Справа № 442/4152/13 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/783/1757/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

секретар Бохонко Е.Р.,

З участю: представника позивача ОСОБА_2, представників ОСОБА_3- ОСОБА_4, ОСОБА_5, представника третьої особи ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_7 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_3, ОСОБА_7 з участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю Дитячий оздоровчий табір «Веселка» про розірвання договорів купівлі-продажу, припинення зобов»язань за договорами та повернення майна,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 листопада 2013 року з урахуванням додаткового рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 березня 2014 року позов ОСОБА_8задоволено частково.

Розірвано договір купівлі-продажу від 02.12.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_9, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_7.

Припинено право власності ОСОБА_7 на будівлі відпочинкового комплексу «Веселка», що знаходяться по вул. Зарічна 4-а в с.Старий Кропивник Дрогобицького району Львівської області, а саме: будинок літній №0 загальною площею 27,0 кв.м, позначений на плані літ.» АО-1»;

-будинок літній №1 загальною площею 27,0 кв.м позначений на плані літ. А 1-1;

-будинок літній №7 загальною площею 27,0 кв.м позначений на плані літ. «А7-1»;

-будинок літній №8 загальною площею 27,0 кв.м позначений на плані літ. А-8-1;

-будівлю столярного цеху загальною площею 259,6 кв.м позначену на плані літ. «Б-1» та зобов»язано повернути це майно ОСОБА_8.

Розірвано договір купівлі-продажу від 05.12.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_9, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_3.

Припинено право власності ОСОБА_3 на будівлі відпочинкового комплексу «Веселка», що знаходяться по вул. Зарічна 4-а в с. Старий Кропивник Дрогобицького району Львівської області, а саме:

-будинок дванадцятимісний загальною площею 82,6 кв.м позначений на плані літ. «А 20-1»,

-будинок дванадцятимісний загальною площею 76,0 кв.м позначений на плані літ. « А21-1»;

-будинок шестимісний загальною площею 53,4 кв.м позначений на плані літ. «А22-1»;

-будинок над плавальним басейном загальною площею 71,5 кв.м. позначений на плані літ. «А23-1»;

-будівлю колиби загальною площею 38,9 кв.м позначену на плані літ. «Г-1»;

-будівлю фінської лазні загальною площею 108,0 кв.м позначену на плані літ. «Д-1» та зобов»язано повернути це майно ОСОБА_8.

В решті позову відмовлено. Розподілено судові витрати.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11 серпня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_7 відхилено. Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 листопада 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 квітня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_7 задоволено частково.

Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 11 серпня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 30 червня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_7 задоволено.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 листопада 2013 року та додаткове рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 березня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_7, ОСОБА_3 з участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю Дитячий оздоровчий табір «Веселка» про розірвання договорів купівлі-продажу, припинення зобов»язань за договором та повернення майна відмовлено.

Вирішено стягнути з ОСОБА_8 в користь ОСОБА_7, ОСОБА_3 по 243 грн.60 коп. судового збору, сплаченого ним за подачу апеляційної скарги.

Ухвалою Вищого спеціалізованого сду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_8, подану представником ОСОБА_10.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 30 червня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_7 просять рішення суду першої інстанції від 22 листопада 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_7, ОСОБА_3 з участю третьої особи ТзОВ Дитячий оздоровчий табір «Веселка» про розірвання договору купівлі-продажу, припинення зобов»язнь за договором та повернення майна.

Вважають рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області незаконним, необгрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Зазначають, що суд в своєму рішенні посилається на те, що оспорювані договори є договорами купівлі-продажу в кредит, однак в таких відсутнє посилання на цю обставину. Сам факт досягнення сторонами договору купівлі-продажу домовленості про розстрочення платежу за придбаний товар не є свідченням того, що дані договори є договорами купівлі-продажу товарів в кредит. Ні договором купівлі-продажу від 02 грудня 2006 року, ні договором купівлі-продажу від 05 грудня 2006 року, ні параграфом 1 глави 54 ЦК України, яка регулює правовідносини щодо договорів купівлі-продажу не передбачено можливості при розірванні таких договорів витребувати майно, яке було предметом договору купівлі-продажу, а тому відсутні будь-які правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині. Крім цього, суд не звернув уваги на пропуск позивачем строку позовної давності.

Також зазначають, що рішення прийняте відповідачами спільно з позивачем про вступ до числа учасників ТОВ «Уккан-Дерев» було прийняте не в 2009 році, як зазначено в оскаржуваному рішенні, а таке було прийняте у 2007 році, коли створювалося дане товариство. Зазначають, що оплата за прийняте майно була здійснена відповідачами повністю в терміни визначені договорами.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників відповідача ОСОБА_3: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_2 та представника третьої особи ОСОБА_6, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За приписами статті 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 02 грудня 2006 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу будівель відпочинкового комплексу «Веселка», розташованих по вул.Зарічній,4а у с.Старий Кропивник Дрогобицького району Львівської області, зокрема: будинку літнього №0; будинку літнього №1; будинку літнього №7; будинку літнього №8; будівлі столярного цеху. Вартість зазначеного майна сторони визначили у 17 487 грн.25 коп., які відповідно до п.4.2.3 договору відповідач повинен був оплатити до 31 грудня 2006 року.

05 грудня 2006 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу будівель відпочинкового комплексу «Веселка», розташованих по вул.. Зарічній, 4-а у с.Старий Кропивник Дрогобицького району Львівської області, зокрема: будинку дванадцятимісного; будинку дванадцятимісного; будинку шестимісного; будинку над плавальним басейном; будівлі колиби; будівлі фінської лазні. Вартість зазначеного майна сторони визначили у 20 476 грн.41 коп., які відповідно до п.4.2.3 договору відповідач повинен був оплатити до 31 грудня 2006 року.

Звертаючись в суд з позовом, ОСОБА_8 посилався на те, що відповідачі не сплатили вартості придбаного ними нерухомого майно, що відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України є підставою для розірвання договорів купівлі-продажу та повернення цього майна позивачеві.

Рішення судів, які були прийняті по даній справі обґрунтовані доведеністю позивачем тих обставин, що відповідачами істотно порушено умови договорів купівлі-продажу, оскільки не проведено розрахунків за такими договорами. За вказаних обставин та кваліфікації правовідносин сторін, як продаж товару в кредит ( умови договорів передбачали відстрочку платежу), суди дійшли висновку про застосування спеціального наслідку прострочення покупцями оплати товару, проданого в кредит, а саме: його повернення покупцеві.

Захищаючи порушене право про яке позивач мав довідатися 01.01.2007 року (відстрочка платежу за договорами купівлі-продажу передбачалася до 31.12.2006 року), і відповідно за захистом якого позивач міг звернутися до 01.01.2010 року, суди дійшли висновку про переривання строку позовної давності за заявленими позовними вимогами, яке носило триваючий характер.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 01 квітня 2015 року касаційні скарги відповідачів задоволено частково; скасовано ухвалу апеляційного суду Львівської області від 11 серпня 2014 року з направлення справи на новий апеляційний розгляд.

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України вказала, що погоджуючись з висновками суду першої інстанції про те, що між сторонами було укладено договори купівлі-продажу нерухомого майна з відстроченням платежу, тобто в кредит, апеляційний суд не дав належної оцінки умовам договорів купівлі-продажу нерухомого майна та не з'ясував, як співвідноситься положення ст. ст. 692 і 694 ЦК України.

Окрім цього, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України вказала, що перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у частині переривання строку позовної давності, апеляційний суд не перевірив належним чином та не спростував доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду щодо переривання відповідачами строку позовної давності за своїм змістом є припущенням, не дав належну оцінку встановленим судом першої інстанції обставинам щодо створення товариства та участі сторін у ньому, не з'ясував, чи свідчать такі дії про визнання відповідачами боргу, не з'ясував, яка частина ст. 261 ЦК України підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 30 червня 2015 року апеляційні скарги відповідачів на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 листопада 2013 року задоволено; рішення суду скасовано та прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про порушення права позивача, оскільки зазначила, що аналізуючи вказані вище норми закону в контексті згаданих встановлених обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки доказів проведення оплати відповідачами вартості предметів за спірними договорами до 31.12.2006 року ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції надано не було, вимоги про розірвання договорів та повернення майна є підставними.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції, відмовляючи позивачу в захисті його порушеного права, застосував насідки пропуску позивачем строку позовної давності, не погодившись з висновками суду першої інстанції про переривання строку позовної інстанції за наявних фактичних обставин справи.

