Номер провадження 2/754/977/16
РІШЕННЯ

Іменем України

28 січня 2016 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Ярошенка С.В.,

при секретарі - Моторенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем укладено попередній договір на зазначену вище квартиру, при цьому у відповідності до п.2.1 договору сторони домовились укласти та нотаріально посвідчити за попереднім договором від 24.01.14 року основний договір не пізніше 15.02.14 року за ціну 50 000 грн. Вказану суму у відповідності до п. 2.3 договору передано позивачем відповідачу до підписання попереднього договору, які в подальшому за домовленістю мали бути зараховані при укладенні та нотаріальному посвідченні нотаріального договору (п. 2.4 попереднього договору), але відповідач не виконав своїх зобов'язань за п. 3.1 попереднього договору, внаслідок чого вона змушена звернутись до суду за захистом порушених прав.

У судовому засіданні представник позивача підтримала в повному обсязі позовну заяву.

Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги визнав.

Дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні між позивачем та відповідачем по справі 24.01.14 року укладено попередній договір предметом якого є укладення в майбутньому договору купівлі-продажу частини жилого будинку, якою є окрема квартира АДРЕСА_1 з відповідною частиною земельної ділянки. Вищевказана квартира складається з однієї жилої кімнати, загальна площа 35,1 кв.м. (п.1.4 договору).

У відповідності до п.2.1 договору сторони домовились укласти та нотаріально посвідчити основний договір не пізніше 15.02.14 року за ціну 50 000 грн.

Відповідно до п. 2.3 договору до підписання цього договору друга сторона передала, а перша сторона отримала суму 50 000 грн.

Пунктом 3.1 попереднього договору передбачені обов'язки відповідача, згідно з якими відповідач зобов'язаний після здачі в експлуатацію жилого будинку отримати в установленому порядку документ, що підтверджує право власності на будинок, зареєструвати цей документ; прибути до нотаріуса для укладення основного договору у день визначений усною угодою сторін, але не пізніше останнього терміну, передбаченого п. 2.1 попереднього договору.

Пунктом 3.2 попереднього договору передбачені обов'язки позивача, в тому числі не змінювати в односторонньому порядку строк (термін) укладення та нотаріального посвідчення основного договору та умови купівлі частини жилого будинку та відповідної частини земельної ділянки (зокрема ціну, вимоги строку (терміну) звільнення частини жилого будинку та відповідної частини земельної ділянки тощо).

Після реконструкції будинок згідно з Декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві 14 листопада 2011 року за № КВ НОМЕР_1 було прийнято в експлуатацію, але не отримано правовстановлюючий документ і, як наслідок, позивач позбавлена можливості укладення основного договору.

Тобто, на даний час будинок введений в експлуатацію, будівництво будинку завершено. У технічному паспорті зазначено, що будинок прийнято в експлуатацію з посиланням на декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, яка 14 листопада 2011 року зареєстрована в УДАБК за № КВ НОМЕР_1. Будинок підключено до комунальних мереж міста.

Як встановлено в судовому засіданні позивач фактично володіє і користується квартирою АДРЕСА_1.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних справ та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. ст. 328, 334 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Договір укладений з відповідачем є двостороннім правочином, спрямованим на набуття цивільних прав та обов'язків сторін.

Статтями 202 та 204 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підписання вище вказаних договорів було дією спрямованою на набуття цивільних прав та обов'язків. Договір між сторонами не був визнаний судом недійсним та його недійсність не встановлена законом, що дає підстави для визнання його правомірним.

Так, у позивача виникло майнове право вимоги оформлення права власності на квартиру та обов'язок сплати вартості вказаної квартири, а у відповідача виникло право на отримання вартості квартири на кореспондуючий обов'язок на оформлення права власності на вказані квартири за позивачами.

Статтею 331 ЦК встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право власності на новостворене майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації,право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання, тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У відповідності до норм цивільного законодавства України, однією з умов виникнення прав і обов'язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду.

Таким чином, аналізуючи все вище викладене суд приходить до висновку про те, що вимоги позову підлягають задоволенню оскільки є доведеними та обґрунтованими нею в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати по справі у вигляді судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 15, 60,88 ЦПК України, ст. ст. 11,16, 174, 202, 204, 3331, 334, 623, 635 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 35,1 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у сумі 500 грн.

Рішення може бути оскаржено протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя