У х в а л а

іменем україни

14 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., ВисоцькоїВ.С., Гримич М.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності у порядку спадкування за законом, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 07 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, у якому просив визнати за ним право власності на 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, у 1952 році його батьку ОСОБА_9 було відведено земельну ділянки площею 564 кв. м для побудови житлового будинку площею 25,8 кв. м з трьома кімнатами по АДРЕСА_1.

Зазначав, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 помер, після смерті останнього відкрилася спадщина на зазначений житловий будинок, однак спадкова справа не заводилась. Фактично прийняла спадщину дружина померлого ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 померла. Спадкоємцями першої черги після смерті останньої є він, її дочка ОСОБА_5 та син ОСОБА_10. та він.

У встановлений законом термін вони звернулися до Шостої запорізької державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_8

Постановами державного нотаріуса Шостої запорізької державної нотаріальної контори від 22 серпня 2011 року та 25 серпня 2011 року йому та ОСОБА_5 у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування було відмовлено у зв'язку з відсутністю у них правовстановлюючих документів на будинок.

Посилаючись на те, що законодавство, яке регулювало виникнення у громадян права власності на момент будівництва спірного будинку, не вимагало проведення його реєстрації, а її відсутність позбавляє його, як спадкоємця, оформити право власності в порядку спадкування, просив позов задовольнити.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 07 липня 2016 року, позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4. право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасуватиоскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив з того, що на момент смерті спадкодавця спірний будинок був повністю збудований, але спадкоємці не можуть оформити належне їм право власності на вказаний будинок в порядку спадкування відповідно до вимог закону з тих підстав, що реєстрація права власності на будинок відсутня, але житловий будинок є об'єктом права власності, а отже наявні правові підставі для визнання за спадкоємцями права власності на вказаний будинок в порядку спадкування.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 07 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

В.С. Висоцька

М.К. Гримич