Зокрема, колегія суддів апеляційного суду Львівської області зазначила, що висновки суду першої інстанції щодо переривання відповідачами строку позовної давності за своїм змістом є припущенням, оскільки ним не надано належну оцінку обставинам щодо створення господарського товариства та участі сторін у ньому, не з'ясовано, чи свідчать такі дії про визнання відповідачами боргу.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважав, що у вчиненні всіх вищеперерахованих дій, на які в оскаржуваному рішенні посилається суд першої інстанції як на такі, що підтверджують, що боржники визнають борг за спірними договорами, не згадувалось, не фіксувалось існування боргу, на зазначалось також, що ці дії вчиняються з метою забезпечити виконання обов'язку оплати товару за спірними договорами.

Рішення апеляційного суду від 30 червня 2015 року відповідачами в частині встановлення судом фактів порушеного права позивача, до суду касаційної інстанції не оскаржувалося.

Разом з тим, не погоджуючись з висновками апеляційного суду Львівської області щодо пропуску позивачем строку позовної давності та застосування судом його наслідків, таке рішення в касаційному порядку оскаржено позивачем.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 16 грудня 2015 року касаційну скаргу представника позивача задоволено; скасовано рішення апеляційного суду Львівської області від 30 червня 2015 року з направлення справи на новий апеляційний розгляд.

При цьому, колегія суддів зазначила, що у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу чи іншого обов'язку, суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії. До таких дій, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають бути вчинені в межах строку давності, можуть належати, зокрема будь-які дії, які свідчать про визнання боргу чи обов'язку.

Продовжуючи, суд касаційної інстанції зазначив, що суд апеляційної інстанції не надав належної правової оцінки тим обставинам, що відповідачі вартість придбаного майна не оплатили, а воно у своїй вартості постійно збільшувалось через економічні процеси в державі.

11 лютого 2009 року (у межах строку позовної давності) відповідачі вступили з позивачем до товариства з обмеженою відповідальністю «Уккан-Дерев» (далі - ТОВ «Уккан-Дерев»), внісши своїми частками до статутного фонду товариства майнові права на придбане ними спірне майно.

Крім цього, колегія суддів вказала, що апеляційний суд дійшов передчасного висновку про те, що підставою для створення зазначеного вище товариства було те, позивач продав відповідачам частину об'єкта нерухомості, залишивши у своїй власності іншу його частину, хоча спірний об'єкт нерухомості має спільне призначення, знаходиться за однією адресою і його використання в цілому є вигідним для всіх сторін. При цьому суд у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не послався на докази, оцінюючи які він дійшов такого висновку, не вказав у чому полягає вигода сторін та не врахував того, що земельні ділянки сторін мають власні кадастрові номери, а, відтак, є окремим об'єктами нерухомості.

Висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи (ч. 4 ст. 338 Кодексу).

З урахуванням наведеного та відповідно до приписів ст.338 ЦПК України апеляційний суд Львівської області, забезпечуючи проведення нового апеляційного розгляду по даній справі, досліджує докази, фактичні обставини та встановлює, чи не є дії відповідачів щодо участі у ТОВ «Уккан-Дерев» (перейменованого в ТОВ «Дитячий оздоровчий табір «Веселка») переривання строку позовної давності відносно заявлених позовних вимог.

Судом встановлено, що за умовами підпункту 4.2.3. договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 02.12.2006 року та 05.12.2006 року, укладених між ОСОБА_8 і ОСОБА_3 та ОСОБА_8 і ОСОБА_7 відповідно, покупці (відповідачі) зобовязувалися провести розрахунки за придбане нерухоме майно у строк до 31.12.2006р.

В порушення умов п.1.1., пп.4.2.3. спірних договорів купівлі-продажу нерухомого майна покупці (відповідачі) вартості такого майна у визначений договорами строк не оплатили. При цьому суд констатує, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів проведення покупцями розрахунків за договорами купівлі-продажу у будь-який інший строк, а також доказів того, що після набуття відповідачами у власність нерухомого майна таке вибуло з фактичного володіння та користування позивача (продавця), а відповідачі вступили у фактичне володіння та користування цим майном.

Разом з тим, з огляду на умови пп.4.2.3. спірних договорів купівлі-продажу, про порушення свого права щодо проведення відповідачами розрахунків за договорами позивач довідався (за всіма обставинами мав довідатися) 01.01.2007 року, у звязку із чим строк позовної давності до вимог про стягнення вартості товару (нерухомого майна) або розірвання договорів та повернення нерухомого майна спливав 01.01.2010 року.

Судом встановлено, що до спливу строку позовної давності відносно вищезазначених вимог позивач (ОСОБА_8І.), відповідач-1 (ОСОБА_7Е.) та відповідач-2 (ОСОБА_3С.) прийняли рішення про вступ до числа учасників створеного у 2007 році Товариства з обмеженою відповідальністю «Уккан-Дерев», що підтверджується рішенням зборів учасників Товариства у формі протоколу №1 від 11.02.2009р. Вступ вказаних учасників супроводжувався одночасних виходом з числа учасників осіб, які заснували Товариство в 2007 році.

За змістом рішення загальних зборів учасників ТОВ «Уккан-Дерев» у формі протоколу №1 від 11.02.2009р. (п. 3 Порядку денного), зборами учасників Товариства вирішено прийняти до складу учасників ТОВ «Уккан-Дерев» громадян ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 (продавця та покупців за договорами купівлі-продажу спірного нерухомого майна).

Відповідно до п.5 рішення загальних зборів учасників ТОВ «Уккан-Дерев» у формі протоколу №1 від 11.02.2009р., зборами учасників Товариства вирішено затвердити статутний фонд ТОВ «Уккан-Дерев» у розмірі 1 515 440,00 грн.; наділено гр. ОСОБА_8 часткою вартістю 1 394 790,00 грн. (92,04% статутного фонду), гр. ОСОБА_7 часткою вартістю 119 000,00 грн. (7,85% статутного фонду), гр. ОСОБА_3 часткою вартістю 1 650,00 грн. (0,11% статутного фонду).

Як вбачається з п.5 рішення загальних зборів учасників ТОВ «Уккан-Дерев» у формі протоколу №1 від 11.02.2009р. вартість частки гр. ОСОБА_8, оцінена в 1 394 790,00 грн., формувалася за рахунок передачі Товариству права володіння та користування будівлями по вул. Зарічній, 4 «а» в с. Старий Кропивник, загальною площею 1 107 м2; вартість частки гр. ОСОБА_7, оцінена в 119 000,00 грн., формувалася за рахунок передачі Товариству права володіння та користування будівлями по вул. Зарічній, 4 «а» в с. Старий Кропивник, загальною площею 108 м2 (частини майна, придбаного відповідачем-1 за спірним договором купівлі-продажу від 02.12.2006р.).

18 лютого 2009 року загальними зборами учасників ТОВ «Уккан-Дерев» у складі громадян ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 прийнято рішення у формі протоколу №2, яким, зокрема, вирішено змінити назву Товариства на Товариство з обмеженою відповідальністю «Дитячий оздоровчий табір «Веселка» (п.2 рішення), у звязку із чим статут Товариства було викладено в новій редакції, зареєстрованій 20.02.2009р. за реєстраційним №3001287.

Рішенням від 29 березня 2009 року загальних зборів учасників ТОВ «Дитячий оздоровчий табір «Веселка» у складі громадян ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 (продавця та покупців за договорами купівлі-продажу спірного нерухомого майна) вирішено збільшити розмір статутного фонду Товариства до 2 562 540,00 грн.; наділено гр. ОСОБА_8 часткою вартістю 1 895 450,00 грн. (73,97%), гр. ОСОБА_7 часткою вартістю 191 200,00 грн. (7,46%), гр. ОСОБА_3 часткою вартістю 475 890,00 грн. (18,57%) (протокол загальних зборів учасників ТОВ «Дитячий оздоровчий табір «Веселка» від 29.03.2009р. №1).

За змістом пункту 2 рішення загальних зборів учасників ТОВ «Дитячий оздоровчий табір «Веселка» у формі протоколу №1 від 26.03.2009р., вартість частки гр. ОСОБА_8, оцінена в 1 895 450,00 грн., формувалася за рахунок передачі Товариству права володіння та користування будівлями по вул. Зарічній, 4 «а» в с. Старий Кропивник, загальною площею 1 531,40 м2; вартість частки гр. ОСОБА_7, оцінена в 191 200,00 грн., формувалася за рахунок передачі Товариству права володіння та користування будівлями по вул. Зарічній, 4 «а» в с. Старий Кропивник, загальною площею 242,50 м2 (майно, придбане відповідачем-1 за спірним договором купівлі-продажу від 02.12.2006р.); вартість частки гр. ОСОБА_3, оцінена в 475 890,00 грн., частково формувалася за рахунок грошового внеску в розмірі 1 650,00 грн., а також за рахунок передачі Товариству права володіння та користування будівлями по вул. Зарічній, 4 «а» в с. Старий Кропивник, загальною площею 430,40 м2 (майно, придбане відповідачем-2 за спірним договором купівлі-продажу від 05.12.2006р.).

