ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/3678/15-ц
Провадження № 2/210/296/16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"06" червня 2016 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Чайкіної О.В.,

за участі секретарі: Куксенко О.В.

сторони, які беруть участь у справі: представник позивача: - адвокат Скубенко В.Ф., представник відповідача - Бохан О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за уточненим позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про встановлення факту перебування на утриманні та стягнення суми страхового відшкодування у зв'язку зі смертю потерпілого, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4, від імені та в інтересах якого діє адвокат Скубенко В.Ф. звернулась до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовом до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення суми страхового відшкодування. У подальшому, уточнивши позовні вимоги, просила суд встановити факт перебування на утриманні ОСОБА_5, та стягнути з відповідача на її користь страхове відшкодування у зв'язку із смертю потерпілого.

В обґрунтування позову зазначається, що ОСОБА_4 є непрацездатною особою в зв'язку із знаходженням на пенсії за віком з січня 2002 року. Весь цей час, і до смерті свого чоловіка, - ОСОБА_5, який загнув у дорожньо-транспортній пригоді, позивач перебувала на його утриманні. На час смерті, заявник та її померлий чоловік перебували на пенсії. Разом із тим, розмір пенсії померлого чоловіка заявниці значно перевищував розмір її пенсії. За весь час спільного подружнього життя позивача ОСОБА_4 та її померлого чоловіка, - ОСОБА_5, в тому числі їх перебування на пенсії, заявниця ОСОБА_4 одержувала від померлого чоловіка грошову допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом, засобом до існування. Померлий чоловік позивача - ОСОБА_5 отримував пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання з січня 2004 року. Вважає, що таким чином ОСОБА_4 перебувала на утриманні свого померлого чоловіка ОСОБА_5 Встановлення факту перебування ОСОБА_4 на утриманні свого померлого чоловіка ОСОБА_5 необхідно їй для отримання страхового відшкодування від ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», так як зазначена страхова компанія відмовила заявниці ОСОБА_4 у виплаті страхового відшкодування після смерті чоловіка, у зв'язку з відсутністю документального підтвердження права на одержання такого відшкодування. Крім того, позивач просила суд на підставі пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також статті 1200 ЦК України стягнути з відповідача на її користь як особі, що перебувала на утриманні померлого, страхове відшкодування (регламентовану виплату) у зв'язку з втратою годувальника.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, з мотивів викладених у позові. Просив їх задовольнити. Зазначив, що його довіритель отримувала нижчу пенсію, аніж її чоловік, тому вона перебувала на його утриманні, а отже, має право на отримання страхових виплат відповідно до ст. 1200 ЦК України.

Представник відповідача проти позову заперечував, оскільки позивач не є особою, яка перебувала на утриманні померлого, тому що мала розмір пенсії, що перевищував прожитковий мінімум, а отже відсутні підстави для встановлення факту перебування на утриманні. Крім того, виплата страхового відшкодування у зв'язку з втратою годувальника є похідною вимогою від встановлення факту перебування на утриманні. Тому просила суд у задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позову не вбачається, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище «ОСОБА_4») зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 24 вересня 1977 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 (а.с. 11,12).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 загинув внаслідок ДТП, що мало місце ІНФОРМАЦІЯ_1. За наслідками зазначеної ДТП 13 вересня 2014 року було внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000594 за ознаками ч.2 ст.286 КК України. Однак, 17 жовтня 2014 року кримінальне провадження №0000594 від 13.09.2014 року закрите старшим прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області молодшим радником юстиції Івченко С.М. на підставі 5.5 ч.1 ст. 284 КПК України, так як підозрюваний у скоєнні ДТП громадянин ОСОБА_7 помер (а.с. 5-9).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 60 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, та копією лікарського свідоцтва про смерть №1739 від 15 вересня 2014 року (а.с.8, 26).

Встановлено, що цивільно-правову відповідальність громадянина ОСОБА_7, який згідно матеріалів справи порушив ПДР (відповідно до постанови у кримінальному провадженні №0000594 від 13.09.2014р. за ч. 2 ст. 286 КК України), було застраховано в ПрАТ «УПСК» за договором (полісом №АІ/6801100 від 13 травня 2014 року) відповідно до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV (з подальшими змінами в редакції від 04 лютого 2013 року) (а.с. 13).

Згідно з відповіді Криворізької філії ПрАТ «УПСК» від травня 2015 року вбачається, що ОСОБА_4 зверталася 30 грудня 2014 року до страхової компанії (відповідача) із заявою про виплату страхового відшкодування, поданої за фактом смерті ОСОБА_5 внаслідок ДТП, що відбулася ІНФОРМАЦІЯ_1 з вини ОСОБА_7, цивільно-правову відповідальність якого було застраховано в ПрАТ «УПСК» за полісом №АІ/6801100 від 13 травня 2014 року. За даною заявою було прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування у розмірі 14 616,00 гривень, а саме - відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи в порядку та в розмірі, передбаченому п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». В частині вимог про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого (шкоди у зв'язку з втратою годувальника), ПрАТ «УПСК» прийнято рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування у зв'язку з відсутністю документального підтвердження з компетентних органів наявності у ОСОБА_4 права на отримання такого відшкодування (а.с.4).

