Ухвала

іменем україни

20 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Висоцької В.С., Гримич М.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: приватні нотаріуси Київського міського нотаріального округу Кияшко Аліна Вячеславівна та Рогач Вадим Вікторович, реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона є спадкоємцем своєї тітки ОСОБА_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 До спадкового майна входить квартира АДРЕСА_1. Разом з тим, прийняти спадщину вона не може, оскільки спірна квартира зареєстрована за іншою особою. Так, згідно договору дарування від 12 червня 2008 року ОСОБА_11 подарувала ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1. Проте, вказаний вище договір дарування фактично не укладався, а тому не несе юридичних наслідків. За ОСОБА_6 була зареєстрована спірна квартира на підставі договору купівлі-продажу, укладеному з ОСОБА_5 04 листопада 2014 року ОСОБА_6 продала спірну квартиру ОСОБА_7, який 16 січня 2015 року продав її ОСОБА_8

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після ОСОБА_11; витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_8 на її користь спірну квартиру; скасувати записи про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 12 червня 2008 року ОСОБА_11 склала договір дарування, відповідно до умов якого подарувала ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1. Вказаний договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко A.B. та зареєстрований за реєстровим № 2561.

На підставі договору дарування від 12 червня 2008 року за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 30 жовтня 2014 року, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до Київської міської ради, треті особи: реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кухтенко Т.А., про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, встановлено, що на момент відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1, спірна квартира АДРЕСА_1 не належала спадкодавцеві, оскільки за нотаріально посвідченою угодою - договором дарування, який є чинним та його дійсність ніким не оспорено, перейшла у власність ОСОБА_5

25 квітня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

04 листопада 2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_7 купив квартиру АДРЕСА_1.

У подальшому вказану вище квартиру набув у власність ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 16 січня 2015 року між ним та ОСОБА_7

Статтею 215 ЦК України проводиться розмежування видів недійсності правочинів на нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом, та на оспорювані, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, а матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження незаконного, без відповідної правової підстави, набуття відповідачами (одним з відповідачів) права власності на спірну квартиру за укладеними договорами як дарування, так і купівлі-продажу.

Крім того, судами вірно встановлено, що спірна квартира не є об'єктом спадкування після смерті ОСОБА_11, тому надання додаткового строку на прийняття спадщини позивачу не має правового значення та не впливає на вирішення справи по суті.

Місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С. Висоцька

М.К. Гримич