УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2011/17542/12

Провадження № 6/638/36/16

21.03.2016 року Дзержинський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді Хайкіна В.М.

при секретарі Шептуха В.М.

з участю судового розпорядника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за заявою ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 про відстрочку виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.09.2013 року по справі №2011/17542/12, №2/638/1073/13,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року заявник звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова із заявою про відстрочку виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.09.2013 року по цивільній справі №2011/17542/12 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що при видачі виконавчих листів Дзержинський районний суд м. Харкова не врахував ту обставину, що у квартирі №42, розташованою за адресою: м. Харків, вул. 23 Серпня, 43, зареєстрована малолітня дитина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Просить суд заяву задовольнити.

Представник заявника в судове засідання не зявився, надав до суду заяву щодо розгляду справи за його відсутності, вимоги заяви підтримує у повному обсязі.

Представник Дзержинського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції та Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» в судове засідання не зявилися, про час і місце судового розгляду були повідомлені своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили, заперечень проти заяви не надали.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.09.2013 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10.02.2014 по справі №2011/17542/12 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості за кредитним договором №HAD0GK01270081 від 07.02.2008 року задоволені у повному обсязі: звернуто стягненя на квартиру загальною площею 74,80 кв.м., житловою площею 46,00 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № HAD0GK01270081 від 07.02.2008 року); виселено ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. 23 Серпня, буд.43, кв.42, зі зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири, а також стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в дольовому порядку на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 643 грн. 80 коп. з кожного.

20 березня 2014 року Дзержинським районним судом м. Харкова виданий виконавчий лист №2011/17542/12, 2/638/1073/13 про виселення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7, які зареєстровані та проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: АДРЕСА_2.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2015 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.09.2013 року, ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 10.02.2014 року по справі №2011/17542/12 залишено без змін.

Відповідно до статті 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

У відповідності до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» №14 від 26.12.2003 року, при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання, суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Тобто, за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення, його виконання може бути розстрочено на певних умовах або відстрочено. При вирішенні питання про розстрочку або відстрочку виконання рішення повинні бути враховані інтереси стягувача та оцінені повідомлені боржником обставини, на які він вказує, як на підставу розстрочки або відстрочки виконання рішення та які повинні бути суттєвими, в залежності від чого встановлюється можливість задоволення такої заяви. Розстрочка або відстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників. Закон пов'язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення суду лише з об'єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

За нормами Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

У відповідності до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним, на шкоду будь-якій стороні. Важко уявити собі ситуацію, якби пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надано сторонам у спорі, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід'ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Горнсбі проти Греції»).

У відповідності із статтею 217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Проте заявником до суду надано довідку начальника Дзержинського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області, з якої вбачається, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_2, серед інших зареєстрована малолітня дитина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У відповідності із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобовязані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Відповідно до частини 3 статті 17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання.

Суд, повно та всебічно дослідивши заяву, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов висновку про те, що малолітня особа не може проживати самостійно без батьків або інших осіб, які їх замінюють, виселення призведе до порушення її житлових прав, а тому заява ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 про відстрочку виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 ЦК України, ст.ст. 60, 208-210, 218, 373 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 про відстрочку виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.09.2013 року по справі №2011/17542/12, №2/638/1073/13 - задовольнити.

Відстрочити виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.09.2013 року по справі №2011/17542/12, №2/638/1073/13.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий: