АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 04 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: Національний банк України, про захист прав споживачів та зобов'язання вчинити дії,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/6667/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Смирнова Є.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 04 квітня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту - ПАТ КБ «ПриватБанк»), третя особа: Національний банк України, про захист прав споживачів та зобов'язання вчинити дії.

Не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що зобов'язання з повернення депозитних коштів ОСОБА_2 повинна виконувати Автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників», а не ПАТ КБ «ПриватБанк», на рахунки якого ОСОБА_2 були внесені грошові кошти. Звертає увагу на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» є функціонуючим загальнонаціональним банком та закриття його філії не може вплинути на обов'язок банку щодо повернення вкладів та виплати відсотків клієнтам банку.

В суді апеляційної інстанції Кахраманов Р.Н. в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк» проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважав, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання ОСОБА_2 не з'явився, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог ч.5 ст.76 ЦПК України, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності. При цьому, колегією суддів як безпідставне відхилено клопотання представника позивача ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, оскільки будь-яких доказів на підтвердження зазначених підстав суду не надано.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 05 вересня 2013 року ОСОБА_2 зі свого карткового рахунку в ПАТ КБ «ПриватБанк» (рахунок НОМЕР_1) перерахував 18 000,00 доларів США на депозитний рахунок НОМЕР_2.

30 жовтня 2013 року ОСОБА_2 зі свого карткового рахунку в ПАТ КБ «ПриватБанк» (рахунок НОМЕР_1) перерахував 24 000,00 доларів США на депозитний рахунок НОМЕР_3.

На весні 2014 року у зв'язку із припиненням функціонування банківських відділень ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АР Крим, рахунки ОСОБА_2 були заблоковані банком.

ОСОБА_2 неодноразово звертався до ПАТ КБ «ПриватБанк» з заявами про виплату йому депозитних коштів та нарахованих по ним відсотків (а.с.33). Проте, ПАТ КБ «ПриватБанк» вказані заяви залишило без задоволення.

В січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь 35 018,36 доларів США, заборгованості за рахунком НОМЕР_2, 46 697,37 доларів США заборгованості за рахунком НОМЕР_3 та 3 477,55 доларів США заборгованості за рахунком НОМЕР_1.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частинами 1 та 2 ст. 1060 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Постановою Національного банку України № 260 від 06 травня 2014 року діяльність Кримського регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» була припинена.

Згідно з п. 5 вказаної Постанови Національного банку України, банки, у тому числі ПАТ КБ «ПриватБанк», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об'єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

На підтвердження обґрунтованості позовних вимог, ОСОБА_2 було надано лише виписку по рахунку НОМЕР_2 за період з 05 вересня 2013 року по 29 серпня 2014 року, виписку по рахунку НОМЕР_3 за період з 30 жовтня 2014 року по 29 серпня 2014 року та виписку по рахунку НОМЕР_1 за період з 14 листопада 2012 року по 29 серпня 2014 року, які не є належними та допустимими доказами в розумінні положень ст. ст. 58, 59 ЦПК України, які б підтверджували розміри вкладів та відсотків на теперішній час та не містять необхідних реквізитів, передбачених Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, та Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній, іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492. (т.1, а.с.10-24). При цьому, всупереч вимогам ст.ст.10,60 ЦПК України оригінали документів, на підставі яких було відкрито вказані рахунки та здійснювалось перерахування коштів з одних рахунків на інші, суду не надані.

З урахуванням встановлених обставин суд був позбавлений можливості перевірити наявність вкладів на спірних депозитних рахунках та чи здійснювалися будь-які операції щодо зняття зазначених в позові коштів з вказаних вище рахунків.

Таким чином, встановивши, що ОСОБА_2 не було надано належних та допустимих доказів наявності грошових коштів на рахунках в ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2

Крім того, погоджуючись з висновками районного суду, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.61 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

З березня 2014 року територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя є тимчасово окупованою Російською Федерацією. Діяльність Кримського регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» внаслідок окупації була припинена, окупаційною владою фактично здійснена конфіскація частини майнового комплексу ПАТ КБ «ПриватБанк», що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу - філія «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк». Також на окупованій території була утворена Автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників», яка поза волею банку, замінив ПАТ КБ «ПриватБанк» за всіма зобов'язаннями, укладеними працівниками відокремленого підрозділу, на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, у тому числі, за договорами банківських вкладів(депозитів), та виконує зобов'язання за рахунок майна відповідача на окупованій території.

За таких обставин колегія суддів вважає, що належними та допустимими доказами розміщення на рахунках ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів, розміру вкладу та відсотків на теперішній час є оригінали укладених між сторонами договорів та фінансових документів, виданих ОСОБА_2, відповідно до вимог Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вони зводяться до тлумачення представником позивача норм права та до іншої оцінки фактичних обставин справи, яка відрізняється від зробленої судом першої інстанції.

Суд розглянув справу у відповідності до вимог ст.ст. 10,11,60 ЦПК України в межах заявлених вимог та на підставі наданих суду доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які б могли б потягти за собою скасування рішення суду.

Всі викладені у апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 04 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль