Провадження № 2/522/2423/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року м. Одеса

Приморського районного суду м. Одеси у складі:

Головуючого-судді Домусчі Л.В.,

при секретарі-Шевчик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання частково недійсним кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 02.09.2015 року звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», за яким просив визнати умови договору кредиту № 2007/13-2.06/261, укладеного 23 квітня 2007 року між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (нині Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»), закріплені у пункті 2.5 щодо використання для нарахування процентів за користування кредитом методу факт/360, недійсними; просив внести зміни до договору кредиту № 2007/13-2.06/261 від 23 квітня 2007 року, а саме виклавши п.2.5. Договору кредиту у наступній редакції: «Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на суму фактичної заборгованості за кредитом, у валюті кредиту, щомісячно, за методом факт/факт, де факт - фактична кількість днів у місяці.»

В обґрунтування позову відзначив, що 23 квітня 2007 року між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (нині ПАТ «Укрсоцбанк») було укладено договір кредиту № 2007/13-2.06/261 (далі «Кредитний договір»), за умовами якого банком було надано позичальнику кредит у розмірі 237 000 доларів США строком до 23 квітня 2017 року із сплатою 13% річних за користування кредитними коштами. У якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, позичальником було передано в іпотеку 1/7 частину земельної ділянки площею 1,6408 га, що знаходиться за адресою Одеська область, Овідіопольський район, Таїровська селищна рада, смт. Таїрове, масив №20, ділянка №28.

Так, пунктом 1.1 Договору визначено, що кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 237 000 дол. США, зі сплатою 13 процентів річних. Відповідно до п.2.5 кредитного договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на суму фактичної заборгованості за кредитом, у валюті кредиту, щомісячно, за методом факт/360, де факт - фактична кількість днів у місяці, 360 - умовна кількість днів у році.

У міжнародному стандарті ISO 19108 «Географічна інформація. Часова схема.» дається визначення григоріанського календаря відповідно до якого це загальноприйнятий календар; В григоріанському календарі звичайні роки, які нараховують 365 днів, і високосні роки, які нараховують 366 днів, розділені на 12 послідовних місяців.

Позивач вважає, що включаючи до умов кредитного договору встановлену кількість днів у році - 360 замість загальновизнаних 365/366, банк штучним шляхом завищує відсоткову ставку за користування кредитом встановлену п.1.3 кредитного договору. Застосування відповідачем для визначення суми плати за користування кредитними коштами методу «факт/360» призводить до прихованого збільшення відсоткової ставки з 13% річних до 13.18% річних [365/360 х 13], а у високосний рік до 13.22% річних [366/360 х 13].

Таким чином, з урахуванням наведеного, умови кредитного договору в частині застосування банком методики нарахування процентів «факт/360» позивач вважає несправедливими, такими, що суперечать принципу добросовісності, свідчать про використання нечесної підприємницької практики, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків та погіршення становища споживача, тому є підстави для визнання зазначених умов договору недійсними.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 (діє на підставі довіреності від 05.05.2015 року) позовні вимоги та обставини, якими вони обґрунтовані, підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позов. У минулих судових засіданнях додатково пояснив, що позивач є слабкішою стороною за даними договірними правовідносинами та, визначивши такий метод «факт/360» нарахування плати за користування кредитом, банк штучним шляхом збільшив розмір заборгованості. Вважає такі дії банку незаконними та такими, що порушують права позивача як споживача.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» - ОСОБА_4 (діє на підставі довіреності від 09.06.2015 року) у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив. У минулих судових засіданнях надав суду письмові заперечення від 19.10.2015 року, згідно яких позовні вимоги ОСОБА_2 не визнав у повному обсязі та просив відмовити. Також додатково пояснив, що можливість застосування методу факт/360 для обрахування процентних доходів і витрат передбачено п.1.22 Постанови НБУ від 18.06.2003 року «Про затвердження Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України». Умови кредитного договору № 2007/13-2.06/261 від 23 квітня 2007 року були узгоджені сторонами та договір добровільно підписаний обома сторонами. Сторони виконували свої зобовязання за договором: банк видав позивачу кредит грошових коштів, а позивач певний час виконував графік погашення кредиту. Окрім того, перед підписанням кредиту позивач підписав запит на отримання кредиту, в якому своїм підписом засвідчив той факт, що ПАТ «Укрсоцбанк» надав йому повну, достовірну та вичерпну інформацію про банк, а також усі умови отримання, користування та повернення кредиту. Про фактичну сукупну вартість кредиту позивач також був обізнаний, оскільки він був ознайомлений зі змістом кредитного договору та з графіком погашення заборгованості. Позов ОСОБА_2 вважає безпідставним, необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Суд з урахуванням вимог ч.2 ст. 169 ЦПК України за згодою позивача, ухвалив слухати справу за відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі даних чи доказів.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 23 квітня 2007 року між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (нині ПАТ «Укрсоцбанк») було укладено договір кредиту № 2007/13-2.06/261 (далі «Кредитний договір»), за умовами якого банком було надано позичальнику кредит у розмірі 237 000 доларів США строком до 23 квітня 2017 року із сплатою 13% річних за користування кредитними коштами (а.с.4-8).

У якості забезпечення виконання зобов'язання за даним кредитним договором, позичальником було передано в іпотеку 1/7 частину земельної ділянки площею 1,6408 га, що знаходиться за адресою Одеська область, Овідіопольський район, Таїровська селищна рада, смт. Таїрове, масив №20, ділянка №28 (п.1.3.1 кредитного договору).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, банк виконав свої зобовязання за кредитним договором та надав позивачу кредит грошових коштів на суму 237 000, 00 дол. США, про свідчить розпорядження бекофісу бізнесі від 27.04.2007 року (а.с.21).

За правилами ч.1-2, ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

За змістом ч. 1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Таким чином, виходячи з аналізу зазначених норм права, істотними умовами кредитного договору є розмір грошових коштів, які надаються позичальнику, а також розмір процентів, які останній зобов'язаний сплатити.

Певні особливості регулювання відносин за договорами про надання споживчого кредиту встановлено Законом України „Про захист прав споживачів".

Закріпивши на законодавчому рівні певний порядок і вимоги щодо укладення договорів, зокрема, і кредитних договорів, законодавець з метою захисту порушеного права учасників кредитних правовідносин визначив правові підстави визнання правочинів, в тому числі і кредитних договорів, недійсними у випадку недотримання вимог законодавства при їх укладенні.

За загальним правилом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу, в силу яких особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а сам зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

При цьому нормами цивільного законодавства передбачено як визнання правочину недійсним в цілому, так і визнання недійсним окремих його положень, а також передбачено можливість визнання правочину недійсним в цілому, за умови, якщо недійсність окремих його положень тягне за собою недійсність інших його частин і недійсність правочину в цілому.

В обґрунтування недійсності оспорюваного пункту кредитного договору ОСОБА_2 посилався на те, що нарахування процентів за 360 днів/рік спричиняє переплату з боку позичальника шляхом введення позичальника в оману шляхом штучного збільшення відсотків.

Згідно із п. 3.1 Постанови правління НБУ № 168 від 10 травня 2007 року «Про затвердження Правил про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» банки зобов'язані в кредитному договору або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача.

Так, пунктом 1.1 Договору визначено, що кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 237 000 дол. США, зі сплатою 13 процентів річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості за кредитом та процентів за його використанням:

1.1.1 починаючи з місяцю що слідує за місяцем надання кредиту, позичальник щомісячно 23 числа кожного місяця рівними частинами сплачує кредитору суму грошових коштів, яка включає заборгованість за кредитом і проценти за користування кредитом у розмірі 3540, 00 дол. США, надалі за текстом «ануїтетний платіж» з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до 23.04.2017 року (включно), надалі за текстом «кредит», на умовах визначених цим договором.

У відповідності до п.2.5 кредитного договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на суму фактичної заборгованості за кредитом, у валюті кредиту, щомісячно, за методом факт/360, де факт - фактична кількість днів у місяці, 360 - умовна кількість днів у році.

Відповідно до п.2.5.1 кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту двічі на місяць (за винятком місяців, в яких надається та погашається кредит): в останній робочий день поточного місяця та в день, на який припадає сплата ануїтетного платежу в рахунок погашення кредиту та процентів згідно п.1.1.1 цього договору. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту.

Відповідно до п. 1.18 глави І Розділу ІІІ Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, затверджених постановою Правління Національного банку України № 255 від 18 червня 2003 року та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 11 липня 2003 року за № 583/7904, для обрахування процентних доходів і витрат застосовуються такі методи визначення кількості днів: метод «факт/факт» - передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці та році; метод «факт/360» - передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів; метод «30/360» - передбачає, що для розрахунку використовується умовна кількість днів у році - 360, у місяці - 30.

З огляду на викладені положення Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, листа Національного банку України № 12-211/12-107 від 10 січня 1997 року, та умов Кредитного договору, які передбачають порядок сплати процентів, суд приходить до висновку про те, що визначена у п.2.5. Кредитного договору річна база нарахування процентів у 360 днів у році відповідає вимогам закону.

Вирішуючи спір, судом встановлено, що позичальник був ознайомлений із умовами кредитного договору, інформацією щодо сукупної вартості кредиту, порядком погашення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом, графіком платежів, загальним розміром вказаних сум та розміром сукупних витрат, необхідних для укладення кредитного договору, про що свідчить його підпис на запиті на отримання кредиту (а.с.19).

Згідно копії анкети-заявки на отримання кредиту від 01.05.2008 року, позивач своїм підписом підтвердив, що банк надав йому повну, достовірну та вичерпну інформацію, власне, про особу та місце знаходження банку та про всі умови отримання, користування та повернення кредиту. Цим же підписом на заявці про отримання кредиту позичальник засвідчив про відсутність у нього будь-яких зауважень, заперечень стосовно наданої йому банком інформації, як про особу і місце знаходження банку, так і про умови отримання, користування та повернення кредиту.

Після укладення договору позивач протягом певного часу виконував свої зобовязання за кредитним договором, що свідчить про погодження його з умовами договору.

Вказаними доказами спростовуються посилання позивача про те, що при укладенні кредитного договору йому не була надана інформація про умови кредитування, сукупну вартість кредиту, у тому числі сукупну вартість послуг та що при укладенні договору позивач був введений в оману.

Відповідно до змісту кредитного договору, сторони передбачили всі істотні умови договору відповідно до вимог чинного законодавства.

Підписанням договору сторони висловили свою згоду визначенням порядку плати за кредит, встановленого п.1.1 вказаного договору, та порядку нарахування відсотків за користування кредитом, що відповідає їх волевиявленню.

При укладенні договору сторони дійшли згоди з усіх істотних умов, а тому позивач визначив розмір відсотків за користування кредитними коштами, встановлення 360 днів як бази для нарахування процентів, що не суперечить вимогам чинного законодавства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих ними доказів.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку до про необґрунтованість та безпідставність посилань позивача на те, що нарахування процентів методом «факт/360» спричиняє переплату з боку позичальника шляхом введення позичальника в оману шляхом штучного збільшення відсотків, та вважає, що кредитний договір укладений у відповідності з чинним законодавством, передбаченим ст.ст.203, 205, 207, 208 ЦК України, і відсутні підстави для визнання п.2.5. кредитного договору - недійсним.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 3, 6, 15, 16,ч.1 ст.203, 215, 317, 346, 526, 611, 626-629, 638, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11,15,60,88, ч.2 ст. 169, 209, 212, 214-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання частково недійсним кредитного договору-відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Домусчі Л.В.

22.03.2016