АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/6652/13-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1199/К/16 суддя Черкасенко Т.Г.
Категорія - 81 (ІІ) Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

22 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів Ляховської І.Є., Михайлів Л.В.,

секретар - Євтодій К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами, без участі всіх осіб, які беруть участь у справі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 11 квітня 2016 року по справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 11 квітня 2016 року скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції (далі Центрально-Міського ВДВС Криворізького МУЮ) - визнано неподаною та повернуто скаржнику, у звязку з невиконанням ухвали суду від 10 березня 2016 року.

В апеляційній скарзі скаржник ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Зокрема, на думку апелянта, судом не враховано, що скаржником було надано уточнену скаргу з усунутими недоліками.

Скаржник вказує, що у разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони виконавчого провадження мають право оскаржити її в судовому порядку.

ОСОБА_2 зазначає, що особа, яка здійснювала рецензування не дотрималась вимог закону, а державний виконавець прийняв до виконавчого провадження рецензію на оцінку описаного та арештованого майна, яка не відповідає вимогам чинного законодавства.

Крім того, апелянт вказує, що судом не враховано, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при предявленні позову залишати заяву без руху та повертати її заявнику.

Неявка скаржника ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, представника Центрально-Міського ВДВС Криворізького МУЮ, належним чином завчасно повідомлених про час та місце судового розгляду справи, являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін, належним чином повідомлених, в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Визнаючи неподаною та повертаючи скаргу ОСОБА_2, суд першої інстанції керувався ст. 121 ЦПК України й виходив з того, що скаржником у встановлений термін не виконано вимоги ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 10 березня 2016 року.

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 березня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаною скаргою на дії державного виконавця, яка ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 10 березня 2016 року (а.с.14) була залишена без руху, у звязку з порушенням ст.119 ЦПК України, так як ОСОБА_2 не вказано належним чином зміст вимог за скаргою, а саме: які конкретно дії державного виконавця слід визнати неправомірними і коли вони були вчинені. Суд першої інстанції виходив із того, що у скарзі ОСОБА_2 просить суд визнати незаконним документ - рецензію, яку склав рецензент ОСОБА_4, який не є державним виконавцем чи іншою посадовою особою державної виконавчої служби, а є оцінювачем, тобто ОСОБА_2 не оскаржує дії державного виконавця відповідно до вимог ст.383 ЦПК України, а оскаржує дії оцінювача, що не передбачено ст.383 ЦПК України. Крім того, суд зазначив, що звіт про оцінку майна складено 20.11.2015 року, а скаргу ОСОБА_2 подала до суду лише 01.03.2016 року, тобто через три місяці, хоча згідно з ч.1 ст.385 ЦПК України скарга може бути подана до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення її прав.

Відповідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.16), копія вказаної ухвали була отримана скаржником ОСОБА_2 - 23 березня 2016 року.

28 березня 2016 року ОСОБА_2 подала до суду уточнену скаргу на дії державного виконавця Центрально-Міського ВДВС Криворізького МУЮ, в якій зазначила, що скарга подана нею у 10 денний строк з моменту отримання повідомлення про оцінку, визначену за результатами рецензування. (а.с.17-18)

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 11 квітня 2016 року (а.с.19), скарга ОСОБА_2 повернута їй, звязку з невиконанням ухвали суду від 10 березня 2016 року.

Відповідно до ухвали суду від 10 березня 2016 року (а.с.14) підставою для залишення судом скарги ОСОБА_2 без руху, а подальшому визнання неподаною та повернення скарги, стало не зазначення конкретних дій державного виконавця, які слід визнати неправомірними, оскільки ОСОБА_2 просила суд визнати незаконним документ - рецензію, яку склав рецензент ОСОБА_4, який не є державним виконавцем чи іншою посадовою особою державної виконавчої служби, а є оцінювачем, тобто ОСОБА_2 не оскаржує дії державного виконавця відповідно до вимог ст.383 ЦПК України, а оскаржує дії оцінювача, що не передбачено ст.383 ЦПК України .

Разом з тим, відповідно до розяснень, наданих у п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справи №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов'язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження». При складності визначення вартості майна (окремих предметів) чи наявності у боржника або стягувача заперечень проти передачі арештованого майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем, до участі у виконавчому провадженні і проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден залучається суб'єкт оціночної діяльності - суб'єкт господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

При цьому суди мають враховувати, що суб'єкт оціночної діяльності є учасником виконавчого провадження, а не посадовою особою державної виконавчої служби і його звіт про оцінку майна є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача, а не актом державного органу. Тому вимоги заявника в частині оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування, підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Такі вимоги сторони виконавчого провадження розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб'єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб'єктом оціночної діяльності.

Таким чином, знаходять своє підтвердження та заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що у разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони виконавчого провадження мають право оскаржити її в судовому порядку, а саме у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Однак, залишаючи без руху скаргу, подану ОСОБА_2, суд першої інстанції на вказані норми уваги не звернув й предявив до її змісту вимоги, які не передбачені ст. 119 ЦПК України, залишивши поза увагою той факт, що у судовому порядку можуть бути оскаржені рішення державного виконавця про оцінку майна, незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб'єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії.

Крім того, згідно з розясненнями, викладеними у п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справи №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» суди повинні враховувати, що у разі коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 58 Закону України «Про виконавче провадження» - оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна, їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» у разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони мають право оскаржити її в судовому порядку в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим державним виконавцем. (ч. 3 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження»)

Однак, суд першої інстанції не надав належної оцінки уточненій скарзі ОСОБА_2 на дії державного виконавця та дійшов передчасного висновку про те, що скаржником пропущено строк подачу скарги на дії державного виконавця, передбачений ч.1 ст.385 ЦПК України, не врахувавши, що порядок обчислення строку на звернення зі скаргою до суду у разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, встановлений ч. 4 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» та зазначена обставина не є підставою для залишення скарги без руху та визнання її в подальшому неподаною, у звязку з чим знаходять своє підтвердження доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в цій частині.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено процесуальний порядок вирішення питання про визнання неподаною та повернення скарги на дії державного виконавця, у звязку з чим, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду має бути скасована з направленням матеріалів справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст.312, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 11 квітня 2016 року скасувати.

Матеріали справи за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції направити до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: І.Є.Ляховська

ОСОБА_5