Єдиний унікальний номер (справа №) 216/3799/16-ц
Номер провадження у суді 2/216/2088/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 року місто ОСОБА_1 Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Кузнецова Р.О.

за участю

секретаря судового засідання Павленко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Виконкому Центрально-Міської районної Ради м ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

01 серпня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Виконкому Центрально-Міської районної Ради м ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, згідно якого просить:

визнати за нею право власності на гараж, який розташований за адресою: м. Кривий Ріг, гаражно-будівельний кооператив «Автомобіліст», гараж №1/60, в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_3, який помер 30 вересня 2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовані обставинами, за якими її чоловікові ОСОБА_3, який помер 30 вересня 2015 у, за життя, на підставі договору купівлі-продажу гаража від 12 квітня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького Міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстровий номер: 4812, на праві приватної власності належав гараж, який знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, гаражно-будівельний кооператив «Автомобіліст», гараж №1/60.

Спадщину після смерті 30.09.2015 року ОСОБА_3 у вигляді вказаного вище гаража прийняла вона, позивач по справі, як дружина померлого та спадкоємець за законом першої черги та особа, яка у строк подала відповідну заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

12 квітня 2016 року позивач звернулася до державного нотаріуса для одержання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно - гараж, який розташований за адресою: м. Кривий Ріг, гаражно-будівельний кооператив «Автомобіліст», гараж №1/60, після смерті свого чоловіка ОСОБА_3, який помер 30.09.2015 року. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий гараж позивачу нотаріусом було відмовлено, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.04.2016 року, у звязку з тим, що у неї відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, оформлений належним чином на імя померлого. Так, дійсно, ОСОБА_3, за життя, будучи людиною не обізнаною в області права, не знав про обовязковість державної реєстрації свого права власності на спадковий гараж, тим паче, що відповідно до договору купівлі-продажу гаража від 12 квітня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстровий номер: 4812, вказаний гараж ним придбано у продавця, сплачено гроші за придбаний гараж, договір нотаріально оформлений, він приступив до володіння гаражем, та був певен, що усі дії з приводу купівлі нерухомості ним здійснено у повному обсязі. До того ж враховуючи скрутне фінансове становище, сімейні проблеми тощо, за життя так і не встиг, як того вимагають приписи чинного в Україні законодавства, зареєструвати на своє імя право власності на гараж, який находиться за адресою: м. Кривий Ріг, гаражно-будівельний кооператив «Автомобіліст», гараж 1/60. Однак право ОСОБА_3 на гараж, який розташований за адресою: м. Кривий Ріг, гаражно-будівельний кооператив «Автомобіліст», гараж №1/60, є непорушним та підтверджується відповідним документом, а саме: договором купівлі-продажу гаража від 12 квітня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстровий номер: 4812. Отже, своєю постановою державний нотаріус Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_5 рекомендувала позивачу звернутися до суду для вирішення питання про спадкування та визнання права власності на спадковий гараж. У звязку із чим вона звернулася до суду для визнання права власності, оскільки іншим чином отримати право власності неможливо.

У судове засідання, призначене на 08 грудня 2016 року, позивач та її представник ОСОБА_6 не зявилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. До початку розгляду справи від представника позивача ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала (а.с.85).

08 грудня 2016 року від представника відповідача надійшла заява, в якій остання просила розглянути справу за її відсутності та зазначила, що виконком проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с.45).

Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України ) установив наступне.

Так, матеріалами справи підтверджено, що 30.09.2015 року помер чоловік позивачки ОСОБА_3, про що 01.10.2015 року складено відповідний актовий запис № 1127, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.50 зворотній бік).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на ? частину квартири АДРЕСА_1 та гараж № 1/60 за адресою Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, ГБК «Автомобіліст», який належав йому на підставі договору купівлі-продажу від 12.04.2003 року (а.с.6).

28.03.2016 року ОСОБА_2 звернулася до Сьомої криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 (а.с.48), доньки померлого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заявили про відмову від належної їм спадщини на користь матері ОСОБА_2 (а.с.49, 50).

Постановою від 12.04.2016 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_3 на гараж №1/60, який знаходиться за адресою Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, ГБК «Автомобіліст», оскільки договір купівлі продажу гаража, не зареєстрований в уповноваженому на те органі, тобто право власності на гараж у ОСОБА_3 не виникло у повному обсязі (а.с.5).

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та обєктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно розяснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Оскільки позивач звернувся до суду у звязку з неможливістю оформлення нею права на спадщину через те що правовстановлюючий документ не був зареєстрований в уповноваженому на те органі, тому до спірних правовідносин слід застосовувати положення ЦК України, що регулюють питання захисту права власності, а також спадкування та виникнення права на спадщину і його здійснення.

Частиною 4 статті 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 16 ЦК України та нормами глави 23 ЦК України визначені основні способи захисту порушених прав, в тому числі права власності. Так, відповідно до ч.1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути вимоги про припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до положення ст. 392 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно до ст. 328 ЦК України та п.5,37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» право власності набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на майно, яке вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до вимог діючого законодавства спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (статті 1216-1218 ЦК України).

Крім того порядок здійснення спадкоємцями права на спадщину визначено нормами глави 87 книги VI Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

ОСОБА_3 на день своєї смерті був зареєстрований та проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що знаходиться на території Центрально-Міського району м. Кривого Рогу, що підтверджується довідкою Житлово-експлуатаційної організації № 20 (а.с.51).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Оскільки ОСОБА_3 за час життя заповіту не складав, то належне йому за час життя майно його спадкоємці спадкують за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Також за приписами ч. ч. 1, 3 ст. 1296 та ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач зверталася до нотаріальної контори із заявою про надання свідоцтва про право на спадщину за законом у вигляді права власності на гараж № 1/60 за адресою Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, ГБК «Автомобіліст», який належав ОСОБА_3, однак, постановою від 12.04.2016 року державного нотаріуса Сьомої криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_5 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на гараж № 1/60 за адресою Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, ГБК «Автомобіліст» оскільки договір купівлі продажу гаража, не зареєстрований в уповноваженому на те органі.

Але вказаний висновок, на думку суду, є хибним, оскільки відсутність реєстрації права власності на майно за ОСОБА_3 могло вплинути лише на його права як власника майна, а не як спадкоємця чи як спадкодавця, оскільки державній реєстрації підлягає право власності, а не право на спадщину і на це зверталась увага в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року N5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Зокрема в п. 6 вказаної Постанови ПВССУ зазначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна.

Крім того згідно розяснень, викладених у п.п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі Постанови ПВСУ №7), свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Також в Постанові ПВССУ №5 від 07.02.2014 наведено розяснення, за яким якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Отже, в даному випадку таким документом є договір купівлі-продажу від 12.04.2003 року, згідно якого ОСОБА_3 за життя належав гараж № 1/60 за адресою Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, ГБК «Автомобіліст».

Більш того відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

А за приписами п. 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 N296/5 (в редакції станом на момент прийняття рішення) якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Таким чином, з урахуванням того, що в судовому порядку було встановлено набуття ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування на гараж № 1/60 за адресою Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, ГБК «Автомобіліст», в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3, померлого 30 вересня 2015 року, тому позовні вимоги про визнання за нею такого права з метою його реєстрації вважаються судом обґрунтованими та такими, що узгоджуються з нормами цивільного законодавства, через що такі вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 60, 61, 209, 213, 215-218 ЦПК України, ст.ст.15,328, 392,1216-1218, 1221, 1268, 1270, 1296, 1297 ЦК України, п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 №14, п.п. 2, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на гараж, який розташований за адресою: м. Кривий Ріг, гаражно-будівельний кооператив «Автомобіліст», гараж №1/60, в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_3, який помер 30 вересня 2015 року.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а у разі відсутності особи яка має право на апеляційне оскарження, протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано, а у разі її подання - після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не скасовано судом апеляційної інстанції.

Рішення надруковане суддею в одному примірнику.

Суддя Р.О. Кузнецов