З урахуванням зазначених вище фактичних обставин, суд вважає, що до спливу строку позовної давності до вимог про стягнення вартості товару (нерухомого майна) або розірвання договорів та повернення нерухомого майна, відповідачами прийняті рішення про свою участь в господарському товаристві з передачею товариству прав володіння та користування неоплаченим за спірними договорами купівлі-продажу нерухомим майном. При цьому, як підтверджується матеріалами справи, корпоративний контроль над вказаним господарським товариством з часткою в його статутному капіталі у розмірі 73,97% належав позивачу (продавцеві за спірними договорами).

Частина перша статті 1 ЗУ «Про господарські товариства» визначає господарське товариство, як юридичну особу, статутний капітал якої поділений на частки між учасниками.

Засновниками та учасниками господарського товариства можуть бути підприємства, установи, організації, а також громадяни, крім випадків, передбачених законодавчими актами України (ч.1 ст.3 ЗУ «Про господарські товариства»).

Відповідно до частини другої статті 1 ЗУ «Про господарські товариства» змістом створення юридичними особами і громадянами господарського товариства шляхом обєднання їх майна та підприємницької діяльності є отримання прибутку, що кореспондує з правом цих осіб брати участь у розподілі прибутку господарського товариства та одержувати його частку (дивіденди).

Враховуючи обовязкові висновки та мотиви суду касаційної інстанції, з яких скасоване рішення апеляційного суду Львівської області від 30.06.2015р. та надаючи оцінку вигоді відповідачів від участі в ТОВ «Дитячий оздоровчий табір «Веселка», колегія суддів констатує, що продовж усього періоду їх перебування, на зазначених вище умовах, в складі учасників ТОВ «Дитячий оздоровчий табір «Веселка», відповідачі не брали участі у розподілі прибутку товариства та не одержували його частки (дивідендів); не ставили вимог до товариства про виплату частки прибутку (дивідендів), пропорційно своїм внескам до статутного фонду товариства. Крім цього, відповідачами не доведено належними та допустимими доказами в чому полягала їх будь-яка інша вигода від участі в ТОВ «Дитячий оздоровчий табір «Веселка».

Таким чином, дослідження обставин, повязаних із вчиненням зобовязаними особами (відповідачами) дій, що свідчать про визнання ними свого обовязку провести розрахунок за договорами купівлі-продажу нерухомого майна, вказує на те, що до виконання відповідного обовязку вказані особи своїми діями обмежили себе на користь позивача в праві володіння, користування та розпорядження спірним майном. При цьому, таке обмеження на користь позивача в праві володіння, користування та розпорядження спірним майном мало для відповідачів безкомпенсаційний та безстроковий характер.

З урахуванням наведеного вище, суд погоджується з тим, що така конструкція правовідносин сторін відносно спірного нерухомого майна, дозволяла позивачу протягом всього цього часу достатньо обґрунтовано припускати те, що розрахунок за договорами купівлі-продажу буде проведено, адже все майно перебувало під його контролем з дозволу відповідачів по справі та обмеження відповідачів в правах щодо спірного майна зберігатимуться до проведення ними повного розрахунку.

При цьому суд критично ставиться до покликань представників відповідачів на ту обставину, що вчинені відповідачами вищезазначені дії не свідчать про визнання свого обовязку провести розрахунок за договорами купівлі-продажу нерухомого майна, а є реалізацією ними прав щодо цього майна, зокрема шляхом участі в господарському товаристві.

Критично оцінюючи вказані доводи відповідачів колегія суддів відзначає, що матеріалами даної справи підтверджується факт звернення відповідачів 05.06.2013 року до господарського суду Львівської області з позовною заявою про визнання недійсними, зокрема рішень загальних зборів учасників ТОВ «Дитячий оздоровчий табір «Веселка» від 18.02.2009 року та 26.03.2009 року. При цьому, в адресованій господарському суду Львівської області позовній заяві ОСОБА_3С та ОСОБА_7 (відповідачі по даній справі) зазначали, що не були присутні на загальних зборах учасників Товариства ані 18.02.2009 року, ані 26.03.2009 року, як і в подальшому не приймали участі на інших загальних зборах учасників цього Товариства, а також зазначали, що не мали наміру вносити та не вносили до статутного капіталу Товариства будь-яких майнових прав щодо нерухомого майна, набутого за спірними договорами купівлі-продажу. Зазначені обставини повторно викладені ОСОБА_3 та ОСОБА_11 в адресованому господарському суду Львівської області клопотанні про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Разом з тим, наявним в матеріалах даної справи судовим рішенням у справі №914/2183/13 господарського суду Львівської області підтверджено волевиявлення ОСОБА_3С та ОСОБА_7 (відповідачів по даній справі) на участь у ТОВ «Дитячий оздоровчий табір «Веселка» на зазначених вище умовах, оскільки висновком №4399 криміналістичної експертизи з дослідження підписів за матеріалами господарської справи, складеним 31.03.2014 року, підтверджується належність відповідачам підписів, виконаних на рішенні загальних зборів Товариства у формі протоколу №1 від 26.03.2009р та відповідній редакції статуту.

