Справа № 466/5188/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2016 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Невойта П.С.

при секретарі с/з ОСОБА_1

за участю представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування шкоди заподіяної ушкодженням здоровя, -

у с т а н о в и в:

08.07.2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду з позовною заявою до ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоровя, судові витрати просять покласти на відповідачів.

В обґрунтування позовних вимог зазначали, що 02 травня 2011 року близько 15.00 на подвірї житлового будинку № 49, що знаходиться по вул. Незалежності в селі Дідилів Камянка-Бузького району Львівської області, громадяни ОСОБА_5М та ОСОБА_7 без будь-яких підстав і причин, з хуліганських мотивів, виражаючись нецензурними словами в сторону позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 нанесли удари по тілу, спричинивши останнім легкі тілесні ушкодження.

Відповідачі кулаками наносили ОСОБА_3 удари в обличчя, в область голови зверху та в ділянку рота, ногами в область нирок та печінки. У день нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_3 був змушений звертався в Новояричівську районну лікарню, через сильний головний біль, позиви на блювоту та біль в ділянці правої нирки.

Позивачу ОСОБА_4 відповідачем ОСОБА_5 нанесено удари в ділянку задньої частини голови та удари ногами по її ногах, від чого вона впала на землю. Через завдання тілесних ушкоджень, того ж дня, ОСОБА_4 зверталася в Новояричівську районну лікарню, через сильний головний біль, нестерпний біль в хребті та в ділянці лівого підреберя.

18 травня 2011 року до Камянка-Бузького районного суду Львівської області, позивачами щодо відповідачів було подано скаргу приватного обвинувачення про порушення кримінальної справи та притягнення останніх до кримінальної відповідальності.

20 липня 2012 року суддя Камянка-Бузького районного суду Львівської області Бакай І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу № 1- 175/11 про обвинувачення ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України, внаслідок застосування до підсудних п. «ґ», п. «в» ст. 1, ст. 6, ст. 8 Закону України від 28 липня 2011 року «Про амністію», звільнив їх від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України. Кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України за ч. 1 ст. 125 закрито.

В звязку із вищенаведеним позивачі просять стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 10 000, 00 грн. моральної шкоди, стягнення солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 20 000, 00 грн. моральної шкоди, судові витрати просять покласти на відповідачів.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась довіривши на підставі довіреності від 16.10.2013 року представлення своїх інтересів своєму чоловіку позивачу по справі ОСОБА_3, який будучи в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені в поданому до суду позові. Просить позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_9, яка діє у відповідності до договору №503 про надання правової допомоги та ордерів про надання правової допомоги серії ЛВ №070006 та серії ЛВ №070005 від 25.12.2015 р. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили. Просили суд відмовити в задоволенні позову, оскільки відповідачі не вчиняли щодо позивачів насильства. Спір щодо суміжного землекористування продовжується між батьками давно. В той день приїхавши до мами, вона з чоловіком зайшли на город до сусудів - позивачів у справі та зробили їм зауваження, на що ОСОБА_3 почав виштовхувати ОСОБА_7 за що і отримав від її тата.

Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_3, відповідачів та їх представника, дослідивши докази, прийшов до висновку, що позов є обґрунтований та підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 травня 2011 року близько 15.00 на подвірї житлового будинку № 49, що знаходиться по вул. Незалежності в селі Дідилів Камянка-Бузького району Львівської області, громадяни ОСОБА_5М та ОСОБА_7 без будь-яких підстав і причин, з хуліганських мотивів, виражаючись нецензурними словами в сторону позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 нанесли удари по тілу, спричинивши останнім легкі тілесні ушкодження.

За фактом побиття позивачів відповідачами, ОСОБА_3Г та ОСОБА_4 02 травня 2011 року звернулися із письмовою заявою у Камянка-Бузький РВ ГУМВС України у Львівській області про притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності, відповідно до ст. ст. 129, 194, 296 КК України.

05 травня 2011 року позивачі були направлені до Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи для проведення судово-медичної експертизи.

За результатами проведення судово-медичного дослідження судмедекспертом ОСОБА_10 у ОСОБА_3 виявлено: синці на обличчі, на правій руці, садно слизової оболонки верхньої губи. Вказані тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмета, дотичної дії предмета з обмеженою поверхнею, та могли виникнути від удару рукою, внаслідок дії країв нігтьових пластинок пальців 02 травня 2011 року та відносяться до легкого ступеня тяжкості (а.с.8).

За результатами проведення судово-медичною дослідження судмедекспертом ОСОБА_10 у ОСОБА_4 виявлено: синці та садна на руках, садно на правій нозі. Вказані тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмета, предмета з обмеженою поверхнею, та могли виникнути внаслідок стиснення рук пальцями, від дії країв нігтьових пластинок пальців 02 травня 2011 року та відносяться до легкого ступеню важкості (а.с.9).

Проведеною перевіркою працівниками Камянка-Бузького РВ ГУМВС України у Львівській області заяви про злочин та зібраними матеріалами дослідної перевірки встановлено незаконні дії відповідачів щодо позивачів, а також надано відповідну правову оцінку. Однак, в середині травня 2011 року отримали повідомлення № 2673 від 12 травня 2011 року із Камянка-Бузького РВ ГУМВС України у Львівській області про те, що в порушені кримінальної справи щодо громадян України: ОСОБА_11 та ОСОБА_7 відмовлено на підставі п 2. ст. 6. КПК України у звязку з відсутністю в їх діях складу злочину, передбаченого ст.ст. 129, 194, 296 КК України.

Оскільки, слідчим Камянка-Бузького РВ ГУМВС України у Львівській області у порушення кримінальної справи щодо громадян України: ОСОБА_11 та ОСОБА_7 було відмовлено, позивачі скористалися своїм правом на подання скарги приватного обвинувачення у порядку встановленому ст. 27 КПК України.

18 травня 2011 року до Камянка-Бузького районного суду Львівської області, позивачами щодо відповідачів було подано скаргу приватного обвинувачення про порушення кримінальної справи та притягнення останніх до кримінальної відповідальності.

20 липня 2012 року суддя Камянка-Бузького районного суду Львівської області Бакай І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу № 1- 175/11 про обвинувачення ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України, внаслідок застосування до підсудних п. «ґ», п. «в» ст. 1, ст. 6, ст. 8 Закону України від 28 липня 2011 року «Про амністію)/, звільнив їх від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України. Кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України за ч. 1 ст. 125 закрито (а.с.7).

Згідно ч. 4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою.

Керуючись нормою вказаної статті, суд вважає достовірно встановлений та доведений той факт, що саме з вини відповідачів позивачам заподіяно моральну шкоду.

У відповідності до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязується довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У судовому засіданні позивач та відповдіачі визнали, що ОСОБА_7 не нано- сила тілесних ушкоджень позивачеві ОСОБА_3 та ОСОБА_5. - ОСОБА_4

Як передбачено ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Крім того, п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»від 31 березня 1995 року за № 4 передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При таких обставинах, суд приходить до висновку, що діями відповідачів позивачам була заподіяна моральна шкода, оскільки ситуація в якій вони з вини відповідачів отримали перечислені травми, які належать до легкого ступеня тяжкості, завдали їм тривалих та інтенсивних негативних переживань, тобто спричинила психологічні страждання (моральну шкоду).

Однак, суд не може погодитись з розміром відшкодування моральної шкоди, яка була визначена позивачами, оскільки останніми не було надано достатніх належних та допустимих доказів в рахунок підтвердження розміру моральної шкоди в тому розмірі, що був заявлений позивачами у своєму позові та враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, які вказують на те, хто саме з відповідачів наніс кожному з позивачів травми, суд вважає такий розмір суттєво завищеним та не чим не підтвердженим, а отже підлягає зменшенню з врахуванням розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, виходячи з положення ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається лише судом, розмір грошового відшкодування моральної шкоди на думку суду найбільш обєктивним та таким, що може компенсувати заподіяну позивачам моральну шкоду та яку необхідно стягнути з відповідачів становить: з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3, інваліда 3-ої групи - 2 000, 00 гривень та з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4, інваліда 2-ої групи - 2500, 00 гривень.

У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Тому суд вважає, що з відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_7 слід стягнути солідарно на користь держави 2070 (дві тисячі сімдесят) гривень 00 коп. судового збору

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 58, 60, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 2 000 (дві тисячі) гривень 00 коп. на відшкодування моральної шкоди

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 2500 (дві тисячі пятсот) гривень 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.

У решті у задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на користь держави 2070 (дві тисячі сімдесят) гривень 00 коп. судового збору.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м.Львова шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_12