Справа № 317/4515/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2016 р. м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді: Нікітіна В.В.

при секретарі: Московкіній І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжя цивільну справу за скаргою Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на Постанову державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя, про відмову у відкритті виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

Скаржник Акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області зі скаргою на Постанову державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя, про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Скаргу обґрунтовано наступним.

22 листопада 2011 року Запорізьким районним судом Запорізької області було видано виконавчий лист в цивільній справі № 2-1129/2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості, витрат зі сплати судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу на загальну суму 711000,80 гривень.

Скаржник звернувся до державного виконавця з заявою про відкриття виконавчого провадження та 07 листопада 2016 року отримав з Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, датовану 29 вересня 2016 року.

Постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження було обґрунтовано тим, що довіреність, яка долучена до заяви АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про відкриття виконавчого провадження, не відповідає вимогам ч. 3 ст. 42 ЦПК України та вимогам до оформлення документів ДСТУ. Крім того, заява про примусове виконання рішення не містить вихідної дати та індексу вихідного документу.

Не погодившись зі вказаною постановою, Акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» подало дану скаргу.

В судовому засіданні представник АТ «Банк «Фінанси та Кредит» підтримала подану скаргу та просила суд її задовольнити.

Державний виконавець Ямаєва Ю.С. в судовому засіданні проти поданої скарги заперечила та просила суд відмовити в її задоволенні, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог Інструкції з організації примусового виконання рішень до заяви про відкриття виконавчого провадження, яка подається представником стягувача, додається документ, що підтверджує його повноваження.

Натомість, представником стягувача, в порушення вказаної норми інструкції та вимог статей 119 та 42 ЦПК України, було подано завірену копію довіреності представника АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Вказане, на думку державного виконавця, є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Суд, вислухавши представника скаржника та державного виконавця, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

В матеріалах справи міститься копія виконавчого листа в цивільній справі № 2?1129/2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості, витрат зі сплати судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу на загальну суму 711000,80 гривень.

Як було встановлено в судовому засіданні, вказаний виконавчий лист неодноразово направлявся на виконання до ОДВС, однак не був виконаний в звязку з неможливістю його виконання. Вказане підтверджується відмітками на виконавчому листі та не заперечувалось учасниками провадження в судовому засіданні.

До матеріалів скарги долучено також копію оскаржуваної постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 52354827 від 29.09.2016 року, з якої вбачається, що державним виконавцем було відмовлено у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-1129/2010, виданим 22.11.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» боргу на суму 711000,80 гривень.

Відмову у відкритті виконавчого провадження мотивовано тим, що «довіреність, долучена до заяви, не відповідає вимогам ч. 3 ст. 42 ЦПК України, згідно якої довіреність від імені юридичної особи видається за підписом посадової особи, уповноваженої на це законом, статутом або положенням, з прикладенням печатки юридичної особи, та не відповідає вимогам до оформлювання документів ДСТУ, а саме, п. 5.26, п. 5.27.

Крім того, заява про примусове виконання рішення суду не містить вихідної дати та індексу вихідного документу».

На підставі викладеного та керуючись п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець і виніс оскаржувану постанову.

Норма п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на день винесення оскаржуваної постанови) мала наступну редакцію:

«Державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі:

…

8. наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження».

Як вбачається з тексту оскаржуваної постанови, при відмові у відкритті виконавчого провадження державний виконавець керувався нормою Цивільного процесуального кодексу України, яка встановлює вимоги щодо довіреності від імені юридичної особи в цивільному процесі.

В той же час, стаття 42 ЦПК України має певний процесуальний предмет регулювання та не встановлює обставини, які можуть виключити здійснення виконавчого провадження.

Будь-яких інших норм законів України, якими б було встановлено формальну невідповідність форми довіреності представника стягувача як одну з обставин, яка виключає здійснення виконавчого провадження, державним виконавцем ані в оскаржуваній постанові, ані в судовому засіданні не наведено.

Крім того, в тексті оскаржуваної постанови міститься фактичне посилання на п. 5.26 та п. 5.27 Національного стандарту України, що затверджений наказом Держспоживстандарту України від 07 квітня 2003 року № 55.

Суд констатує, що державним виконавцем в оскаржуваній постанові наведені лише пункти вказаного документа без зазначення його інших реквізитів (дати, нормативно-правового акта, яким його затверджено та ін.).

Вказане суттєво суперечить загально-правовому принципу правової визначеності, оскільки в оскаржуваній постанові фактично відсутнє конкретне посилання на нормативно-правовий акт, яким це рішення мотивоване.

Крім того, з урахуванням вимог Указу Президента України «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» від 03 жовтня 1992 року та «Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади», що затверджене Постановою КМУ № 731 від 28.12.1992 року, вказаний Національний стандарт не можна вважати загальнообовязковим нормативно-правовим актом, оскільки він не проходив реєстрацію в Міністерстві юстиції України у встановленому порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої скарги в частині скасування оскаржуваної постанови та зобовязання державного виконавця відкрити виконавче провадження за заявою АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Скарга в частині визнання дій державного виконавця незаконними задоволенню не підлягає, оскільки окрім оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, будь-які інші дії державного виконавця не оскаржуються.

Керуючись Розділом VII ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на Постанову державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя, про відмову у відкритті виконавчого провадження задовольнити частково.

Скасувати Постанову державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 52354827 від 29.09.2016 р.

Зобовязати державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя відкрити виконавче провадження за виконавчим листом № 2-1129/2010, виданим 22.11.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» боргу на суму 711000,80 гривень.

В задоволенні іншої частини скарги відмовити.

Апеляційну скаргу може бути подано до Апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області протягом пяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя В.В. Нікітін