РІШЕННЯ

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 р. м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючої - судді Логінової С.М.

при секретарі - Ленчицькій А.Б.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

за участю представника позивача - ОСОБА_2,

за участю відповідача - ОСОБА_3,

за участю представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що 19 серпня 2010 року між нею та ОСОБА_3 був укладений шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області був складений актовий запис № 1360 від 10.08.2010 р.

Мають сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сімейне життя з відповідачем не склалося. 29 жовтня 2014 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду шлюб було розірвано.

Під час шлюбу сторонами було придбане майно на кошти, що були подаровані їм на весілля, які є спільною сумісною власністю подружжя.

Восени 2013 року ними був придбаний автомобіль Mercedes-Benz Sprinter, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та оформлений на ім'я відповідача.

Добровільно поділити майно, що є спільною сумісною власністю, відповідач не погоджується.

ОСОБА_1 просить поділити спільно майно - автомобіль марки Mercedes-Benz Sprinter, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, виділивши його в натурі у власність відповідачу та стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію 1/2 вартості автомобіля у сумі 164 965 грн. 09 коп.

У подальшому позивач збільшила позовні вимоги та просила визнати автомобіль Mercedes-Benz Sprinter, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 спільною сумісною власністю подружжя та стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача компенсацію 1/2 вартості автомобіля у сумі 202150 грн.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги, з урахуванням їх збільшення, підтримали з підстав, викладених у позовних заявах, просили позов задовольнити.

Представник відповідача, відповідач позов не визнали, пояснивши, що автомобіль Mercedes-Benz Sprinter, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 був придбаний не на спільні кошти подружжя, а на кошти, які відповідач отримав у своєї матері, яка є приватним підприємцем. Вона позичила кошти відповідачу, що підтверджується рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 24.11.2015 р.

Сторони перебували у шлюбі з 19 серпня 2010 року, шлюбні відносини припинили у 2012 році, а розірвали шлюб 29 жовтня 2014 року.ОСОБА_3 посилається на те, що означений автомобіль не був придбаний за спільні кошти подружжя, тому не може бути предметом поділу майна.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно - правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності;

2) майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила.

Зокрема, відповідно до пункту 1 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік, юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 Сімейного кодексу України.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 Сімейного кодексу України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Вказаний висновок викладений у постанові судової палати з цивільних справ Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15.

Судом встановлено, що 19 серпня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області було складено актовий запис № 1360 від 10.08.2010 р.

Мають сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сімейне життя сторін не склалося, сімені стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були припинені у 2012 році, про що було зазначено самою ОСОБА_1 у її позовній заяві до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу (справа № 686/13955/14-ц).

29 жовтня 2014 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду шлюб між сторонами було розірвано.

Судом встановлено, що 29 вересня 2012 року був придбаний автомобіль Mercedes-Benz Sprinter, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер «НОМЕР_1» за 22000 дол. США. Автомобіль був оформлений на ім'я відповідача. Кошти, за які було придбано означений автомобіль, ОСОБА_3 позичив у своєї матері, що підтверджується рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 24.11.2015 р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Також допитані у судовому засіданні як свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили, що кошти на придбання автомобіля ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_6

Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно із ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд приходить до висновку про те, що ствердження позивача щодо придбання автомобіля Mercedes-Benz Sprinter, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер «НОМЕР_1» за кошти, що були подаровані подружжю на весілля, спростовується доказами, які були здобуті у ході судового розгляду.

Суд приходить до висновку, що автомобіль марки Mercedes-Benz Sprinter, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер «НОМЕР_1», не може бути визнаний спільною сумісною власністю подружжя.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 57, 60, 69 Сімейного кодексу України, п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним спільного майна подружжя»,суд

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя відмовити.

На рішення через суд першої інстанції, який його ухвалив, може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Хмельницької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особою, без участі якої проголошено рішення - протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Логінова С.М.