Справа № 212/9471/2011 Провадження № 22-ц/772/3472/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Денишенко Т.О., Медяного В.М.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участі: представника заявника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3; представника відділу ДВС ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12 жовтня 2016 року за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_5 і про скасування постанови про передачу нереалізованого майна боржника стягувачу, при виконанні рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд зі скаргою на незаконні дії державного виконавця, якою просила поновити строк для звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця; визнати незаконними такі дії державного виконавця Ясінського К.П. щодо винесення постанови про передачу нереалізованого майна боржника стягувачу в рахунок погашення боргу і передачі ? частини земельної ділянки площею 1,8 га ОСОБА_6 та скасувати постанову про передачу нереалізованого майна боржника стягувачу в рахунок погашення боргу.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 червня 2016 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця Центрального відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_5, з участю заінтересованої особи ОСОБА_6, про визнання дій державного виконавця незаконними та скасування постанови про передачу нереалізованого майна боржника стягувачу в рахунок погашення боргу.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 28 липня 2016 року скасовано ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 червня 2016 року, а справу повернуто до суду першої інстанції на новий розгляд скарги на дії державного виконавця.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 жовтня 2016 року скаргу задоволено частково.

Визнано дії державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_5 щодо не направлення постанови про передачу нереалізованого майна боржника стягувачу в рахунок погашення боргу від 23 грудня 2013 року у виконавчому провадженні № 35813031 при примусовому виконанні виконавчого листа № 212/9471/2012 виданого 20 грудня 2012 року Вінницьким міським судом Вінницької області, протиправними.

В задоволенні інших вимог скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду і постановити нову ухвалу, якою визнати дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_5, які виявилися у винесенні постанови про передачу нереалізованого майна боржника стягувачу в рахунок погашення боргу від 23.12.2013 року та передачу ? частини земельної ділянки площею 1,8 га, яка розташована на території Медвежанської сільської ради Немирівського району Вінницької області за межами населеного пункту (кадастровий номер :01:001:0685, призначення для ведення особистого селянського господарства) ОСОБА_6, незаконними та скасувати постанову про передачу нереалізованого майна боржника стягувачу в рахунок погашення боргу від 23.12.2013 року у виконавчому провадженні ВП № 35813031.

Зазначила, що ухвалу суду вважає незаконною і необґрунтованою через порушення норм процесуального права.

У судовому засіданні представник заявника підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Представник відділу ДВС заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просить її відхилити і залишити без змін ухвалу суду.

Стягувач ОСОБА_6, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявився без поважних причин і не надав письмових заперечень на апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідного до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

По справі встановлено, що 20 грудня 2012 року Вінницьким міським судом Вінницької області видано виконавчий лист у справі №212/9471/2011 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 боргу в розмірі 80 600,00 гр. та 806,00 грн. витрат по сплаті судового збору (а. с. 4),

Державним виконавцем Ленінського відділу ДВС Вінницького МУЮ 25 грудня 2012 року винесено постанову № ВП № 35813031 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №212/9471/2012, виданого 20.12.2012 року Вінницьким міським судом Вінницької області (а. с. 41 цивільної справи № 127/20059/13-ц).

25.12.2012 року державним виконавцем Ленінського відділу ДВС винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 і заборонено їй здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить їй (а. с. 44 цивільної справи № 127/20059/13-ц).

12.02.2013 року державним виконавцем Ленінського відділу ДВС винесено постанову про доручення проведення виконавчих дій, якою доручив відділу ДВС Немирівського районного управління юстиції провести виконавчі дії щодо опису земельної ділянки загальною площею 1,800 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Медвежанської сільської ради (за межами населеного пункту) Немирівського району, що належить ОСОБА_2 (а. с. 67 справи № 127/20059/13-ц).

На виконання цієї постанови старший державний виконавець відділу ДВС Немирівського РУЮ Вінницької області ОСОБА_7 провів опис і наклав арешт на земельну ділянку площею 1,8 га, що знаходиться за межами села Гостинне Немирівського району Вінницької області з кадастровим номером 010010552 (а. с. 5-6, 7 і а. с. 71-73 цивільної справи № 127/20059/13-ц).

Земельна ділянка площею 1,800 га розташована на території Медвежанської сільської ради (за межами населеного пункту) Немирівського району Вінницької області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, належить ОСОБА_2 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі розпорядження Немирівської районної державної адміністрації № 216 від 07.05.2012 року; кадастровий номер :01:001:0685 (а. с. 127-128 цивільної справи № 127/20059/13-ц).

11 грудня 2013 року державний виконавець надіслав стягувачу ОСОБА_6 пропозицію за № 31739/07-31/7 про те, що оскільки прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, належного на підставі Державного акта про право власності ОСОБА_2, а саме: земельної ділянки площею 1,800 га, не відбулися у звязку з відсутністю зареєстрованих учасників, він вправі вирішити питання про залишення за собою вказаного нереалізованого майна боржника, про що повідомити державного виконавця (а. с. 9).

19.12.2013 року ОСОБА_6 письмовою заявою, зареєстрованою за № 10674/07-27, повідомив відділ Державної виконавчої служби про свою згоду на залишення за собою нерухомого майна належного боржнику ОСОБА_2, яке нереалізоване в примусовому порядку (а. с. 10).

23.12.2013 року державний виконавець відділу ДВС ОСОБА_5 виніс затверджену начальником відділу ДВС Вінницького МУЮ, постанову про передачу нереалізованого майна боржника стягувачу в рахунок погашення боргу, якою передав ОСОБА_6 в рахунок погашення боргу нереалізоване майно боржника, а саме: земельну ділянку загальною площею 1,800 га, кадастровий номер :01:001:0685, наданої для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Медвежанської сільської ради (за межами населеного пункту) Немирівського району Вінницької області, що належить боржнику на праві приватної власності згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 418611, виданого відділом Держкомзему у Немирівському районі Вінницької області, зареєстрованого 31.05.2012 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за номером 02246, що належить ОСОБА_2 (а. с. 11).

23.12.2013 року державний виконавець відділу ДВС Вінницького МУЮ ОСОБА_5 виніс затверджений начальником відділу ДВС Вінницького МУЮ, акт державного виконавця про передачу майна стягувачу: обєкт передачі: земельна ділянка площею 1,800 га; отримувач майна: стягувач ОСОБА_6; боржник: ОСОБА_2; правовстановлюючі документи на об?єкт нерухомості: державний акт на право власності на земельну ділянку (а. с.12).

Відповідно до частини 6 статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на час проведення оскаржуваних виконавчих дій) у разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

Частиною 8 цієї статті передбачено, що у разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов'язаний у п'ятнадцятиденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок для обліку депозитних сум органу державної виконавчої служби різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо початкова вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягується виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.

Постанова державного виконавця про передачу нереалізованого майна боржника стягувачу в рахунок погашення боргу від 23.12.2013 року містить відомості про те, що вартість нереалізованого майна становить 56 759,00 гр., а загальна сума боргу, що підлягає стягненню за виконавчим документом становить 81 406,00 гр., тобто вартість нереалізованого майна нижча ніж сума боргу, що підлягає стягненню за виконавчим документом (а. с. 11).

Згідно вимог частини 9 статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» майно передається стягувачу за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державний виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно.

На виконання таких вимог закону державний виконавець 23 грудня 2013 року виніс постанову про передачу стягувачу майна земельної ділянки площею 1,800 га за ціною, що відповідає початковій її вартості 56 759,00 гр. визначеної висновком про вартість земельної ділянки (а. с. 11 і а. с. 117-125 цивільної справи № 127/20059/13-ц).

За фактом передачі нереалізованого майна державний виконавець склав 23 грудня 2013 року акт про передачу майна стягувачу, затверджений начальником відділу ДВС (а. с. 12).

Доводи апеляційної скарги боржника ОСОБА_2 спростовуються наступним.

ОСОБА_2 згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі розпорядження Немирівської районної державної адміністрації № 216 від 07.05.2012 року на праві власності належить земельна ділянка площею 1,800 га розташована на території Медвежанської сільської ради (за межами населеного пункту) Немирівського району Вінницької області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства; кадастровий номер :01:001:0685.

Державний акт виданий відділом Держкомзему у Немирівському районі Вінницької області і зареєстрований 31.05.2012 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за номером 02246 (а. с. 7 і а. с. 127-128 цивільної справи № 127/20059/13-ц).

Відповідно до вимог частини 5 статті 61 СК України (в редакції, що діяла на момент отримання ОСОБА_2 у власність земельної ділянки травень 2012 року) об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Згідно вимог частини 1 і частини 2 статті 73 СК України за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до частин 5 і 6 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем (частина 5).

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця (частина 6).

Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №418611, виданий ОСОБА_2 відділом Держкомзему у Немирівському районі Вінницької області і зареєстрований 31.05.2012 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за номером 02246 не містить даних про те, що зазначена земельна ділянка перебуває у спільній (сумісній або частковій) власності (а. с. 127-128 цивільної справи № 127/20059/13-ц).

Не містить таких даних будь-яка інформація, що надійшла на запит державного виконавця і боржник ОСОБА_2 таких відомостей державному виконавцю не повідомляла.

При цьому також враховуються вимоги Закону України «Про виконавче провадження» по даному питанню.

Так, відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту (частина 1, 2).

Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин (частина 5).

Статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» визначені права і обов'язки сторін та інших учасників виконавчого провадження. Зокрема, сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом (частина 1).

Сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи (частина 5).

Одночасно боржник зобовязаний надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах (частина 6).

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина 7).

ОСОБА_2, являючись боржником у виконавчому провадженні, не виконала покладені на неї законом обовязки сумлінно користуватися усіма наданими їй правами та не надала державному виконавцю достовірні відомості, підтвердивши їх відповідними доказами, про спільне володіння земельною ділянкою.

Також враховується і те, що боржник зобовязаний надавати відомості про майно, у тому числі і про спільне володіння майном, а вже потім за наявності такої інформації, державний виконавець має право на звернення до суду із поданням про визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, що передбачено частиною 6 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" та ст. 379 ЦПК України.

За наявності несумлінності з боку боржника вчинені державним виконавцем дії по виконанню рішення суду не можуть бути визнані незаконними.

Крім того, статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачена можливість зняття арешту з майна.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника;

з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом;

у разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований;

у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Заявник ОСОБА_2 не зверталася до суду із позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому заявник стверджує, що при вчиненні таких виконавчих дій порушені особисті майнові права її чоловіка ОСОБА_8

Проте, ОСОБА_8, являючись, як стверджує заявник, особою, яка, можливо, (оскільки таких обставин судом не встановлено), вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові ОСОБА_2, вправі був звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; але не скористався таким наданим йому правом і не звернувся до суду із відповідним позовом.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що дії державного виконавця по виконанню рішення суду, відповідають вимогам закону, а, отже є законними і постанова про передачу нереалізованого майна боржника стягувачу в рахунок погашення боргу, винесена ним згідно вимог закону, тому не підлягає до скасування.

Суд першої інстанції частково задовольнив скаргу ОСОБА_2, визнавши протиправними дії державного виконавця щодо не направлення постанови про передачу нереалізованого майна боржника стягувачу в рахунок погашення боргу від 23 грудня 2013 року.

Проте сама скарга таких вимог не містить, а, відповідно, вони не можуть бути задоволеними. Інші вимоги скарги ОСОБА_2 вірно залишені без задоволення.

Відповідно до пункту 2 статті 312 ЦПК України апеляційний суд, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції підлягає зміні, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313- 315 ЦПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12 жовтня 2016 року змінити.

Резолютивну частину викласти в такій редакції:

В задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_5 і про скасування постанови про передачу нереалізованого майна боржника стягувачу, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_10

Судді: /підпис/ ОСОБА_11

/підпис/ ОСОБА_12

Згідно з оригіналом:

Суддя: М.В. Матківська