АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6140/16 Головуючий 1 інст. - Ворона С.В.
Справа № 617/206/16-ц Доповідач - Бурлака І.В.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» жовтня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 11 серпня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання розрахунку невідповідним умовам кредитного договору,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_2. В обґрунтування свого позову посилався на те, що 04 червня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір НОМЕР_2, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати ОСОБА_2 кредит у розмірі 12241,44 доларів США на термін до 04 червня 2012 року, а ОСОБА_2 зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором.

Зазначив, що банк свої зобов'язання виконав у повному обсязі, однак відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

У зв'язку з чим відповідач має заборгованість перед банком станом на 27 січня 2016 року в розмірі 34669,89 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 6109,06 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом - 6065,47 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом - 450,78 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 22044,58 доларів США.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 34669,89 доларів США, що за курсом 24,84 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27 січня 2016 року складає 861200,07 грн. за кредитним договором НОМЕР_2 від 04 червня 2007 року; стягнути з відповідача судові витрати.

Не погоджуючись з позовними вимогами у травні 2016 року ОСОБА_2 подала до суду зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк».

В обґрунтування свого зустрічного позову посилалася на те, що при укладенні кредитного договору їй у письмовій формі банк не повідомив умови про орієнтовану сукупну вартість кредиту, про переваги та недоліки запропонованої схеми кредитування; що сторони за договором не визначили хто з них несе валютні ризики та ризики падіння ринкової вартості залогової рухомості.

Вважала, що не дотримано обов'язкової письмової форми укладення кредитного договору - графіку погашення кредиту, щомісячної суми внесення готівкових коштів.

Зазначила, що під час укладення кредитного договору вона не була попереджена банком про те, що валютні ризики під час виконання зобов'язання за договором про надання кредиту в іноземній валюті несе саме споживач; що розрахунок штрафу, пені в позові банку повинен бути похідним від графіку погашення заборгованості, якого взагалі не було в умовах договору, як і суми місячного платежу. Відповідно до виписки погашення за кредитом № 2599377 за кредитним договором НОМЕР_2 від 04 червня 2007 року погашення процентів не відповідає умовам кредитної угоди, тобто це призвело до зменшення погашення тіла кредиту і збільшення статку по тілу кредиту, тому заборгованість за кредитом в розмірі 6109,06 доларів США не відповідає дійсності і умовам погашення - зайвий процент при розрахунку.

Вказала, що банк водить в оману щодо погашення заборгованості тіла кредиту, оскільки залоговий автомобіль знаходиться у банку, і банк погодився з вартістю придбання автомобіля.

Просила у позові банку відмовити за спливом строку позовної давності і визнати розрахунок до позову ПАТ КБ «ПриватБанк» невідповідним умовам кредитного договору.

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 11 серпня 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» - відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_2 - задоволено, визнано розрахунок за кредитним договором НОМЕР_2 від 04 червня 2007 року невідповідним умовам кредитного договору.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення - скасувати, задовольнити вимоги банку в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову відмовити, судові витрати покласти на відповідача.

При цьому посилався на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що між сторонами 04 липня 2007 року укладено договір застави рухомого майна, в особливих умовах до якого зазначено, що заставою в забезпечення виконань зобов'язань за кредитним договором НОМЕР_2 від 04.06.2007 року є автомобіль DAЕWOO LANOS, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1; що у 2012 році вказаний автомобіль передано на баланс банку, але він не реалізований; що зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконано та заборгованість по кредиту постійно зростає; що судом першої інстанції не встановлено права власності банку на вказаний автомобіль; що правильність розрахунку або відповідність розрахунку умовам договору можна встановити за допомогою економічної експертизи, однак такої експертизи відповідачем не заявлялось; що сам по собі розрахунок не породжує, не змінює, не припиняє права та обов'язки, так само не чинить ніяких перешкод в реалізації своїх прав та інтересів та не породжує будь-які інші юридичні наслідки, тому відповідність або невідповідність розрахунку не може бути самостійною позовною вимогою.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» необхідно задовольнити частково, рішення суду - скасувати.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строк позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи банку в задоволенні позову та задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість погашено, оскільки предмет застави передано банку, а розрахунок заборгованості за кредитним договором без урахування вартості предмету застави не відповідає умовам кредитного договору.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 04 червня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір НОМЕР_2, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 12241,44 доларів США строком до 04 червня 2012 року, а ОСОБА_2 зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором.

Банк свої зобов'язання виконав у повному обсязі, однак відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2012 року, яке є чинним, в рахунок погашення заборгованості за зазначеним кредитним договором у розмірі 9544,49 доларів США, що за курсом 7,97 складало 76068,84 грн. звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль DAЕWOO LANOS, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 та стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агенство «ВЕРУС» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агенство «ВЕРУС» у Дзержинському районі м. Харкова заборгованість за кредитним договором НОМЕР_2 від 04 червня 2007 року 200,00 грн.

Проте, автомобіль на теперішній час не реалізовано, заборгованість за кредитним договором не погашено.

Із матеріалів справи вбачається, що станом на 27 січня 2016 року заборгованість становила 34669,89 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 6109,06 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом - 6065,47 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом - 450,78 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 22044,58 доларів США.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Закону, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином на теперішній час існує заборгованість ОСОБА_2 в розмірі 34669,89 доларів США, яка не погашена та не спростована ОСОБА_2

Посилання представника відповідача на те, що при укладанні договору ОСОБА_2 як споживачеві у письмовій формі не повідомили умови про орієнтовну сукупну вартість кредиту, переваги та недоліки запропонованої схеми кредитування; що заборгованість за кредитом в сумі 6109,06 доларів США не відповідає дійсності і умовам погашення є безпідставними, виходячи з наступного.

Пунктом 3 кредитного договору передбачено порядок розрахунків.

Зокрема, в пункті 3.3. договору передбачено, що кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості по кредиту, насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків банку згідно п.п.2.2.9, 2.3.8 цього договору, далі - простроченої комісії по кредиту, далі - простроченої винагороди, далі - простроченої заборгованості за кредитом, частина суми, що залишилася (у т. ч. сума, надана позичальником понад суми щомісячного платежу) направляється на погашення заборгованості за кредитом, далі - комісії, далі - винагороди, далі - відсотків, далі - кредиту.

Матеріали справи свідчать про те, що розрахунок заборгованості провадився згідно з умовами договору.

З договором ОСОБА_2 ознайомлена належним чином, про що свідчить її підпис на договорі.

Відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, належних та допустимих доказів, крім посилань представника відповідача на не повідомлення ОСОБА_2 умов про орієнтовну сукупну вартість кредиту, про переваги та недоліки запропонованої схеми кредитування; неправильність розрахунків матеріали справи не містять і в суді апеляційної інстанції їх не надано.

Клопотань щодо проведення судової експертизи сторонами в суді апеляційної інстанції не заявлялося.

Проте, як вбачається з наданих розрахунків останній платіж ОСОБА_2 здійснила у березні 2010 року. З позовом про звернення стягнення на предмет застави банк звернувся до суду у 2012 році, з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором - у 2016 році.

В суді апеляційної інстанції представник банку цей факт не заперечувала.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про поверненя кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Посилання банку на те, що строк позовної давності не пропущено, оскільки банк звернувся до суду за захистом своїх прав своєчасно, є безпідставними.

Частинами 2 - 3 статті 264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

В суді апеляційної інстанції представник банку не вказала, коли банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави.

Проте, заочне рішення суду першої інстанції за позовом банку про звернення стягнення на предмет застави ухвалено у лютому 2012 року.

Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у лютому 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності навіть після його переривання.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається із матеріалів справи така заява про застосування строку позовної давності ОСОБА_2 в зустрічному позові заявлялася та міститься на аркуші справи № 56.

У зв'язку з чим судова колегія вважає, що в задоволенні позову банку необхідно відмовити у зв'язку з пропуском строку звернення до суду за захистом своїх порушених прав, а не у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не має заборгованості перед банком.

Оскільки порушено норми матеріального та процесуального права рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні позову банку у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Не погоджується судова колегія і з висновком суду щодо задоволення зустрічного позову, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь - яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (частина друга статті 16 ЦК України).

З огляду на загальні засади цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (статті 3,12-15,20 ЦПК України; статті 3-5,11,15,31 ЦПК України) необхідно дійти висновку про те, що визнання розрахунку невідповідним умовам кредитного договору не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту.

Визнання розрахунку невідповідним умовам кредитного договору, виходячи з того, що права ОСОБА_2 як споживача порушено у зв'язку з тим, що при укладання договору їй у письмовій формі не повідомили кредитні умови про орієнтовну сукупну вартість кредиту, переваги та недоліки запропонованої схеми кредитування; не надали повну інформацію про те, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за договором про надання кредиту в іноземній валюті несе сам позичальник - споживач; не дотримано обов'язкової письмової форми укладання кредитного договору - графіку погашення кредиту, щомісячної суми внесення готівкових коштів; заборгованість погашено за рахунок заставного майна; виписка погашення за кредитом - погашення процентів не відповідає умовам кредитної угоди, що призвело до зменшення погашення тіла кредиту і збільшення статку за тілом кредиту, тому заборгованість за кредитом 6109,06 не відповідає дійсності і умовам погашення - зайвий процент при розрахунку не може розглядатися як самостійна вимога. Розрахунок може розглядатися як один із доказів підтвердження відповідності або невідповідності умов кредитного договору вимогам закону.

Проте, таких вимог ОСОБА_2 в суді першої інстанції не заявляла, і вони не можуть бути предметом розгляду в суді апеляційної інстанції.

Частиною 1 статті 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За таких обставин судова колегія вважає, що рішення суду і в цій частині підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні позову ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.1 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2.ст.314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 11 серпня 2016 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» та зустрічного позову ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії