Ухвала

іменем україни

08 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О., Попович О.В., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», до відкритого акціонерного товариства «Пульс», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення апеляційного суду Харківської області від 23 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2008 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства «Пульс» (далі - ВАТ «Пульс»), ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на неналежне виконання ВАТ «Пульс» зобов'язань за договором кредиту від 06 серпня 2004 року, в забезпечення якого 09 серпня 2004 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню як з боржника, так і з поручителя.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 червня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ВАТ «Пульс» та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 41-04-ак/980 від 06 серпня 2004 року в розмірі 33 497 грн 55 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 23 грудня 2015 року, зазначене рішення районного суду в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 скасовано й в задоволенні вимог банку до поручителя ОСОБА_1 відмовлено.

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить рішення апеляційного суду скасувати, й ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду в повному обсязі не відповідає.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи частково позов, суд апеляційної інстанції, виходив з того, що заборгованість за кредитним договором, яка виникла через неналежне виконання боржником грошових зобов'язань щодо повернення кредиту, підлягає стягненню лише з боржника, оскільки порука в силу вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України припинила свою дію, що свідчить про відсутність правових підстав для стягнення вказаної заборгованості з поручителя.

Проте погодитися з такими висновками судів повністю не можна виходячи з наступного.

Судом установлено, що 06 серпня 2004 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ВАТ «Пульс» було укладено кредитний договір № 41-04-ак/980, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 211 538 грн строком до 06 серпня 2008 року зі сплатою 19% річних, за користування кредитними коштами понад встановлений термін цим договором передбачена збільшена відсоткова ставка в розмірі 28,5% річних.

У забезпечення вказаного договору, 09 серпня 2004 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поуки, за умовами якого останній зобов'язався відповідати за виконання ВАТ «Пульс» всіх зобов'язань за кредитним договором.

Згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги від 08 грудня 2011 року та акта приймання-передачі від 19 грудня 2011 року ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за вищевказаними договорами кредиту та поруки.

Через неналежне виконання ВАТ «Пульс» взятих на себе за договором від 06 серпня 2004 року зобов'язань виникла заборгованість в загальному розмірі 33 497 грн 55 коп., з яких 17 628 грн 24 коп. - заборгованість за кредитом, 3 416 грн 34 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 11 123 грн 40 коп. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту та 1 329 грн 57 коп. - пеня за прострочення сплати відсотків за користування кредитом, яку позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, банк без згоди поручителя змінив розмір процентної ставки за користування кредитом понад встановлений термін з 28,5% до 38% річних, що в 11,5 разів більше ніж первино визначено договором, й на думку відповідача ОСОБА_1 збільшило обсяг його відповідальності за договором поруки.

Згідно з ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Зі змісту ст. 554 ЦК Українивипливає, що хоча поручитель і пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, він є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Це підтверджується його правом висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст.555 цього Кодексу).

За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК Українипорука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Отже, збільшення процентної ставки за кредитним договором, яке у порушення умов договору поруки відбулося без згоди поручителя, внаслідок чого відбулося збільшення обсягу його відповідальності, є підставою для припинення поруки відповідно до вимог ч.1 ст. 559 ЦК України.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-67 цс 11 від 19 грудня 2011 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для судів.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК Українипорука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Порушення цих умов відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК Українитягне припинення поруки.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-97 цс 13 від 25 вересня 2013 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для судів.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, встановивши, що 31 березня 2008 року ПАТ «УкрСиббанк» без повідомлення і згоди поручителя ОСОБА_1 збільшив розмір процентної ставки за користування кредитом понад встановлений термін з 28,5% до 38% річних, унаслідок чого збільшився обсяг відповідальності останнього, дійшов вірного по суті й обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для припинення поруки й відповідно відсутності таких підстав для стягнення з поручителя в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором.

Зазначені висновки суду відповідають обставинам справи й узгоджуються з нормами матеріального права.

Доводи касаційної скарги ПАТ «Дельта Банк» не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції при вирішення спору в частині вимог до поручителя ОСОБА_1 допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

За таких обставин, підстав для скасування рішення апеляційного суду в зазначеній частині немає, оскільки висновки суду про відмову в задоволенні позову до ОСОБА_1 зроблені вірно.

Разом з тим, висновки суду апеляційної інстанції щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника ВАТ «Пульс» є помилковими.

Так, п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 15 ЦПК України встановлено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 1, ст. ст. 2, 12 ГПК України справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у яких сторонами є юридичні особи, розглядаються господарськими судами.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, розгляд яких проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Вирішуючи позов ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ ДельтаБанк», які можуть бути самостійними й окремими предметами позову, апеляційний суд зазначених вимог закону не врахував, й вирішив спір, що виник між юридичними особами та підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, розглянувши його разом із вимогами, які вирішуються в порядку цивільного судочинства.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України №6-1737цс15 від 18 листопада 2015 року.

Згідно з ч. 1 ст. 340 ЦПК Українисудове рішення підлягає скасуванню у касаційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених ст. ст. 205 і 207 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК Українисуд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, ураховуючи, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, то рішення апеляційного суду в частині вирішення вимог банку до ВАТ «Пульс» підлягає скасуванню з закриттям у зазначеній частині провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, оскільки відповідно до ст. 15 ЦПК України зазначені вимоги позивача не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись п. 1 ч.1 ст. 205, п. 4. ч. 1 ст. 336, ст. 337, ч. 1 ст. 340, ч. 3 ст. 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргупублічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 23 грудня 2015 рокув частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», до відкритого акціонерного товариства «Пульс» про стягнення заборгованості за кредитним договоромскасувати, провадження у справі в цій частин - закрити.

У решті рішення суду залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Т.П. Дербенцева

Д.О.Остапчук

О.В.Попович

В.О.Савченко