Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2166/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Гармаш Т. І.
Доповідач Авраменко Т. М.
УХВАЛА

Іменем України

09.11.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Авраменко Т.М.,

суддів: Кіселика С.А., Суровицької Л.В.

секретар Гусак А.О.

за участю сторін та їх представників

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на ? частину майна та встановлення факту належності правовстановлюючого документа та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_2, інтереси якої представляв адвокат Філоненко Олександр Валентинович, звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.

Зазначала, що 19 вересня 1998 року між нею та відповідачем укладено шлюб, мають дітей ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивачем подано позов про розірвання шлюбу.

Під час шлюбу вони за спільні кошти та спільною працею побудували житловий будинок, сарай, господарську будівлю, душ, вбиральню, водопровід, каналізацію, розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

За усною домовленістю було визначено, що зазначений будинок з господарськими будівлями будуть оформлені на відповідача.

Відповідач ділити майно подружжя відмовляється.

Просила поділити спільне майно подружжя шляхом визнання за нею права власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача судові витрати.

В ході судового розгляду позивач позовні вимоги неодноразово змінювала, доповнювала та просила також встановити факт належності відповідачу правовстановлюючого документа - свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане 31 жовтня 2005 року виконавчим комітетом Подорожненської сільської ради.

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання права особистої приватної власності.

Зазначав, що 19 вересня 1998 року між ним та позивачкою укладено шлюб, який розірвано рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 вересня 2015 року.

18 серпня 1990 року йому надано земельну ділянку площею 0,08 га для будівництва житлового будинку, а рішенням Подорожненської сільської ради №82 від 31 серпня 1990 року йому надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку.

Будівництво здійснювалось його батьками за власні кошти, оскільки на той час він був студентом. Житловий будинок та господарські будівлі були побудовані до шлюбу з позивачкою. Позивачка участі у створенні нерухомого майна ні коштами, ні працею не приймала.

Заяву про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно він не подавав, а тому таке свідоцтво видано незаконно.

Просив визнати його особистою приватною власністю житловий будинок, сарай, господарську будівлю, душ, вбиральню, водопровід, каналізацію, розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні позову про поділ майна подружжя просив відмовити.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 вересня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на ? частину майна та встановлення факту належності правовстановлюючого документа відмовлено за недоведеністю позовних вимог.

У зустрічному позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю відмовлено за необґрунтованістю. Суд дійшов висновку, що будівництво деяких господарських будівель, виконання окремих внутрішніх робіт, газифікація будинку проводились під час перебування сторін у шлюбі.

В апеляційній скарзі представник позивача просить змінити рішення суду, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права та поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, виділивши позивачці та відповідачу ? частини житлового будинку з господарськими будівлями, які складаються з житлового будинку, сараю, господарської будівлі, душу, вбиральні, водопроводу, каналізації, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Зазначає, що суд неповно з'ясував всі обставини справи, не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам. Суд не взяв до уваги пояснення позивачки, що спірний будинок був добудований сторонами за спільні кошти та спільною працею в період шлюбу з 19 вересня 1998 року по 16 вересня 2015 року. На момент вселення будинок був не придатний для проживання і ступінь готовності будинку складала 25 %. Газифікація будинку проводилась в 2006-2007 роках. Оплата батьками відповідача будівельних матеріалів для будівництва житлового будинку не є підставою визнання спірного будинку особистою приватною власністю відповідача.

В засіданні апеляційного суду позивач та її представник підтримали доводи апеляційної скарги.

Відповідач та його представник просили відхилити апеляційну скаргу, оскільки рішення суду щодо поділу житлового будинку з надвірними будівлями є законним та справедливим, ухваленим відповідно до ступеню участі кожного з подружжя в будівництві будинку та надвірних споруд, які були побудовані до реєстрації шлюбу.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 19 вересня 1998 року (т.1 а.с.7). Мають двох дітей: ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с.8-9). Відповідач хворіє з лютого 2014 року, переніс операцію, приймає хіміотерапію, є інвалідом 11 групи (т.1 а.с.27-29).

Звертаючись з позовом до суду, позивач своє право на ? частину будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 обґрунтовувала виключно тим, що свідоцтво про право власності на це майно видано відповідачу 31 жовтня 2005 року, тобто в період шлюбу.

Однак судом встановлено, що 18 серпня 1990 року відповідачу надано земельну ділянку площею 0,08 га для будівництва житлового будинку, а рішенням Подорожненської сільської ради №82 від 31 серпня 1990 року йому надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку (т.1 а.с.31,32) .

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав, що на час реєстрації шлюбу будинок був в придатному до житла стані, оскільки подружжя після реєстрації шлюбу вселилося в нього, були збудовані всі надвірні будівлі, за винятком навісів, будинок був підключений до електроенергії, водопроводу та каналізації, мав пічне опалення, яке в 2006-2007 роках замінено на газ.

Факт того, що будинок в сільській місцевості був побудований відповідачем та його батьками до укладення шлюбу з позивачкою ОСОБА_2 підтвердили в суді першої інстанції свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 (т.1 а.с.165-168), а також цей факт підтверджується письмовими доказами: квитанціями до прибуткового касового ордеру № 8113 від 23 грудня 1989, № 142 від 16 квітня 1993 року, № 165 від 22 квітня 1993 року про придбання будівельних матеріалів відповідачем або його батьками(т.1 а.с. 87), підключення будинку до електропостачання та сплата відповідачем за це коштів, що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів № 168 від 10.08.1994 року, № 488 від 12.07.1996 року, № 990 від 23.12.1996 року № 20 від 15.01.1997 року (т.І. а.с.33-36,90), технічним паспортом (т.1 а.с.104-108).

В засіданні апеляційного суду позивач визнала, що на час реєстрації шлюбу були вже зведені стіни будинку, дах, встановлені вікна, але була не підбита стеля, не в кожній кімнаті були підлога та двері, не поклеєні шпалери, після одруження вони вселилися в будинок приблизно через три місяці, зробивши для себе дві кімнати, в період шлюбу постійно продовжували ремонт в будинку, замінили дерев'яні вікна на пластикові, провели газифікацію будинку, замінивши пічне опалення, разом з тим повний перелік та вартість будівельних робіт, які були виконані за час їх спільного проживання у шлюбі з відповідачем позивач не надала ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду.

Крім того, в суді першої інстанції позивач не заявляла клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи для визначення її частки в спірному майні відповідно до ступеню її участі працею та коштами, а від призначення такої експертизи в апеляційному суді відмовилася. Позов відповідно до ч.1 ст.62 СК України позивач не заявляла.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Аналогічні положення містить ст. 22 КпШС України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 57 цього Кодексу особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею до шлюбу..

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає зазначеним критеріям.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Визначаючи правовий статус житла як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Ця правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-606цс15, в постанові від 16 грудня 2015 р. у справі № 6-2641цс15, від 1 липня 2015 р. у справі № 6-612цс15.

Суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що позивач не надала належних та допустимих доказів того, що за рахунок її трудових та грошових затрат її частка в спірному будинку становить 1/2, доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову ОСОБА_2 ухвалено в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів та заперечень. В межах доводів апеляційної скарги, які зводяться до переоцінки доказів щодо придбання спірного майна, підстав для зміни або скасування рішення суду не встановлено.

Рішення суду в частині вирішення зустрічного позову в апеляційному порядку не оскаржується.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_2 відхилити, а рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 вересня 2016 року в частині вирішення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності на ? частину житлового будинку залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: С.А.Кіселик

Л.В.Суровицька