У судовому засіданні сторона відповідача також надала пояснення, що вищевказана виплата (14 616,00грн.), яка була здійснена ОСОБА_4 не пов'язана із встановленням факту перебування на утриманні.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач зверталась до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту перебування на утриманні, однак ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2016 року у справі № 210/5040/15-ц залишено без розгляду з підстав наявності спору про право.

Встановлення юридичного факту, про який просить позивач, породжує правовий наслідок, оскільки цей факт впливає на виплату їй відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, а саме страхового відшкодування у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику з прав про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5, встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

За правилами статей 1167, 1168 та 1200 ЦК України, якщо деліктне зобов'язання виникло із факту смерті фізичної особи, кредиторами можуть бути чоловік (дружина), батьки (усиновлювачі), діти (усиновлені), особи, що проживали однією сім'ю з особою, яка померла. Зазначені особи як кредитори мають право вимагати від боржника відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи. Крім того, суб'єкти, визначені в пунктах 1-5 частини першої статті 1200 ЦК України, мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, в розмірі, обчислюваному виходячи з середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (закон № 1961-IV) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров»ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров"ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно з пунктом 27.1 та пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Статтею 1200 ЦК України, а саме, ч.1 цієї статті передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п'яти років після його смерті.

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого. Розмір відшкодування може бути збільшений законом.

З урахуванням того, що свою відповідальність ОСОБА_7 застрахував у відповідача страхової компанії, відповідно до ст.27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право на отримання страхового відшкодування за шкоду, пов'язану із смертю потерпілого мають особи, що знаходились на утриманні у потерпілого. Сплаті підлягає частина недоотриманих доходів потерпілого, яка приходилась на кожного утриманця під час його життя.

Відповідно до ч.3 ст.36 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Згідно з положеннями ст. 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин» у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами є: 1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання, - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; 2) особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", якщо вони не працюють; 3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності; 4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов'язаний виплачувати аліменти; 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право. Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою звернення ОСОБА_4 із позовом слугувало не визнання відповідачем - ПрАТ «УПСК» її права на отримання відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого - шкоди у зв'язку з втратою годувальника, оскільки відсутнє документальне підтвердження з компетентних органів наявності права на отримання такого відшкодування.

З системного аналізу вищевказаних норм цивільного законодавства, повне утримання означає відсутність у члена сім'ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов'язок щодо утримання цього члена сім'ї. Основне значення допомоги слід з'ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо.

Судом встановлено, що згідно з копії довідки від 12 червня 2015 року, виданої УПФУ в Дзержинському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, пенсія ОСОБА_4 за період з січня 2015 року по червень 2015 року включно, становила 1918,69 гривень. Пенсія призначена за віком за Списком № 1 (при повному пільговому стажі) (а.с. 10). З копії довідки від 21 жовтня 2015 року, виданої УПФУ в Дзержинському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області вбачається, що станом на момент смерті ОСОБА_5, його пенсія складала 3127,56 гривень, пенсія призначена по інвалідності внаслідок загального захворювання (ІІІ група).

Факт перебування на утриманні потерпілого у разі відсутності відповідних документів і неможливості їх відновлення встановлюється в судовому порядку.

За правилами ч. ч. 2, 4 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» у 2014 році прожитковий мінімум на одну особу встановлено в розмірі 949 грн.

Судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, на момент смерті ОСОБА_5, його дружина - ОСОБА_4 була непрацездатною особою, однак отримувала пенсію, що перевищує визначений законом прожитковий мінімум.

Крім того, розмір пенсії померлого ОСОБА_5 в 1,5 рази перевищував розмір пенсії позивача, однак лише з цих підстав не можна зробити висновок, що позивач перебувала на утриманні померлого, оскільки інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що позивач перебувала на повному утриманні померлого та/або одержувала від нього допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів для існування позивачем не надано.

За змістом статей 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Виходячи з викладеного, та з урахуванням матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що дохід померлого був для ОСОБА_4 основним і постійним джерелом існування, тому підстав для задоволення позову в частині встановлення факту перебування на утриманні не вбачається у зв'язку з недоведеністю вимог.

Оскільки судом не встановлено підстав для встановлення факту перебування ОСОБА_4 на утриманні у померлого ОСОБА_5, підстав для стягнення страхового відшкодування у зв'язку з втратою годувальника відповідно до пунктами 27.1 та 27.2 статті 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та статті 1200 ЦК України не вбачається.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі.

Судові витрати на підставі статті 88 ЦПК України, з урахуванням п. 2 ч. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на момент подання позову) підлягають стягненню за рахунок коштів державного бюджету.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 1200 ЦК України, ст. 6, 27, 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на підставі ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 79,88, 209, 212-218, 214, 215, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні уточненого позову ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про встановлення факту перебування на утриманні та стягнення суми страхового відшкодування у зв'язку зі смертю потерпілого, - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з часу його проголошення через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 10 червня 2016 року.

Суддя: О. В. Чайкіна