АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4176/16 Справа № 201/292/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Волошин М.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Волошина М.П.,

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення часток у спільній сумісній власності на квартиру,

В С Т А Н О В И Л А:

У січня 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення часток у спільній сумісній власності на квартиру.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 17.01.1994 квартира АДРЕСА_1 була передана у спільну сумісну власність ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

У звязку з тим, що у неї з сином та його дружиною склалися не дружні та конфліктні стосунки, просила суд припинити право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 та визначити розмір часток співвласників у ній як рівний по ? частці.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені.

Припинено право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1.

Визначено, що частки співвласників у спільній частковій власності на квартиру АДРЕСА_1 є рівними та складають: частка ОСОБА_4 1/2 частина, частка ОСОБА_2 - 1/2 частина.

Вирішено питання про судовий збір.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та на неповне зясування обставин справи ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог позивачки.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 17.01.1994 р. ОСОБА_4 та ОСОБА_2 належить квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

Позивач зверталась до відповідача з метою вирішення питання щодо визначення часток власності у позасудовому порядку, проте жодної відповіді від відповідача не отримала.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що відповідно чч. 1, 3 ст. 172 ЦК України майно, що перебуває у спільній власності, може бути за згодою співвласників поділене між ними. При цьому право спільної сумісної власності на таке майно припиняється.

За змістом ст. ст. 370, 372 ЦК України частки співвласників у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, презюмуються рівними, якщо інше не встановлене законом або домовленістю між співвласниками.

Задовольняючи позовні вимоги позивачки, суд першої інстанції керувався ст.ст. 370, 372 ЦК України і виходив із того, що позовні вимоги позивачки є доведеними та обґрунтованими.

Однак, вказані висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності, яка ними приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 17.01.1994 року, (а.с.6).

Так, згідно зі ст.. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

З урахуванням вказаних норм права, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивачки, виходячи з наступного.

Оскільки квартира належить сторонам на праві спільної часткової власності, а не на праві спільної сумісної власності, як зазначив суд першої інстанції, то і частки сторін у праві на квартиру є рівними , а тому підстав для додаткового визначення часток не має, оскільки правовий статус часток квартири сторін був визначений при її приватизації і додатково оформлювати це судовим рішенням, немає підстав.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню, оскільки судом порушені норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору (п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України) з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивачки.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 березня 2016 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення часток у спільній сумісній власності на квартиру, відмовити.

Рішення апеляційного суду чинне з моменту проголошення та може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.П.Волошин

Судді: Е.Л.Демченко

ОСОБА_5