Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.06.2016 Справа №607/6028/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Грицака Р.М.

за участю секретаря Книш Д.В.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дітей за кордон, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України, а саме: в країни Шенгенської зони, країни Європейського союзу, в Турецьку Республіку та Арабську Республіку Єгипет, Автономну республіку Крим в період з 15 червня 2016 року по 01 травня 2020 року без згоди батька ОСОБА_2. А також надати їй дозвіл на вчинення необхідних дій щодо виготовлення та одержання візових та паспортних документів для неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без згоди батька ОСОБА_2. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що з 04.07.2002 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2, який було розірвано 22.03.2013 року. Від даного шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3, а ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_4. Після розірвання шлюбу діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. З метою оздоровлення, а також розширення світогляду та інтелектуального розвитку дітей вона має намір поїхати з ними на відпочинок за кордон. Проте батько дитини - відповідач ОСОБА_2 безпідставно відмовляється надати дозвіл на виїзд дітей за кордон та виготовлення візових документів для виїзду закордон сина та дочки, що порушує права останніх на відпочинок та оздоровлення.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, посилаючись на мотиви викладені у заяві. Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позову не визнав та суду пояснив, що він категорично заперечує проти виїзду сина та дочки до Автономної республіки Крим, оскільки дана територія є окупована та нестабільна політична ситуація на даній території може завдати шкоди їх дітям. Також зазначив, що він ніколи не заперечував відносно виїзду дітей у країни Європейського союзу, Турецьку Республіку чи Арабську Республіку Єгипет, та надасть нотаріальну згоду на виїзд дітей за кордон за умови надання позивачем документів медичної страховки для дітей та документів про термін перебування дітей на відпочинку.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав:

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.07.2002 року, який було розірвано 22.03.2013 року. Від даного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, а ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2. Неповнолітні діти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживають разом з матір'ю ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 та перебувають на її утриманні. Між сторонами не досягнуто згоди щодо виїзду дитини за кордон з метою відпочинку та оздоровлення в у супроводі матері. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із вимогами ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до вимог ст.ст.7,155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Положення ст.6 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.17, 31 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я. Вимоги статті 10 Конвенції про права дитини, передбачають право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Відповідно до вимог ст. 3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженими постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 з наступними змінами та доповненнями, у згоді на виїзд за межі України повинні бути зазначені держава прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Отже, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

У відповідності до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. В той же час відповідно ч.1 ст. 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визнаються тимчасово окупованою територією. Згідно ст. 4, 10 зазначеного Закону на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється, в тому числі особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території. Громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в'їзду-виїзду за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Отже, для поїздки позивача з дитиною до Автономної Республіки Крим необхідні документи, які передбачені для перетину кордону. Перелік документів та порядок перетину кордону визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231. Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Зважаючи, що Автономна Республіка Крим на даний час визнана тимчасово окупованою територію, беручи до уваги політичну нестабільність та наявність військового конфлікту на даній території, заперечення батька, щодо відпочинку дітей в Автономній Республіці Крим та те, що позивачем ОСОБА_1 не представлено суду жодних доказів, що відпочинок неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 на окупованій території Криму сприятиме покращенню здоров'я дітей, їх фізичному, духовному та моральному розвитку, виходячи з наявності у позивача матеріальної можливості вивезення дітей на оздоровлення за кордон у країни Європейського союзу, Турецьку Республіку чи Арабську Республіку Єгипет, суд вважає, що в наданні дозволу на виїзд дітей до Автономної Республік Крим слід відмовити. Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги необхідність забезпечення інтересів неповнолітніх дітей, у тому числі, право на безпечний відпочинок та оздоровлення, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково та надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України, а саме: в країни Шенгенської зони, в Турецьку Республіку та Арабську Республіку Єгипет в період з 15 червня 2016 року по 01 травня 2020 року без згоди батька ОСОБА_2, а також надати дозвіл ОСОБА_1 на вчинення необхідних дій щодо виготовлення та одержання візових та паспортних документів неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без згоди батька ОСОБА_2. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 60, 213, 215, 218, 224-226, 228, 232, 294 ЦПК України, ст.ст. З, 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1989 року, ст.16 Закону України „Про охорону дитинства", ст.ст. 157,159 Сімейного Кодексу України, суд, - ВИРІШИВ: Позов задовольнити частково. Надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України, а саме: в країни Шенгенської зони, в Турецьку Республіку та Арабську Республіку Єгипет в період з 15 червня 2016 року по 01 травня 2020 року без згоди батька ОСОБА_2. Надати дозвіл ОСОБА_1 на вчинення необхідних дій щодо виготовлення та одержання візових та паспортних документів неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без згоди батька ОСОБА_2. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити. Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 551 грн. 20 коп. судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Р.М.Грицак