АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1251/16 Справа № 201/652/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Ткаченко Н.В. Доповідач - Єлізаренко І.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Єлізаренко І.А.

суддів - Гайдук В.І., Калиновського А.Б.,

за участі секретаря - Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 та апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_5, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_6, Служба у справах дітей Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулися з позовом до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_5, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_6, Служба у справах дітей Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

В обґрунтування позовних вимог, які в ході судового розгляду справи уточнювалися, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалися на те, що 20 грудня 2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №DNG0GA00005658 з послідуючими додатковими угодами до нього №1, №2 та №3, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 520 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10 вересня 2016 року. В якості забезпечення виконання зобов'язань між банком та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки №DNG0GA00005658 від 20 грудня 2005 року, згідно якого ОСОБА_4 передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме житловий будинок, загальною площею 263,70 кв.м, житловою площею 130,20 кв.м, який розташований за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку розміром 0, 0793 га, яке належить їй на праві власності. До вищезазначеного договору іпотеки укладалися й додаткові угоди 21 серпня 2006 року, від 27 липня 2007 року, та від 10 вересня 2007 року. Банк повністю виконав взяті на себе зобов'язання, однак, у порушення умов договору, ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим, станом на 12 серпня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 14 174 293,84 доларів США, яка складається із: заборгованість за кредитом - 550 454,24 доларів США, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 557 189,16 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 70 042,66 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором - 12 996 607,78 доларів США, тому просили в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед банком в розмірі 14 174 293,84 доларів США за кредитним договором № DNG0GA00005658 від 20 грудня 2005 року звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на будинок загальною площею 263,70 кв.м., житловою площею 130,20 кв.м. та земельну ділянку які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки №DNG0GA00005658 від 20 грудня 2005 року ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу в тому числі нотаріальне укладення договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, зазначеному в договорі іпотеки, а саме - 1 391 613 грн., будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_6 з житлового будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1, стягнути з ОСОБА_4 судові витрати.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Звернуто стягнення на будинок загальною площею 263,70 кв.м., житловою площею 130,20 кв. м. та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № DNG0GA00005658 від 20 грудня 2005 року) ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат (т.1 а.с.81-83).

У вересні 2014 року відповідач ОСОБА_4 звернулася до суду першої інстанції із заявою про перегляд вищезазначеного заочного рішення від 10 червня 2014 року (т.1 а.с.121-123).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2014 року заочне рішення від 10 червня 2014 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - скасовано (т.1 а.с.128).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNG0GA00005658 від 20 грудня 2005 року, укладеним зі ОСОБА_2 станом на 12 серпня 2015 року у розмірі 1 728 140,10 доларів США (що складається із: заборгованості за кредитом - 550 454,24 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом - 557 189,16 доларів США; заборгованості по комісії за користуванням кредитом - 70 042,66 доларів США; пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 550 454,24 доларів США) звернуто стягнення на будинок загальною площею 263,70 кв.м., житловою площею 130,20 кв.м. та земельну ділянку розміром 0, 0793 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №DNG0GA00005658 від 20 грудня 2005 року, укладеним зі ОСОБА_4) ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу, в тому числі нотаріального укладення договору купівлі продажу з іншою особою-покупцем із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, зазначеному у Договорі іпотеки, а саме 3 333 000 грн., будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 листопада 2015 року скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просять рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2015 року змінити в частині відмови у виселенні та зменшенні заборгованості по пені та ухвалити в цій частині нове рішення, яким виселити ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_6 із житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, та збільшити суму стягнення заборгованості пені, в іншій частині рішення суду залишити без змін, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 та апеляційну ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи 20 грудня 2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № DNG0GA00005658 у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 190 000 доларів США, зі сплатою відсотків у розмірі 11,04% річних строком до 10 вересня 2016 року ( т.1 а.с. 12-14).

21 серпня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору DNG0GA00005658 від 20 грудня 2005 року (т.1 а.с.14).

27 липня 2007 року було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору DNG0GA00005658 від 20 грудня 2005 року, в якій зазначено, що банк надає позичальнику ОСОБА_2 кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 27 липня 2007 року по 27 липня 2016 року включно у вигляді поновлювальної лінії у розмірі 520 000 доларів США (т.1 а.с.14-17).

10 вересня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду №3 до кредитного договору DNG0GA00005658 від 20 грудня 2005 року (т.1 а.с.17-19).

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №DNG0GA00005658 від 20 грудня 2005 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки № DNG0GA00005658 від 20 грудня 2005 року, згідно якого ОСОБА_4 передала в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме житловий будинок, загальною площею 263,70 кв.м, житловою площею 130,20 кв.м, який розташований за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією ж адресою розміром 0, 0793 га, які належать їй на праві власності (т.1 а.с.20, 21).

З договору іпотеки №DNG0GA00005658 від 20 грудня 2005 року вбачається, що загальна вартість предмета іпотеки становить 1 391 613 грн. (а.с.20, 21).

До зазначеного договору іпотеки були укладені додаткова угода №1 від 21 серпня 2006 року, додаткова угода №2 від 27 липня 2007 року, та додаткова угода №3 від 10 вересня 2007 року (т.1 а.с.22-28).

Додатковою угодою №3 до договору іпотеки №DNG0GA00005658 від 20 грудня 2005 року сторонами було визнано, що вартість предмета іпотеки становить 3 333 000 грн. (а.с.26-28).

У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором у ОСОБА_2, згідно розрахунку заборгованості, наданого банком, станом на 12 серпня 2015 року, утворилася заборгованість у розмірі 14 174 293,87 доларів США, яка складається із: заборгованість за кредитом - 550 454,24 доларів США, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 557 189,16 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 70 042,66 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором - 12 996 607,78 доларів США (т.1 а.с.191-195).

Задовольняючи частково позовні вимоги банку суд першої інстанції посилався на можливість зменшення розміру пені, що утворилася у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором та визначення пені у розмірі - 550 454,24 доларів США, та встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, зазначеному у додатковій угоді №3 до договору іпотеки, а саме - 3 333 000 грн., однак, повністю погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них у порушення норм матеріального права, що відповідно до ст.309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду в цій частині.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

20 грудня 2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №DNG0GA00005658 у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 190 000 доларів США, зі сплатою відсотків у розмірі 11,04% річних строком до 10 вересня 2016 року ( т.1 а.с. 12-14).

21 серпня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору DNG0GA00005658 від 20 грудня 2005 року (т.1 а.с.14).

27 липня 2007 року було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору DNG0GA00005658 від 20 грудня 2005 року, в якій зазначено, що банк надає позичальнику ОСОБА_2 кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 27 липня 2007 року по 27 липня 2016 року включно у вигляді поновлювальної лінії у розмірі 520 000 доларів США (т.1 а.с.14-17).

10 вересня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду №3 до кредитного договору DNG0GA00005658 від 20 грудня 2005 року (т.1 а.с.17-19).

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №DNG0GA00005658 від 20 грудня 2005 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки № DNG0GA00005658 від 20 грудня 2005 року, згідно якого ОСОБА_4 передала в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме житловий будинок, загальною площею 263,70 кв.м, житловою площею 130,20 кв.м, який розташований за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку розміром 0, 0793 га, які належить їй на праві власності (т.1 а.с.20, 21).

З договору іпотеки №DNG0GA00005658 від 20 грудня 2005 року вбачається, що загальна вартість предмета іпотеки становить 1 391 613 грн. (а.с.20, 21).

До зазначеного договору іпотеки були укладені додаткова угода №1 від 21 серпня 2006 року, додаткова угода №2 від 27 липня 2007 року, та додаткова угода №3 від 10 вересня 2007 року (т.1 а.с.22-28).

Додатковою угодою №3 до договору іпотеки №DNG0GA00005658 від 20 грудня 2005 року сторонами було визнано, що вартість предмета іпотеки становить 3 333 000 грн. (а.с.26-28).

У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором у ОСОБА_2, згідно розрахунку заборгованості, наданого банком, станом на 12 серпня 2015 року, утворилася заборгованість у розмірі 14 174 293,87 доларів США, яка складається із: заборгованість за кредитом - 550 454,24 доларів США, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 557 189,16 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 70 042,66 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором - 12 996 607,78 доларів США (т.1 а.с.191-195).

У будинку, що є предметом іпотеки, зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_2 та малолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 29-32, 47, 48, 157, 158).

25 вересня 2013 року та 22 липня 2015 року позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» було направлено лист-письмову вимогу на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про виконання ними кредитних зобов'язань, однак, вимоги банку останніми виконані не були (т.1 а.с.9, 197).

З матеріалів справи вбачається ОСОБА_4 в іпотеку банку було передано спірний житловий будинок, власником якого являється ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 01 вересня 2005 року виконавчим комітетом Жовтневої районної ради у м.Дніпропетровську року, тобто будинок, що є предметом іпотеки, було придбано не за рахунок кредиту, отриманого ОСОБА_2 на підставі вищевказаного кредитного договору від 20 грудня 2005 року (т.1 а.с. 20-25).

За змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного суду України №6-39цс15 від 18 березня 2015 року, №6-446цс15 від 24 червня 2015 року.

Тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині виселення з будинку, який є предметом іпотеки, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_6, оскільки кредитні кошти були отримані ОСОБА_2 не для придбання житла, що є предметом іпотеки та банк в позовній заяві взагалі не зазначав до якого саме іншого жилого приміщення слід виселити осіб, які зареєстровані та проживають у будинку, що є предметом іпотеки.

З матеріалів справи вбачається неповнолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований та проживає у спірному будинку, який переданий в іпотеку, після укладення договору іпотеки і без згоди іпотекодержателя (т1 а.с.157, 158).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна.

Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Відповідно до п. 44 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин » згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Отже, при укладені договорів іпотеки щодо нерухомого майна, право власності або право користування яким мають малолітні діти, обов'язково вимагається дозвіл органів опіки та піклування.

Відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків.

З матеріалів справи вбачається, що іпотечний договір було укладено 20 грудня 2005 року, тобто до народження дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому необхідності у наданні згоди органу опіки та піклування на укладення такого правочину не було.

Таким чином, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт того, що у ОСОБА_2 перед позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» існує заборгованість, яка ним добровільно не сплачується, а тому суд першої інстанції правильно задовольнив позовні вимоги банку в частині звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок та земельну ділянку, які належать ОСОБА_4

Стосовно визначення банком розміру пені по вищевказаному кредитному договору у розмірі 12 996 607,78 доларів США слід зазначити наступне, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що вона значно перевищує розмір збитків.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про зменшення розміру нарахованої банком пені.

Однак, у пункті 1 ст. 3 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» зазначено, що валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України. Ця норма кореспондує до приписів ст. 35 Закону України «Про Національний банк України».

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. У ч. З ст. 533 ЦК України зазначено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

В п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року роз'яснено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК України, Декрет №15-93).

Враховуючи те, що виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

Проте фінансові санкції за несвоєчасне повернення кредиту у вигляді пені та штрафів можуть бути застосовані лише у випадках прострочення грошового зобов'язання у гривні.

Таким чином, пеня, яка була нарахована банком за несвоєчасне виконання зобов'язання за кредитним договором повинна бути нарахована у гривні, та суд першої інстанції, зменшивши своїм рішенням розмір пені до 550 454,24 доларів США, мав вказати її розмір у гривні, що в еквіваленті, на час ухвалення судом першої інстанції рішення, становить - 13 084 297 грн. (т.2 а.с.28).

Стосовно встановлення в рішенні суду початкової ціни продажу предмета іпотеки на рівні, зазначеному у договорі іпотеки, а саме - 3 333 000 грн. слід зазначити, за змістом статті 39 Закону України «Про іпотеку» вразі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду) ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої статті 38, статті 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен указати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного суду України №6-1205 цс15 від 23 грудня 2015 року.

Однак, суд першої інстанції не врахував вимоги частини шостої статті 38, статті 39 Закону України «Про іпотеку» та дійшов помилкового висновку про визначення початкової ціни продажу предмета іпотеки, з огляду на указану в Додатковій угоді №3 до договору іпотеки №DNG0GA00005658 від 20 грудня 2005 року оціночну вартість предмета іпотеки.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню в частині встановлення початкової ціни продажу предмета іпотеки на рівні, зазначеному у Договорі іпотеки, а саме 3 333 000 грн., з ухваленням в цій частині нового рішення із зазначенням, що початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 стосовно того, що суд у порушення норм матеріального права виселив з будинку всіх його мешканців є безпідставними, оскільки у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення рішенням суду було відмовлено.

Доводи апеляційної скарги ПАТ КБ «ПиватБанк» щодо неправомірності зменшення судом розміру нарахованої пені та незаконності рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку в частині виселення є безпідставними.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга ОСОБА_2 та апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині визначення заборгованості по пені та скасуванню в частині встановлення початкової ціни продажу предмета іпотеки на рівні, зазначеному у Договорі іпотеки, а саме 3 333 000 грн., з ухваленням в цій частині нового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_5, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_6, Служба у справах дітей Жовтневої районної у м.Дніпропетровську ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення змінити в частині визначення розміру пені в сумі 550 454,24 доларів США за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором № DNG0GA00005658 від 20 грудня 2005 року, вказавши суму пені у гривнях в розмірі - 13 084 297 грн.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2015 року в частині встановлення початкової ціни продажу предмета іпотеки на рівні, зазначеному у Договорі іпотеки, а саме 3 333 000 грн. - скасувати.

Початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий суддя

Судді