Ухвала

іменем україни

23 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Альфа Банк», ОСОБА_5 про визнання договору поруки неукладеним, за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_6, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 9 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 31 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що на підставі рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 30 липня 2009 року стягнуто солідарно з нього, ОСОБА_5, ОСОБА_7 на користь закритого акціонерного товариства «Альфа Банк» заборгованість за кредитним договором та договорами поруки від 15 серпня 2008 року.

Після ознайомлення з матеріалами справи, які стали підставою для ухвалення третейським судом рішення йому стало відомо про те, що підставою для ухвалення третейським судом рішення став договір поруки від 15 серпня 2008 року № SME0016677/3.

Позивач вважав, що вказаний договір поруки не може вважатися укладеним, оскільки у порушення ст. 640 ЦК України, відповідачем після підписання такого договору, не було повернуто йому примірник договору. Крім того, в договорі поруки не містяться відомості про розмір зобов'язань боржника та відсутні відомості про його ознайомлення зі змістом кредитного договору, що свідчить про те, що сторони не досягли згоди з істотних умов договору поруки.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив визнати договір поруки від 15 серпня 2008 року № SME0016677/3 неукладеним.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 9 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 31 травня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною 2 ст. 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання договору поруки від 15 серпня 2008 року № SME0016677/3 неукладеним. При цьому було встановлено, що 15 серпня 2008 року ОСОБА_4 власноручно підписав договір поруки № SME0016677/3, що є наслідком його укладення, а тому відповідно, сторони указаного договору досягли згоди щодо всіх істотних умов останнього, у зв'язку з цим договір поруки не може бути визнаний неукладеним.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є безпідставними і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, відхилити, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 9 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 31 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук А.В. Маляренко
О.В. Ступак

Колегія суддів: