АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1788/16 Справа № 201/1780/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Антонюк О. А. Доповідач - Черненкова Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Петешенкова М.Ю., Пономарь З.М.

при секретарі - Хлус Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2015 року по справі за позовом Верхньодніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення в порядку регресу суми майнової шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

05 лютого 2015 року Верхньодніпровська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Дніпропетровській області звернулася до суду із вказаним позовом, за яким просила суд поновити процесуальні строки для подачі позовної заяви; стягнути з відповідача на користь позивача завдану майнову шкоду в порядку регресу в сумі 6750 грн. 45 коп. Позивач в своїх позовних вимогах посилалися на те, що з вересня 2010 року відповідач в порядку переведення працював начальником Криничанської МДПІ Дніпропетровської області; в 2012 році відповідач підписав наказ про звільнення молодого спеціаліста ОСОБА_4 з роботи, остання через це вимушена була стати на облік в центрі зайнятості і отримувала там кошти; одночасно з цим третя особа подала до суду позов про поновлення на роботі і рішенням суду її було поновлено на роботі з виплатою коштів заробітної плати за час вимушеного прогулу, це рішення набрало законної сили і виконано; потім центр зайнятості подав позов до суду про стягнення з позивача виплачених ОСОБА_4 коштів за час її незаконного звільнення і рішенням суду вказані кошти в сумі 6750 грн. 45 коп. з позивача було стягнуто, вказане рішення також набрало законної сили і в 2014 році виконано. Після виплати вказаної суми позивач звернувся до відповідача з питанням відшкодування вказаної шкоди в порядку регресу, оскільки шкода завдана неправомірними діями саме відповідача, але той нічого не відповів і позивач вимушений був звернутися до суду.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2015 року ухвалено: позовні вимоги задовольнити; стягнути з ОСОБА_2 на користь Верхньодніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області відшкодування в порядку регресу в сумі 6750 грн. 45 коп.; стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з наказом № 454-о від 22 вересня 2010 року відповідача ОСОБА_2 в порядку переведення призначено начальником Криничанської МДПІ Дніпропетровської області; в 2012 році відповідач підписав наказ № 12-о від 14 березня 2012 року про звільнення молодого спеціаліста ОСОБА_4 з роботи, яка мала переважне право на залишення на роботі, остання після такого звільнення через це вимушена була стати на облік в Криничанському центрі зайнятості, отримала статус безробітної і отримувала там кошти; одночасно з цим третя особа подала до адміністративного суду позов про поновлення на роботі і постановою суду від 23 травня 2012 року її було поновлено на роботі з виплатою коштів заробітної плати за час вимушеного прогулу, це рішення набрало законної сили і 29 жовтня 2012 року виконано; потім Криничанський центр зайнятості подав позов до суду про стягнення з позивача виплачених ОСОБА_4 коштів за час її незаконного звільнення і рішенням, постановою суду від 10 січня 2013 року вказані кошти в сумі 6750 грн. 45 коп. з позивача було стягнуто, вказане рішення після тривалого оскарження також набрало законної сили, видано виконавчий лист і 18 листопада 2014 року постанову суду було виконано. Після виплати вказаної суми позивач звернувся до відповідача з питанням відшкодування вказаної шкоди в порядку регресу, оскільки шкода завдана неправомірними діями саме відповідача, але той нічого не відповів і позивач вимушений був звертатися до суду.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про задоволення позову, виходив з того, що постанови окружного адміністративного суду м. Дніпропетровська набрали законної сили і виконані, а тому є достатньо підстав для звільнення позивача від доказування даного позову в частині питань чи мали місце дії відповідача, а саме дії, що містять питання порушення закону при звільненні третьої особи, безпідставної виплати їй коштів з вини відповідача, стягнення коштів з відповідача через такі виплати і незаконне звільнення з роботи, наявність причинно-слідчого зв'язку між вказаними діями, пов'язаними з порушенням вказаних в цих постановах вимог закону, відповідача і завданням шкоди позивачу. Вказаними протиправними діями відповідача потерпілій особі було завдано матеріальної шкоди. Таким чином неправомірними діями відповідача, пов'язаними з неналежним виконання своїх службових обов'язків, було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв'язку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи. Суду не надано доказів того, що неправомірними, злочинними діями позивача, пов'язаними з неналежним виконанням взятих на себе обов'язків відповідачу було завдано ушкодження здоров'я, майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв'язку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи. Не може суд прийняти до уваги можливу позицію відповідача стосовно не визнання позовних вимог, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об'єктивно не підтверджується. При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь Верхньодніпровської ОДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області відшкодування в порядку регресу в сумі 6750 грн. 45 коп., а також стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про стягнення коштів відшкодування в порядку регресу знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Однак не можна погодитись з висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають обставинам справи; недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; суд неправильно застосував норми матеріального права; неповно суд з'ясував обставини, що мають значення для справи.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте зазначеним вимогам ухвалене судом рішення не відповідає.

Суд першої інстанції у порушення вимог статей 214, 215 ЦПК Україниу достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню до них, задовольнив вимоги позивача на загальних підставах, встановлених статтями 1166, 1191 ЦК України, проте не звернув уваги на те, що відповідач звільняючи третю особу, діяв саме як службова особа, також суд не звернув уваги на види виплат, проведені на підставі рішення суду, та не з'ясував чи передбачено законом їх відшкодування службовою особою.

Таким чином, суд першої інстанції в порушення вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК України не встановив спірні правовідносини та не застосував закон, який регулює дані правовідносини; не дав правильної правової оцінки зібраним у справі доказам.

Колегія суддів вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі п.п.1-4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує, ухвалює нове рішення із наступних підстав.

Спірні правовідносини виникли між сторонами у справі з трудових правовідносин щодо відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу у зв'язку із незаконним звільненням.

Колегія суддів встановила і це підтверджується матеріалами справи, що згідно з наказом № 454-о від 22 вересня 2010 року відповідача ОСОБА_2 в порядку переведення призначено начальником Криничанської МДПІ Дніпропетровської області (а.с.6).

Наказом № 12-о від 14 березня 2012 року третя особа ОСОБА_4 звільнена з посади старшого державного податкового ревізора інспектора відділу податкового контролю юридичних осіб Криничанської МДПІ Дніпропетровської області на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з реорганізацією Криничанської МДПІ Дніпропетровської області та скороченням штатної чисельності (а.с.11). Цей наказ підписано головою Комісії з проведення реорганізації начальником Криничанського МДПІ - ОСОБА_2

Наказ № 12-о від 14.03.2012 року «Про звільнення ОСОБА_4М.» було видано на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21.09.2011 року № 981 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» та попередження про наступне вивільнення від 29.12.2011 року.

Відповідно до наказу № 331 від 23.04.2012 року Державної податкової служби України (35-39) позивач є правонаступником Криничанської МДПІ Дніпропетровської області.

У травні 2012 року ОСОБА_4 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 травня 2012 року її позов задоволено (а.с.12-14).

ОСОБА_4 за період перебування на обліку в Криничанському районному центрі зайнятості за статусом безробітної з 04 квітня по 29 жовтня 2012 року отримала допомогу по безробіттю в розмірі 6 750,45 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 січня 2013 року вказані кошти в сумі 6750 грн. 45 коп. з позивача, як роботодавця було стягнуто на користь Криничанського районного центру зайнятості виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття у відповідності до вимог п. 1 ч.4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (а.с.15-16).

Згідно із пунктом 1 частини 4 статті 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття"із роботодавця утримуються сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Позивачем 18 листопада 2014 року постанову суду було виконано та сплачено на користь Криничанського районного центру зайнятості 6 750,45 грн. згідно меморіального ордеру № 46 від 18 листопада 2014 року (а.с.30).

Позивач оскаржував вказану постанову в апеляційному та касаційному порядку щодо цього були постановлені ухвали відповідно апеляційного та вищого адміністративного судів, якими вказана постанова залишена без змін.

Зокрема, в ухвалі Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду зазначено, що саме бездіяльність податкового органу (позивача) щодо добровільного виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 травня 2012 року і винесення наказу про поновлення на роботі ОСОБА_4 лише 29.10.2012 року стало причиною здійснення останній виплат по безробіттю майже до кінця жовтня 2010 року (а.с.21-23).

Таким чином, встановлено за судовим рішенням, яке має законну силу, вина позивача у спричиненні шкоди в розмірі 6 750,45 грн., оскільки при своєчасному відповідно до вимог закону виконанню судового рішення про поновленні на роботі ОСОБА_4, то остання за період з 23 травня по 29 жовтня 2012 року не отримувала б допомогу по безробіттю.

Спірні правовідносини врегульовані п.8 ч.1 ст. 134, 237 КЗпП України.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 134 КЗпП Українипрацівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

Відповідно до статті 237 КЗпП Українисуд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Пунктом 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів"роз'яснено, що при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію пункту 8 статті 134та нової редакції статті 237 КЗпП(з 11 квітня 1992 року), настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб, і обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше.

Однак, задовольняючи позов та стягуючи з відповідача 6 750,45 грн., суд першої інстанції не звернув уваги на те, що нормами статті 237 КЗпП Українина службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, покладається обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації лише у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, проте відшкодування суми інших витрат законодавством України не передбачено.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, тому вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позову.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на це, з урахуванням відмови у задоволенні позову, та несплату судового збору позивачем за подання позову суду першої інстанції, то колегія суддів вважає за необхідне стягнути з позивача на користь держави несплачений судовий збір у розмірі 243,60 гривень.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п.1-4 ч.1 ст.309, ст.316, ч.1 ст.218 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2015 року - скасувати з ухваленням нового рішення.

Відмовити у задоволенні позову Верхньодніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення в порядку регресу суми майнової шкоди.

Стягнути з Верхньодніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 гривень (двісті сорок три гривні 60 копійок).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.Ю.Петешенкова

З.М. Пономарь