Справа №577/5853/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Лебедько М.М.
Номер провадження 22-ц/788/769/16 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 1201 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Попруги С. В.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на правову допомогу

у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Конотопський арматурний завод», третя особа - генеральний директор публічного акціонерного товариства «Конотопський арматурний завод» Гужва Сергій Вікторович, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом, ОСОБА_3 просила суд поновити її на роботі на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування апаратури та пристроїв зв'язку 6-го розряду в енерго-ремонтну дільницю публічного акціонерного товариства «Конотопський арматурний завод» (далі - ПАТ «Конотопський арматурний завод») та стягнути з відповідача втрачений заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18.03.2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 23.05.2016 року вищевказане рішення суду першої інстанції скасовано, а позов задоволено. Поновлено ОСОБА_3 на посаді електромонтера з ремонту і обслуговування апаратури та пристроїв зв'язку 6-го розряду енерго-ремонтної дільниці ПАТ «Конотопський арматурний завод». Стягнуто з ПАТ «Конотопський арматурний завод» на користь ОСОБА_3 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 11030,58 грн. із відрахуванням необхідних податків та обов'язкових платежів. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 2669,44 грн. із відрахуванням необхідних податків та обов'язкових платежів підлягало негайному виконанню. Стягнуто з ПАТ «Конотопський арматурний завод» на користь держави судовий збір у розмірі 2046,24 грн.

28.10.2016 року до апеляційного суду Сумської області надійшла її заява про ухвалення додаткового рішення у даній цивільній справі, у якій вона просила стягнути на свою користь судові витрати у розмірі 6050,00 грн., які були нею понесені на оплату послуг правової допомоги.

В обґрунтування фактично понесених витрат нею долучені до заяви матеріали: ксерокопія квитанції № 65 від 15.12.2015 року на суму 550,00 грн. за підготовку, складання позовної заяви; ксерокопія квитанції № 71 від 20.01.2016 року на суму 5500,00 грн. за ведення цивільної справи в суді (а.с. 303).

Заявник в судове засідання не з'явилася, але про час та місце розгляду апеляційної скарги була повідомлена телефонограмою № 17, зареєстрованою 09.11.2016 р. в журналі реєстрації вхідних та вихідних телефонограм апеляційного суду Сумської області №01-51.

Представник заводу в судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви, надавши суду свої письмові заперечення, де зазначає, що позивач в судовому засіданні при розгляді її апеляційної скарги не довела про понесення нею таких витрат.

Третя особа в судове засідання не з'явилася, але про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Дослідивши цивільну справу, колегія суддів вважає, що заява про ухвалення додаткового рішення не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативі ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 23.05.2016 року апеляційна скарга ОСОБА_3 була задоволена частково.

Під час постановлення колегією суддів апеляційного суду Сумської області свого рішення було вирішено питання відшкодування судових витрат за розгляд справи судом першої інстанції та апеляційним судом шляхом стягнення судового збору з ПАТ «Конотопський арматурний завод» на користь держави, оскільки позивач не понесла зазначених витрат, так як звільнена від сплати судового збору у даній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Щодо відшкодування понесених судових витрат, долучених ОСОБА_3 до заяви про ухвалення додаткового рішення, які не були предметом дослідження колегії суддів при постановленні свого рішення за результатами апеляційної скарги, апеляційний суд визнає, що таку заяву слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Позивачем долучені ксерокопії квитанцій про нібито сплату нею 15.12.2015 р. - 550грн. за підготовку і складання позовної заяви та 20.01.2016 р. 5500 грн. - за ведення справ в суді.

Колегія суддів відмічає, що представлені заявником ксерокопії платіжних документів не є належними доказами, оскільки не містять ознак оригіналу і не були предметом дослідження як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді при постановлення у справі рішення.

Отже, вирішуючи питання розподілу судових витрат колегія суддів керувалася положенням тільки ч. 3 ст. 88 ЦПК України, бо заявником було не доведено про фактичне понесення грошових витрат по оплаті послуг на правову допомогу в розмірі 6050 грн. на час ухвалення апеляційним судом рішення.

Щодо відшкодування витрат по оплаті послуг адвоката за прийняття участі в судовому засіданні, як це передбачено ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Але, дійсно між позивачем та адвокатом Тендерес Г.М. був укладений 14.01.2016 р. договір про надання правової допомоги, згідно якого остання мала право здійснювати представництво позивача, з приводу чого давати усі та письмові пояснення судові, подавати докази та інші процесуальні дії, визначені процесуальним законом.

Як вбачається з журналів судових засідань суду першої інстанції, де адвокат Тендерес Г.М. приймала участь і діяла як представник позивача, т.т. не виконувала повноваження адвоката з приводу надання правової допомоги, а, користуючись процесуальними права та обов'язками сторони у справі, здійснювала її представництво в суді.

В розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється за видами: надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами тощо.

Отже, оскільки позивач в судове засідання апеляційного суду при розгляді її заяви не була присутня, а як вбачається з представленої нею ксерокопії квитанції від 20.01.2016 р., оплати адвокату 5500 грн. за ведення справ в суді не містить загального розрахунку оплаченого часу роботи адвоката в суді, колегія суддів позбавлена можливості провести такий розрахунок відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» шляхом відшкодування частини витрат за рахунок відповідача у зв'язку із задоволенням вимог заявника.

Як роз'яснено у пунктах 47,48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року N 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року N 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року N 6-рп/2013).Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року N 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Викладене не позбавляє позивача вирішити питання про відшкодування у разі понесених витрат на правову допомогу у спосіб звернення до суду із аналогічними самостійними позовними вимогами.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів визнає за необхідне відмовити в постановлені додаткового рішення з приводу розподілу витрат понесених позивачем на оплату правової допомоги.

Керуючись ст.ст. 220, 304, 314, 315,324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на правову допомогу у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Конотопський арматурний завод», третя особа - генеральний директор публічного акціонерного товариства «Конотопський арматурний завод» Гужва Сергій Вікторович, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили .

Судді: