Справа № 484/5705/13-ц
Провадження № 2/484/2148/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2016 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Максютенко О.А

при секретарі Завірюха В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Первомайську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк (далі ПАТ КБ Приватбанк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив

20.11.2013 року ПАТ КБ Приватбанк звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 58957,80 грн. мотивуючи свої вимоги тим, що 30.09.2008 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1В було укладено кредитний договір (далі Договір) відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 5273 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5.04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. За умовами Договору, позичальник повинен надати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Проте, відповідач належним чином не виконував свої зобов'язання, в результаті чого станом на 15.08.2013 року виникла заборгованість на загальну суму 58957,80 грн. яка складається з: заборгованості за сумою кредиту 5273,00 грн., заборгованості за відсотками 158,83 грн., заборгованість по комісії 1566,07 грн., пеня 48676,20 грн. штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) 2783,70 грн.

Заочним рішенням від 19.12.2013 року, з відповідача ОСОБА_1В на користь ПАТ КБ Приватбанк було стягнуто заборгованість за кредитними договором в сумі 58957,80 грн., та витрати по сплаті судового збору в розмірі 589,58 грн.

Ухвалою суду від 09.09.2016 року, зазначене заочне рішення суду, за заявою ОСОБА_1В було скасоване, а справу призначено до розгляду у загальному порядку.

Представник позивача в судове засідання не зявився, в позовній заяві просив справу розглядати у відсутність їх представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та не заперечує проти постановлення заочного рішення по справі.

Відповідач в судове засідання також не зявився, надав до суду заяву у якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги не визнав оскільки рахує, що позивачем пропущено встановлений Законом трирічний строк звернення до суду, а п. 5.5 Умов про надання споживчого кредиту, яким передбачено строк позовної давності у 5 років, не можна вважати складовою частиною кредитного договору, оскільки він не був з ним ознайомлений та не підписував його. З урахуванням викладеного, просив застосувати позовну давність до позовних вимог позивача та відмовити в задоволенні позову.

Суд дослідивши матеріали справи, заяви сторін, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 30.09.2008 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1В було укладено кредитний договір (далі Договір) відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 5273 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5.04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. За умовами Договору ОСОБА_1В зобов'язався надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Відповідач ОСОБА_1В станом на 15.08.2013 року порушив умови Договору.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача за Договором станом на 15.08.2013 року становить 58957,80 грн. та складається з: заборгованості за сумою кредиту 5273,00 грн., заборгованості за відсотками 158,83 грн., заборгованость по комісії 1566,07 грн., пеня 48676,20 грн. штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) 2783,70 грн.

У письмовому запереченні (заяві) на позов, відповідач ОСОБА_1В заявив про застосування судом строку позовної давності, оскільки рахує, що позивачем пропущено встановлений Законом трирічний строк звернення до суду, а п. 5.5 Умов про надання споживчого кредиту, яким передбачено строк позовної давності у 5 років, не можна вважати складовою частиною кредитного договору, оскільки він не був з ним ознайомлений та не підписував його.

Відповідно до положень ст. 259 ЦК України, позовна давність встановлена законом, може бути збільшена лише за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Таким чином, позивач не довів укладення між сторонами договору, який би передбачав збільшення строку позовної давності, тому застосуванню підлягає загальний трирічний строк позовної давності, передбачений Законом.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Аналізуючи норми статей 261, 530, 631 ЦК України, суд приходить до висновку про те, що в разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобовязання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного зі щомісячних платежів.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція виклалена у Постанові Верховного суду України № 6-240цс14 від 11.02.2015 року та Постанові Верховного суду України № 6-31цс 15 від 03.06.2015 року.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що відповідач ОСОБА_2 з дня отримання кредиту, тобто з 30.09.2008 року не здійснив жодної проплати в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Таким чином перебіг позовної давності почався 30.09.2008 року, трирічний строк позовної давності сплив 30.09.2011 року.

Позивач ПАТ КБ Приватбанк звернувся з позовом до суду 20.11.2013 року, з пропуском трирічного строку позовної давності, а за такого суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд-

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 58957,80

Судові витрати по справі покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Миколаївської області через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

С У Д Д Я :