Справа № 580/1602/15-ц
Номер провадження 2/580/137/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2016 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Стеценка В. А.,

секретаря - Радковської О.В.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» про стягнення відсотків,інфляційних втрат та трьох процентів річних нарахувань;

В С Т А Н О В И В:

Представник позивачки звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.10.2013 року між сторонами було укладено договір № SAMDN5077 (вклад «Стандарт» на 3 міс.) і так як банк порушив права позивачки за цим договором, остання в 2014 році звернулася з позовом до суду.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 16.12.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 29.01.2015 року з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 було стягнуто заборгованість по вкладу в сумі 48 000 грн. 00 коп. та відсотки за вкладом в сумі 9 521 грн. 10 коп. за період часу з 17.10.2013 року по 01.12.2014 року.

Проте, вказане судове рішення було виконано в примусовому порядку тільки 20.07.2015 року, тому представник позивачки знову звернувся до суду з позовом і просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_4 за період часу з 02.12.2014 року по 19.07.2015 року відсотки, нараховані на її вклад в сумі 6 351 грн. 78 коп.; за період часу з 18.10.2014 року по 19.07.2015 року три проценти річних нарахувань в сумі 1 084 грн. 93 коп. і інфляційні втрати в сумі 24 576 грн. 00 коп. Також він просив суд стягнути понесені позивачкою витрати на правову допомогу в сумі 1 500 грн.

В попередньому судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі, а в судове засідання не з»явився, в наданій суду заяві просив розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання теж не зявилася, хоча про час, дату та місце розгляду справи була сповіщена належним чином, причину неявки суду не повідомила.

В наданих суду письмових запереченнях вона позов не визнала, мотивуючи це тим, що позовні вимоги суперечать укладеному між сторонами 17.10.2013 року договору, чинному законодавству та тим, що позивачкою не достовірно вказано дату перерахування коштів на її банківський рахунок. Доказів на підтвердження своїх заперечень відповідачем суду надано не було.

З паспорта (а.с. 2-3), дослідженого в судовому засіданні вбачається, що позивачкою є ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1.

З договору (а.с. 4), дослідженого в судовому засіданні, вбачається що 17.10.2013 року ОСОБА_2 уклала з відповідачем договір № SAMDN077 (вклад Стандарт на 3 міс.), за яким розмістила у відповідача вклад в сумі 48000 грн. строком на 3 місяці з нарахуванням 16 % річних.

Згідно п.6 Договору у разі, якщо вкладником до закінчення строку дії договору не виявлено бажання забрати вклад разом з відсотками строк дії договору продовжується автоматично на той же термін.

З рішення та ухвали (а.с. 5-10), досліджених в судовому засіданні вбачається, що рішенням Лебединського районного суду Сумської області № 580/1554/14-ц від 16.12.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 29.01.2015 року з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 за укладеним між сторонами 17.10.2013 року договором № SAMDN5077 (вклад «Стандарт» на 3 міс.) було стягнуто заборгованість по вкладу в сумі 48 000 грн. 00 коп. та відсотки за період часу з 17.10.2013 року по 17.07.2014 рокув розмірі 16 % річних, з 17.07.2014 року по 01.12.2014 року в розмірі 21 % річних, а всього в сумі 9 521 грн. 10 коп.

З вимоги (а.с. 11 ), дослідженої в судовому засіданні вбачається, що 31.07.2014 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звертався до ПАТ КБ «Приват Банк» з вимогою про повернення вкладу та нарахованих відсотків.

З виписки (а.с. 12), дослідженої в судовому засіданні вбачається,що 20.07.2015 року на рахунок ОСОБА_2 в ПАТ «КредіАгріколь Банк» з Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ надійшли грошові кошти в сумі 50 965 грн. 56 коп. за вхідним документом № 580/1554/14-ц від 13.02.2015 року.

З договору, квитанції, звіту (а.с. 13-15), досліджених в судовому засіданні вбачається,що вартість послуг по підготовці та подачі до Лебединського райсуду позовної заяви згідно укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору про надання правової допомоги, склала 1 500 грн.

Вислухавши представника позивачки, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, повязані зі спорами щодо виконання зобовязань, які виникли за договором банківського вкладу, позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі, так як в судовому засіданні було встановлено, що 17.10.2013 року між сторонами було укладено договір № SAMDN5077 (вклад «Стандарт» на 3 міс.), строк дії якого у разі, якщо вкладником не виявлено бажання забрати вклад разом з відсотками продовжувався автоматично на той же термін.

Оскільки банк порушив права позивачки за договором від 17.10.2013 року, остання в 2014 році звернулася з позовом до суду.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 16.12.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 29.01.2015 року з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 було стягнуто заборгованість по вкладу в сумі 48 000 грн. 00 коп. та відсотки за вкладом за період часу з 17.10.2013 року по 17.07.2014 рокув розмірі 16 % річних, з 17.07.2014 року по 01.12.2014 року в розмірі 21 % річних, а всього в сумі 9 521 грн. 10 коп.

Проте, вказане судове рішення було виконано в примусовому порядку тільки 20.07.2015 року, тому представник позивачки знову звернувся до суду з позовом і просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_4 за період часу з 02.12.2014 року по 19.07.2015 року відсотки, нараховані на її вклад в розмірі 21 % річних в сумі 6 351 грн. 78 коп.; за період часу з 18.10.2014 року по 19.07.2015 року три процентирічних нарахувань в сумі 1 084 грн. 93 коп. і інфляційні втрати в сумі 24 576 грн. 00 коп. Також він просив суд стягнути понесені позивачкою витрати на правову допомогу в сумі 1 500 грн.

Вказані обставини були встановлені з матеріалів справи, досліджених в судовому засіданні.

Відповідно до частини 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно із ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Згідно із ч. 5 ст.1 061 ЦК України проценти на банківський вклад виплачуються на вимогу вкладника зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а не витребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу.

У разі повернення вкладу виплачуються вся нараховані до цього моменту проценти.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України № 6-39 цс13 від 29.05.2013 року банк зобовязаний повернути депозитні кошти з процентами у строк закінчення дії договору, якщо вкладник звернувся із заявою про повернення вкладу. У разі порушення грошових зобовязань банк має сплатити вкладнику проценти по банківському вкладу за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладником, а також 3 % річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Суд враховує те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, але від його представника не надійшло повідомлення про причини неявки, заяви про розгляд справи за його відсутності чи про відкладення її розгляду. Крім цього, суд приймає до уваги те, що позивач не заперечує проти ухвалення рішення у відсутності представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів.

Суд бере до уваги, що згідно вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень та вважає, що в судовому засіданні представником позивачки було доведено те, щовідповідач добровільно не виконав судове рішення, а в примусовому порядку його було виконано 20.07.2015 року і за період часу з 02.12.2014 року по 19.07.2015 року відсотки, нараховані на її вклад в розмірі 21 % річних складають суму 6 351 грн. 78 коп.; за період часу з 18.10.2014 року по 19.07.2015 року три проценти річних нарахувань складають суму 1 084 грн. 93 коп., а інфляційні втрати становлять 24 576 грн. 00 коп.

В той же час, на думку суду відповідачем в судовому засіданні не було доведено того, що заборгованість позивачці була сплачена своєчасно чи, що існують обставини, які виключають необхідність сплати грошових коштів.

При цьому суд враховує, що з письмових заперечень відповідача (а.с. 87-90) не вбачається, що банк оспорює правильність нарахувань, які провела сторона позивачки, а тому розрахунки по заборгованості, викладені в позовній заяві (а.с. 1-2), суд не ставить під сумнів і вважає можливим покласти їх в основу свого рішення.

Також суд бере до уваги, що заявлений спір стосується правовідносин, що виникли при обставинах, встановлених рішенням Лебединського райсуду від 16.12.2014 року. а цим рішенням було встановлено, що умовами договору депозитного вкладу № SAMDN077 «Стандарт» передбачена сплата відсотків за вкладом за період з 17.10.2013 року у розмірі 16 % річних та з 17.07.2014 року по 01.12.2014 року у розмірі 21 % річних. Враховуючи умови договору банківського вкладу № SAMDN077 «Стандарт» та той факт, що позивачем було подано до ПАТ КБ «ПриватБанк» заяву про повернення вкладу та нарахованих відсотків від 31.07.2014 року, за період з 17.10.2013 року по 17.07.2014 року з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2було стягнуто відсотки за договором вкладу з розрахунку 16 % річних, як це передбачено умовами договору банківського вкладу, а з 17.07.2014 року по 01.12.2014 рік - з розрахунку 21 % річних, що у сумі становить 9 521грн. 10 коп.

Задовольняючи вимоги про стягнення відсотків за користування грошима банківського вкладу за період з 02.12.2014 по 19.07.2015 року - по день фактичного повернення позивачу суми банківського вкладу, суд виходить з тих обставин, що встановлені рішенням суду від 16.12.2014 р., яке набрало законної сили і має преюдиціальне значення для вирішення даного позову, оскільки згідно ч. 3 ст. 61, ч. 3 ст. 14, ч. 2 ст. 223 ЦПК України особи, які брали участь в справі не мають право при розгляді іншої цивільної справи за їх участю оспорювати обставини, встановлені судовим рішення у цивільній справі.

Оскільки рішенням суду від 16.12.2014 р. було встановлено про продовження дії договору банківського вкладу до 17.07.2014р. і розірвання цього договору відповідно до поданої 31.07.2014 р. позивачем заяви не відбулось, у зв'язку з чим цим рішенням за період з 17.07.2014 року по 01.12.2014 року стягнуто з банку відсотки, виходячи з розміру процентної ставки у банку 21%, суд відповідно до ч.5 ст.1061 ЦК України вважає необхідним саме в такому розмірі (21 % річних) стягнути проценти за користування грошима банківського владу позивача у період з 02.12.2014 по день, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав - по 19.07.2015р.

Крім того, суд бере до уваги ту обставину, що відповідачем не надано в судове засіданні доказів на підтримання своїх заперечень, в тому числі і щодо дати погашення заборгованості,що дату списання грошей з рахунку банку та їх надходження до відділу ДВС 20.07.2014, згідно інформації Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, банком не було спростовано ні під час розгляду позову ані під час подачі заяви про перегляд заочного рішення, в той час як виписка з банківського рахунку позивачки (а.с. 12) в частині призначення платежу містить назву та дату надходження вхідного документа, згідно якого стягувалась заборгованість, а не дату списання коштів з банківського рахунку чи їх отримання державною виконавчою службою.

Тому суд вважає, що відповідач згідно рішення суду був зобов»язаний повернути позивачці депозитні кошти з процентами, проте в добровільному порядку не виконав своїх обов»язків за судовим рішення, що потягло неохідність застосування його примусового виконання і відповідно до затягування строків виконання судового рішення. За таких обставин з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню: нараховані проценти за період примусового виконання судового рішення та три проценти річних і інфляційні втрати за час прострочення виконання грошового зобов»язання.

Крім того, суд бере до уваги, що при розгляді судом даної справи інтереси позивачки ОСОБА_2 представляв юрист Цюпка Олександр Віталійович, який діяв на підставі договору про надання правової допомоги від 05.08.2015 року. Цим договором передбачено надання правових послуг фізичною особою-підприємцем шляхом: усного та письмового консультування позивачки з правових питань, складання необхідних правових документів, представництва замовника в судах, органах державної виконавчої служби, а також перед будь-якими третіми особами при вирішенні питань, повязаних зі стягненням з ПАТ КБ «Приватбанк» процентів за користування вкладом за договором від 17.10.2013 року за період з 02.12.2014 року, інфляційних втрат та трьох процентів річних за несвоєчасне повернення вкладу.

Суд враховує, що згідно зі звітом про хід виконання договору про надання правової допомоги при розгляді даної цивільної справи ОСОБА_1 виконав роботу по підготовці позовної заяви (2 год.), що виходячи з вартості однієї години роботи 487.20 грн. ( 1218 грн. х 40% = 487.20 грн.) становить 974,40 грн. та виконував інші обов»язки за договором, в тому числі неодноразово підготовляв та надавав суду письмові клопотання по суті справи, приймав участь в судових засіданнях та вчиняв інші дії, необхідні для її розгляду.

Тому суд вважає, що сума загальних витрат, понесених позивачкою на оплату правової допомоги, не перевищує розміру, встановленого Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» а тому позов в цій частині теж підлягає задоволенню повністю.

Враховуючи те, що рішення ухвалене на користь позивачки, яка згідно положень Закону України «Про судовий збір» має пільги щодо сплати судового збору за даним позовом на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» суд вважає необхідним сплату даних витрат покласти на відповідача.

На підставі вище наведеного, керуючись ст.ст. 10, 15, 30, 60, 88, 130, 209, 213 - 215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 509, 526, 610, 625, 631, 1058, 1060 ЦК України;

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» про стягнення відсотків, інфляційних втрат та трьох процентів річних нарахувань задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «Приват Банк» (юридична адреса 49094, м. Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, 50, ) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованої ІНФОРМАЦІЯ_2, відсотки на вклад за період з 02.12.2014 року по 19.07.2015 року в сумі 6 351 грн. 78 коп.; три проценти річних за період з 18.10.2014 року по 19.07.2015 року в сумі 1 084 грн. 93 коп.; інфляційні втрати в сумі 24 576 грн. 00 коп. та понесені витрати на правову допомогу в сумі 1 500 грн. 00 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства КБ «Приват Банк» (юридична адреса 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) судовий збір на користь держави у розмірі 320 грн.12 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які були відсутні під час проголошення рішення в той же строк після отримання копії рішення.

Суддя Стеценко В. А.