Ухвала

іменем україни

27 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про стягнення грошових коштів, отриманих за попереднім договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_8 на рішення апеляційного суду Київської області від 24 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 грошові кошти у сумі еквівалентній 200 000 доларів США на час розгляду справи, які були отримані ОСОБА_4 за попереднім договором купівлі-продажу земельної ділянки від 29 вересня 2006 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 29 вересня 2006 року між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) укладено попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 1,1 га (рілля), що розташована на території колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, відповідно до умов якого сторони зобов'язались у термін до 29 вересня 2007 року укласти основний договір купівлі-продажу вищевказаної земельної ділянки. 12 жовтня 2006 року ОСОБА_4 отримав державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку, цільове призначення якої - ведення особистого селянського господарства. Ціна земельної ділянки за основним договором становила 220 000 доларів США, з яких 200 000 доларів США було сплачено покупцем за попереднім договором у день його укладення. Передача земельної ділянки згідно умов попереднього договору здійснюється продавцем після укладення основного договору. Оскільки основний договір купівлі-продажу земельної ділянки не був укладений до 29 вересня 2007 року через наявність мораторію на дану категорію земель, встановленого пунктом 15 Перехідних положень ЗК України, зобов'язання, встановлене попереднім договором вважається припиненим. Зважаючи на те, що основний договір не був укладений з причин, які не залежали від сторін попереднього договору, грошові кошти у розмірі 200 000 доларів США, отримані ОСОБА_4, який на момент укладення попереднього договору перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, підлягають поверненню позивачу.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2013 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 24 червня 2015 року рішення місцевого суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог з інших підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_8просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, справу направити на новий розгляд до апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відносини між сторонами регулюються статтями 215, 216 ЦК України, а положення ст. 635 ЦК України на спірні правовідносини не поширюються, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позивачем пропущено шестимісячний строк, встановлений ч. 2 ст. 1281 ЦК України, для пред'явлення вимоги до спадкоємців ОСОБА_4, які прийняли спадщину. Крім того зазначив, що вимоги до ОСОБА_5, яка перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки умовами попереднього договору не передбачено її відповідальність за його невиконання.

Проте погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції не можна.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням установленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду було зумовлено поважними причинами.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Судом встановлено, що 29 вересня 2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 1,1 га (рілля), що розташована на території колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за 220 000 доларів США.

Відповідно до умов якого сторони зобов'язались у термін до 29 вересня 2007 року укласти основний договір купівлі-продажу вищевказаної земельної ділянки.

Відповідно до п. 2 попереднього договору, на підтвердження дійсних намірів про наступне укладення основного договору, ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_4 отримав грошову суму у розмірі 1010000 грн, що на дату підписання попереднього договору становило 200000 доларів США. Також умовами попереднього договору передбачено, що при оформленні основного договору сума, що підлягатиме передачі буде зменшена на суму переданих за попереднім договором коштів, тобто на 1 010 000 грн (200 000 доларів США).

У визначений договором строк до 29 вересня 2007 року основний договір купівлі-продажу земельної ділянки укладений не був у зв'язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до ЗК України щодо заборони продажу земель сільськогосподарського призначення до прийняття відповідних законодавчих актів» від 19 грудня 2006 року № 490-V, яким було внесено зміни до ЗК України від 25 жовтня 2001 року та накладено мораторій на відчуження земель сільськогосподарського призначення до 01 січня 2008 року, тобто з незалежних від обох сторін причин.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Проте суд апеляційної інстанції не врахував висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладені в ухвалі від 15 жовтня 2014 року, якою направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, що є порушенням норм процесуального права.

При цьому, суд касаційної інстанції вказував апеляційному суду на необхідність з'ясування обсягу спадкової маси та вартості спадкового майна; перевірки додержання порядку пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців; з'ясування характеру спірних правовідносин, правові норми, що їх регулюють, порядок їх застосування і обсяг зобов'язань спадкоємців перед кредитором, передбачений ст. 1282 ЦК України.

Статтею 37 ЦПК України передбачено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь - якій стадії цивільного процесу.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Його спадкоємцями є його дружина ОСОБА_5 та діти: ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які прийняли спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 померла, її спадкоємцем є син ОСОБА_6, який прийняв спадщину.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 12 листопада 2013 року до участі у справі залучено ОСОБА_5 та ОСОБА_9 як правонаступників після смерті ОСОБА_4

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 17 грудня 2013 року до участі у справі залучено ОСОБА_6 як спадкоємця ОСОБА_10, яка також прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4

Разом з тим, ухвалюючи оскаржуване рішення, апеляційний суд не врахував, що позов був пред'явлений до ОСОБА_4 за його життя, після його смерті ухвалами суду апеляційної інстанції було залучено його правонаступників, а тому висновки суду про пропущення позивачем строку, визначеного ч. 2 ст. 1281 ЦК України, є безпідставними.

Крім того, апеляційний суд всупереч вимогам статей 212 - 214, 316 ЦПК України на зазначені вище обставини справи уваги не звернув; зазначених вимог закону та висновків ухвали суду касаційної інстанції, з яких було скасовано попереднє рішення апеляційного суду, не врахував; не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог; не з'ясував обсяг спадкового майна після смерті ОСОБА_4, та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 24 червня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська