Дата документу 01.02.2016
Провадження № 2/334/836/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

01 лютого 2016 року Ленінський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого - Ісакова Д.О.;

при секретарі - Воронцової І.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3-я особа - Ленінський відділ поліції ГУНП в Запорізькій області про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації ,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим будинком № 16 по вул.Заозерній в м.Запоріжжі.

В судовому засіданні встановлено, що 08.05.2013 року між позивачкою та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу № 1324 частини будинку за адресою м.Запоріжжя, вул.Заозерна буд.16, на підставі якого ОСОБА_1 придбала у власність 37/50 частин будинку. 16.05.2013 року в ЗМБТІ було здійснено реєстрацію поточних змін в Технічний паспорт на будинок № 16 по вул. Заозерна в м. Запоріжжя. Після укладення договору ОСОБА_6 самостійно виписався. Інших прописаних за цією адресою, на момент оформлення договору купівлі-продажу в домовій книзі не було. Однак, під час місцевих виборів в 2015 р. на почтову адресу позивачки прийшли запрошення на вибори для ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які за цією адресою не проживають. Позивачкою був зроблено письмовий запит до відділу ведення Державного реєстру виборців районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району 02.11.2015 р., та згідно відповіді на даний запит № ж-60/03-15 від 02.11.2015 р., відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані за цією адресою. Згідно домової книги наданої сусідом позивачки - ОСОБА_7, яка була спочатку обліку єдиною книгою на цей будинок, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 значаться, як зняті з обліку за даною адресою. Однак, в УДМС Ленінського РВ стверджують, що печатка про виписку належить ОСОБА_8, тобто підробна. Та на теперішній час відповідачі залишаються за реєстрованими за вищевказаною адресою.

Позивачка в судове засідання зявилася, свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування часткою житлового будинку, яка належить їй на праві власності.

Відповідачі в судове засідання не зявились, місце проживання їх невідоме, згідно довідок Голови квартального комітету, не проживають за вказаною адресою з травня 2013 року.

3-я особа по справі - Ленінський відділ поліції ГУНП в Запорізькій області просить суд розглянути справу на розсуд суду за відсутністю їх представника.

Допитані в судовому засіданні, свідки ОСОБА_9, ОСОБА_7 суду пояснили, що з 2010 року відповідачі не проживають в спірному будинку. Речей відповідачів в будинку немає, комунальні платежі сплачує позивачка особисто.

Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв'язку вищевикладеним, на підставі ст.224 ЦПК України, за згодою представника позивача,суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обгрунтованим і підлягає задоволенню, так як підтверджений наступними доказами:

08.05.2013 року між позивачкою та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу № 1324 частини будинку за адресою м.Запоріжжя, вул. Заозерна буд.16, на підставі якого, ОСОБА_1 придбала у власність 37/50 частин будинку /а.с. 5-8/. 16.05.2013 року в ЗМБТІ було здійснено реєстрацію поточних змін в Технічний паспорт на будинок № 16 по вул. Заозерна в м. Запоріжжя /а.с.14-17/. Після укладення договору ОСОБА_6 виконав його умови та самостійно знявся з реєстрації. Інших прописаних за цією адресою, на момент оформлення договору купівлі-продажу в домовій книзі не було. Однак, під час місцевих виборів в 2015 р. на почтову адресу позивачки прийшли запрошення на вибори для ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які на момент придбання частки будинку вже не проживали та не проживають на теперішній час, що підтверджується довідками голови квартального комітету /а.с.10-13 /.

Згідно довідки відділу ведення Державного реєстру виборців районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району № ж-60/03-15 від 02.11.2015 р., відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані за цією адресою /а.с. 10/. Хоча, згідно домової книги наданої сусідом позивачки - ОСОБА_7, яка раніше була єдиною книгою на цей будинок, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 значаться, як зняті з обліку за даною адресою, про що є запис ОСОБА_8 /а.с.18-19/.

На теперішній час 37/50 частин вищевказаного будинку належить на праві власності позивачці ОСОБА_1; що підтверджено витягом з реєстру про право власності на нерухоме майно /а.с.9/ та записами до технічного паспорту на будинок та 13/50 часток будинку належить ОСОБА_10 /а.с.14-17/.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідачі, фактично на момент придбання позивачкою частки будинку не проживали в ньому, що підтверджено довідками № 4-6 від 04.12.2015р., підписаним головою квартального комітету /а.с.12-13/, будь-яких їх речей в будинку не має, та позивачка ніколи їх не бачила, хто вони такі та де вони фактично проживають їй невідомо.

Позивачка пояснила в судовому засіданні, що вона є матірю двох малолітніх дітей, не працює, знаходиться у відпустці по догляду за другою дитиною, тому утриманням родини займається лише її чоловік, однак, сплачувати комунальні послуги за трьох сторонніх осіб, які їй невідомі, не є її родичами, та більше 3-х років не проживають за вказаною адресою, молодій сімї з двома малолітніми дітьми матеріально дуже складно. На даний момент, обмежено її право, як власника на володіння та користування належним їй житлом.

Згідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до вимог ст.71-72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідачі відсутній за місцем своєї реєстрації більше півроку, права власності на даний житловий будинок вони не мають. Не проживають за вказаною адресою більше 3-х років, будь-яких їх речей в будинку не має, та позивачка ніколи їх не бачила, хто вони такі та де вони фактично проживають їй невідомо, тому, суд вважає, що вимоги позивачки є законними, обґрунтованими та такими, що не суперечать представленим по справі доказам, тому, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 169, 212-215, 224-226, ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 317,318,321, 391, ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування житловим будинком № 16 по вул. Заозерна в м. Запоріжжя, шляхом зняття ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3, з реєстрації за адресою: м. Запоріжжя, вул. Заозерна, будинок №16.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. Позивач може оскаржити рішення в загальному порядку шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ісаков Д. О.