Справа №464/7346/16-ц
пр.№ 4-с/464/60/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2016 року Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді Теслюка Д.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Горбач О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд із скаргою, в якій просить визнати неправомірними дії державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2, які полягають у винесенні постанови від 26 вересня 2016 року про відкриття виконавчого провадження №52316988 з примусового виконання виконавчого листа від 22 січня 2016 року №464/545/15-ц, виданого Сихівським районним судом м. Львова; скасувати вказану постанову державного виконавця від 26 вересня 2016 року про відкриття виконавчого провадження, а також стягнути судові витрати на правову допомогу в сумі 2 500 грн.

В обґрунтування скарги покликається на те, що при винесенні оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець порушив вимоги чинного законодавства, зокрема ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено вимоги до виконавчого документа. Так, вказаний виконавчий лист не відповідає вказаній нормі, оскільки найменування стягувача не було зазначено повністю, відсутній ідентифікаційний код юридичної особи стягувача, а також державним виконавцем у оскаржуваній постанові не вірно зазначено адресу місцезнаходження стягувача, у звязку з чим державний виконавець був зобовязаний винести постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження. Крім того, вказує, що постанова державного виконавця від 26 вересня 2016 року не відповідає резолютивній частині ухвали Апеляційного суду Львівської області від 15 грудня 2015 року та рішення Сихівського районного суду м. Львова від 25 червня 2015 року, на підставі яких був виданий виконавчий лист. Зокрема, в оскаржуваній постанові державний виконавець вимагає від боржника сплатити стягувачу 7170 грн. 36 коп. заборгованості за послуги теплопостачання, тоді як згідно вище зазначених рішень, відповідач зобовязаний сплатити в користь позивача заборгованість за послуги теплопостачання 4 425 грн.03 коп. Вважає, що такі дії державного виконавця суперечать п.1.5.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.042012 р. за №89/20802.

В судове засідання скаржник ОСОБА_1 не зявився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду скарги. 31.10.2016 року на адресу суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про розгляд скарги у його відсутності.

В судове засідання державний виконавець Сихівського ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_2 не зявився, у клопотанні від 28.10.2016 року просить розглядати скаргу у його відсутності та відмовити в задоволенні такої.

На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали скарги, суд приходить до переконання, що в задоволенні скарги слід відмовити.

Згідно із положеннями ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» (чинний станом на 26.09.2016 р.) примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання. В частині 3 цієї ж статті зазначено, що виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою.

Судом встановлено, що виконавчий лист №464/545/15-ц, виданий Сихівським районним судом м. Львова 22.01.2016 року щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 2 745 грн.33 коп., за послуги теплопостачання в розмірі 4 425 грн.03 коп., за послуги гарячого водопостачання в розмірі 3 106 грн.20 коп., за послуги холодного водопостачання та водовідведення в розмірі 1 740 грн.58 коп. повністю відповідає вимогам Закону (а.с.36).

На підставі вказаного виконавчого листа №464/545/15-ц, державним виконавцем Сихівського ВДВС Львівського МУЮ ОСОБА_2 26.09.2016 року відкрито виконавче провадження №52316988 (а.с.35).

Як встановлено судом та відповідно до матеріалів скарги, у оскаржуваній постанові державним виконавцем Сихівського ВДВС Львівського МУЮ ОСОБА_2 допущено помилку, яку відповідно до п.3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (нова редакція) державним виконавцем було виправлено постановою від 02.11.2016 року про виправлення помилки у процесуальному документі. Зокрема, виправлено допущену механічну помилку та замінено у пункті «резолютивна частина рішення» з «за послуги теплопостачання в розмірі 2745 грн.33 коп.» на «за послуги з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 2745 грн. 33 коп.» (а.с.34).

Крім того, як зазначає ОСОБА_1 та встановлено в судовому засіданні, державним виконавцем у постанові про відкриття провадження невірно зазначено адресу стягувача ТзОВ ЖЕП "Стимул-Сихів", проте дана обставина не є підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та дані недоліки можуть бути усунуті державним виконавцем на підставі вищенаведених норм Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для відмови у відкритті провадження є: пропуск встановленого строку пред'явлення документів до виконання; неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону; якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або підвідомчістю виконання рішення; якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 19 цього Закону; наявності інших обставин, передбачених законом, які виключають здійснення виконавчого провадження.

Підстав для відмови у відкритті вказаного виконавчого провадження, визначених ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» не встановлено.

У звязку з наведеним, суд приходить до переконання, що вимоги скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду скарги, підстави для її задоволення відсутні, оскільки державними виконавцями не допущено порушень норм Закону України «Про виконавче провадження» при винесенні оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно із ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду; витрати, повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, повязані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України особа має конституційне право на захист будь-якими незабороненими законом засобами. Згідно із ст.27 ЦПК України особа має право на отримання правової допомоги.

Офіційне тлумачення поняття „правова допомога було дане у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. у справі №1-23/2009 (справа про правову допомогу). Відповідно до п.3.2 цього Рішення правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб'єктами права.

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до вимог статей 12, 56, 84, 88 ЦПК України витрати на правову допомогу - це витрати сторін, які вони несуть у зв'язку із оплатою допомоги фахівця у галузі права і за законом має право надання правової допомоги. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підтвердження своїх вимог скаржником надано договір про надання такої правової допомоги, який містить дані про вид правової допомоги, що надається та акт приймання-передачі наданих послуг №1 (а.с.42, 44).

Стосовно витрат на правову допомогу, то відповідно до ст. 84 ЦК України це витрати сторони, що вона понесла у звязку із оплатою допомоги адвоката. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю сторін. На підтвердження цієї обставини суду слід надати договір про надання правової допомоги та документ, що свідчить про оплату гонорару. Це можуть бути квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ.

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати. У постанові від 01 жовтня 2002 року у справі № 30/63 Верховний Суд України звертає увагу на те, що судові витрати за участю адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, якій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Оскільки скаржником ОСОБА_1 не підтверджено належними фінансовими документами понесені судові витрати на правову допомогу, а також з врахуванням того, що відсутні підстави для задоволення скарги, в задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 383-388 ЦПК України,

у х в а л и в:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Львова через Сихівський районний суд м. Львова протягом п"яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п"яти днів з дня отримання її копії.

Суддя Д.Ю. Теслюк