказів на документальне підтвердження факту оплати проведеного ремонту автомобіля «Чері», д.н.з. НОМЕР_1.

Враховуючи вищевикладене, визначена в Рахунку-фактурі № СЧ-0011698 від 22 вересня 2015 року сума. ПДВ в розмірі 3632,95 грн. не підлягає виплаті на користь Позивача, а, відтак, в цій частині позов не підлягає до задоволення.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, проаналізувавши матеріали справи та вимоги чинного законодавства України, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача 2 на користь Позивача суми страхового відшкодування в розмірі 18 164,77 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; а згідно з частинами 1 та 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані докази, Суд дійшов висновку про те, позовні вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, а стягненню з ПАТ «СК «Альфа Страхування» на користь Позивача підлягає сума страхового відшкодування в розмірі 18 164,77 грн. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до пункту 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Отже, стягненню з ПАТ «СК «Альфа Страхування» на користь Позивача підлягає сума судового збору в розмірі 406,00 грн.

Крім того, на підтвердження факту понесення Позивачем витрат на правову допомогу Позивачем надано Суду оригінал квитанції від 06 жовтня 2015 року про здійснення оплати за правову допомогу в сумі 300,00 грн.

Враховуючи зазначене, а також факт часткового задоволення позовних вимог, Суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість клопотання Позивача про стягнення на його користь витрат на правову допомогу, зокрема, в сумі 249,90 грн.

На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 22, 23, 386, 979, 988, 990, 991, 1166, 1187, 1192, 1194 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 22, 26-1, 27, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», керуючись ст. ст. 60, 61, 213-216, ЦПК України, Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «СК «Альфа Страхування» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити частково.

2. Стягнути з ПАТ «СК «Альфа Страхування» на користь ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_4, суму страхового відшкодування в розмірі 18 164,77 грн. у відшкодування завданої йому матеріальної шкоди на ремонт автомобіля.

3. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

4. Сягнути з ПАТ «СК «Альфа Страхування» на користь ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_4, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 406,00 грн. та витрати, пов'язані з наданням правової допомоги, в розмірі 249,90 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Домбровська Г.В.