У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного

суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Хилевич С.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 19 червня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

03 лютого 2015 року ПАТ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 19 червня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПриватБанк» 1348,90 дол. США, що відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.11.2014 р. за курсом гривні до долара дорівнює 14, 96 станом на 30 листопада 2014 року складає 20 179 грн. 61 коп. заборгованість за правочином № б/н від 31.01.2008 року; та 243 грн. 60 коп. судові витрати.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Останній платіж за даним кредитним зобовязанням був здійснений 16 лютого 2009 року.

Крім того, з жодними документами про надання кредитних коштів в сумі 1210,10 доларів США відповідачка не ознайомлювалася та не підписувала, банківську картку з вказаними коштами не отримувала, оскільки ОСОБА_3 (чоловік відповідачки), скориставшись довірою, шляхом обману переконав відповідачку взяти на себе кредитні зобовязання, на підставі чого відповідачкою подано заяву про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 190 КК України, за вказаним фактом розпочато кримінальне провадження.

Також зазначає про необєктивність та необґрунтованість підходу суду до вирішення донної справи, оскільки жоден з доводів відповідачки під час розгляду справи не був врахований, а саме отримання кредитної картки та коштів іншою особою.

Просить рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 19 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і зявились в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 31 січня 2008 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Отриманню даного кредиту передувало оформлення нею заяви, згідно до якої відповідачка вказала свої анкетні дані, відомості про майновий стан, місце роботи, зазначивши бажану суму грошових коштів. За текстом цієї заяви, заявниця ознайомилася з умовами та правилами надання банківських послуг, та була згідна з ними. Їй також було повідомлено про тарифи банку, умови кредитування в банку.

Належним чином взяті на себе зобовязання відповідач не виконала у звязку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 4110, 15 доларів США, яка складається з 1210,27 дол. США заборгованість за кредитом, 2173,98 дол. США заборгованість по відсотках за користування кредитом, 725,90 дол. США заборгованість з комісії за користування кредитом.

У зв'язку із зазначеним порушенням зобов'язання за кредитним договором у відповідача станом на 31 листопад 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 4110,15 дол. США, яка складається з 1210,27 дол. США, 2173,98 дол. США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 725,90 дол. США - заборгованість з комісії за корисутвання кредитом. Від вищезазначеної суми віднімається сума в розмірі 2857,31 дол. США, яка була задоволена рішенням Рівненського районного суду від 06 березня 2012 року, різниця становить 1252,84 дол. США, а також 32,42 дол. США - штраф (фіксована частина), 62,64 дол. США - штраф (відсоткова ставка).

Отже, загальна заборгованість становить 1348,90 дол. США, що за курсом 14,96 відповідно дослужбового розпорядження НБУ від 30 листопада 2014 року склаає 20179,61 грн. Банком не був здійснений перерахунок заборгованості відповідно до курсу НБУ станом на час розгляду справи судом першої інстанції, тому судом визначено еквівалент суми станом на 30 листопада 2014 року.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

При цьому, до штрафних санкцій, передбачених умовами договору за його неналежне виконання, відноситься прострочена заборгованість за процентами, прострочена заборгованість по комісії, пеня за несвоєчасне погашення процентів, пеня за несвоєчасне погашення кредиту, пеня за несвоєчасне погашення комісії з моменту ухвалення судового рішення до його фактичного виконання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року по справі №6-1206цс15.

Таким чином, суд першої інстанції здійснив правильний перерахунок заборгованості відповідача перед банком та прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлене без порушень норм матеріального та процесуального права, судом в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, апеляційна скарга не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 19 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий А.М. Шеремет

Судді : С.В. Хилевич

ОСОБА_4