Ухвала

іменем україни

14 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Мазур Л.М., ПисаноїТ.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Управління з використання та розвитку комунальної власності міської ради, Миколаївське міське бюро технічної інвентаризації, про визнання частково недійсною приватизації квартири та свідоцтва про право власності на квартиру, скасування державної реєстрації права власності на частку квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 15 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання частково недійсною приватизації квартири та свідоцтва про право власності на квартиру, скасування державної реєстрації права власності на частку квартири.

На обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що 12 липня 2010 року ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 - по 1/5 частини. Проте, ОСОБА_5 на час реєстрації свого права власності мав недійсний паспорт громадянина України, оскільки до нього не була вклеєна фотокартка до сторінки 3, у відповідності до п. 8 постанови Верховної Ради України від 02 вересня 1993 року № 3423-ХІІ «Положення про паспорт громадянина України».

Враховуючи викладене, позивач просилавизнати частково недійсною приватизацію квартири та свідоцтво про право власності на квартиру, скасувати державну реєстрацію права власності на частину квартири.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 15 лютого 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється в порядку, встановленому законом.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за безпідставністю, оскільки несвоєчасне вклеювання фотокартки до паспорта громадянина ОСОБА_5 не позбавляє його права набувати належні йому за законом цивільні права та обов'язки, а також не тягне за собою втрату на той час права набуття права власності в порядку приватизації житлового фонду. Крім того, суду не надано доказів про те, що відповідач на час приватизації квартири АДРЕСА_1не мав права на реалізацію цього права та не мав прав набуття власності на частку цієї квартири.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 15 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

Т.О.Писана