Наведене вище у своєму взаємозвязку із іншими фактичними обставинами справи дозволяє колегії судів дійти висновку, що до виконання відповідачами свого обовязку провести розрахунок за договорами купівлі-продажу нерухомого майна вказані особи своїми діями (волевиявленням) обмежили себе на користь позивача в праві володіння, користування та розпорядження спірним майном, намагаючись в подальшому, до проведення розрахунків за це майно, такі обмеження скасувати за рішенням суду.

Частина перша статті 264 ЦК України характеризує вчинення відповідачами згадуваних вище дій як переривання строку позовної давності, яке (переривання) за висновком ухвали колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.12.2015 року по даній справі підлягає окремому встановленню у кожному випадку. При цьому, враховуючи безстрокове обмеження себе відповідачами на користь позивача в правах володіння та користування спірним майном (на весь період участі відповідачів в Товаристві на вказаних умовах), переривання перебігу строку позовної давності закінчувалося вчиненням відповідачами, до проведення остаточних розрахунків за нерухоме майно, дій щодо припинення своїх обмежень на користь позивача в правах володіння, користування та розпорядження цим майном.

Такими діями, враховуючи характер обмежень прав відповідачів на спірне майно, могли бути дії, спрямовані, зокрема на заперечення відповідачами своєї участі в ТОВ «Дитячий оздоровчий табір «Веселка» на вказаних вище умовах; вихід відповідачами з числа учасників Товариства; вимоги про повернення в натуральній формі майна, переданого учасником товариству тільки в користування тощо.

Таким чином, з моменту звернення відповідачів до господарського суду Львівської області з позовними вимогами, метою яких було припинення обмежень прав відповідачів на неоплачене нерухоме майно, позивач довідався про відсутність у відповідачів наміру будь-коли проводити розрахунки за придбане за договорами купівлі-продажу майно.

За вказаних вище обставин та у системному звязку приписів статей 256, 261 та 264 ЦК України суд погоджується з тим, що після переривання строку позовної даності відносно заявлених вимог, про своє порушене право позивач довідався у червні 2013 року в момент отримання позовної заяви відповідачів про визнання недійсними, зокрема, рішень загальних зборів учасників ТОВ «Дитячий оздоровчий табір «Веселка» від 18.02.2009 року та 26.03.2009 року, поданої відповідачами з метою припинення своїх обмежень на користь позивача в правах володіння, користування та розпорядження спірним нерухомим майном до проведення остаточних розрахунків за це майно.

Тому, звертаючись 10 червня 2013 року до суду за захистом свого порушеного права шляхом розірвання договорів купівлі-продажу спірного нерухомого майна; припинення права власності відповідачів на таке майно, позивачем строк позовної давності щодо заявлених вимог не пропущено, оскільки такий спливає в червні 2016 року, а відтак, порушене право позивача підлягає судовому захисту.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року ( справа № 6-931 цс/15 згідно якої за частиною першою, другою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов»язку.

Позовна давність переривається у разі пред»явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

При цьому, з урахуванням висновків та мотивів скасування судом касаційної інстанції рішення апеляційного суду Львівської області від 30.06.2015 року по даній справі, колегія суддів не вдається до переоцінки доказів та інших фактичних обставин справи щодо яких відсутні зауваження суду касаційної інстанції відносно правильності застосування норм матеріального чи процесуального права.

За вищезазначеного та враховуючи висновки, зокрема рішення апеляційного суду Львівської області від 30.06.2015 року по даній справі щодо обґрунтованості заявлених вимог про розірвання договорів купівлі-продажу та повернення нерухомого майна, які не були мотивами для скасування вказаного рішення судом касаційної інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.11.2013 року по даній справі.

Відповідно до статті 308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_7 в і д х и л и т и.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді А.В.Ніткевич

ОСОБА_12