Апеляційний суд Кіровоградської області
№ 22-ц/781/2178/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Голосеніна Т. В.
Доповідач Суровицька Л. В.
УХВАЛА

Іменем України

15.11.2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючої судді - Суровицької Л.В.,

суддів - Авраменко Т.М., Кіселика С.А.,

секретар - Гусак А.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 липня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_2, заінтересовані особи - відділ державної виконавчої служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції, ПАТ «Комерційний банк «Надра», ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на постанову державного виконавця.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд зі скаргою на постанову старшого державного виконавця ВДВС Олександрійського міськрайонного управління юстиції - Загорулько Ірини Миколаївни про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Зазначав, що 06 лютого 2015 року вказаним державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса від 25 серпня 2010 року складено акт опису й арешту майна, яким описано і накладено арешт на належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до нього, до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», треті особи - ВДВС Олександрійського МРУЮ та ПАТ КБ «Надра» про зняття арешту з майна, позов задоволено, знято арешт з вказаної квартири у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Ухвалами цього ж суду також відмовлено у задоволенні подання старшого державного виконавця Загорулько І.М. та подання начальника ВДВС про виділ ? частки у праві спільної сумісної власності на вказану квартиру. Проте, старший державний виконавець не виконала рішення суду про зняття арешту з квартири, всупереч цьому рішенню 22 січня 2016 року винесла постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Просив суд визнати постанову протиправною та скасувати її, зобов'язати старшого державного виконавця ВДВС Загорулько І.М. зняти арешт з двокімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с.2-4).

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 липня 2016 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу про задоволення скарги. Посилається, зокрема на те, що судом не враховано рішення суду про зняття арешту з квартири, відмову у виділі його частки у квартирі, а також те, що спірна квартира перебуває у іпотеці у ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», що відповідно до ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» виключає звернення стягнення на неї для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями (а.с.132-133).

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його представник підтримали доводи апеляційної скарги.

Старший державний виконавець або представник ВДВС, представники ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», які відповідно до вимог ст.76 ЦПК України повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до п.9 ч.3 ст.129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов'язковість судових рішень. Судові рішення, що набрали законної сили , обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (стаття 14 ЦПК України).

Разом з тим, згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України. Дії державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження повинні проводитися у відповідності до вимог чинного законодавства.

Компетенцію судів загальної юрисдикції щодо розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби визначено ст. 383 ЦПК України.

За нормою цієї статті Кодексу сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Правомірність своїх дій під час виконання судового рішення та відсутність порушення прав сторін виконавчого провадження доводить державний виконавець.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи ( ч.2 ст.387 ЦПК України).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ч.3 ст.387 ЦПК України).

Судом встановлено, що 05 серпня 2010 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на майно ОСОБА_2, а саме на квартиру АДРЕСА_1 на підставі іпотечного договору на користь стягувача - АКБ «Східно-Європейський банк» для задоволення вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 58 892,86 грн. (а.с.7).

09 вересня 2010 року державним виконавцем ВДВС Олександрійського міськрайонного управління юстиції було відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса (а.с.8).

Також 02 квітня 2012 року на виконання до того ж ВДВС надійшов виконавчий лист № 2-267/11, виданий 14 січня 2011 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» у розмірі 57 278,07 грн.

Постановою державного виконавця від 12 квітня 2012 року виконавчі документи щодо ОСОБА_2 об'єднані у зведене виконавче провадження № 45553702.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду замінено стягувача у виконавчому провадженні АКБ «Сзідно-Європейський банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (а.с.13).

06 лютого 2015 року державним виконавцем ВДВС Олександрійського МРУЮ Загорулько І.М. при примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на квартиру, належну боржнику ОСОБА_2, описано і накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1(а.с.14-15).

20 квітня 2015 року постановою державного виконавця ВДВС Олександрійського МРУЮ за заявою ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» закінчено виконавче провадження виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на належну ОСОБА_2 квартиру у зв'язку з фактичним виконанням.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 жовтня 2015 року задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», ПАТ КБ «Надра» про зняття арешту. Знято арешт з квартири АДРЕСА_1.

Зазначене рішення суду не оскаржувалось сторонами та набрало законної сили (а.с.22-24).

Згідно ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень,неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Одним із заходів примусового виконання рішення суду є арешт майна боржника (п.1 ч. 1. ст. 32 Закону).

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ч.2 ст.57 Закону).

При примусовому виконанні виконавчого листа № 2-267/11, виданого Олександрійським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2, як поручителя боргу в розмірі 57 278,07 грн. на користь ПАТ КБ «Надра» для забезпечення виконання рішення суду постановою старшого державного виконавця ВДВС Олександрійського МРУЮ Загорулько Ф.М. накладено арешт на все нерухоме майно, належне боржнику ОСОБА_2 в межах суми боргу - 55 000 грн., заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику в межах суми боргу (а.с.32).

Судом встановлено, що на час розгляду скарги ОСОБА_2 має непогашені боргові зобов'язання перед ПАТ КБ «Надра», з 2012 року на виконання виконавчого листа про примусове стягнення заборгованості, з пенсії боржника стягується по 240 грн. щомісячно в рахунок погашення заборгованості по зведеному виконавчому провадженню.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2, на підставі договору іпотеки, укладеного 26.06.2008 року між ОСОБА_2 та АКБ «Східно-Європейський банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», квартира перебуває в іпотеці. Квартира обтяжена арештом та забороною на її відчуження (а.с.100-101).

З урахуванням цих обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що дії державного виконавця щодо винесення постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого судом, вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця, при цьому права і свободи заявника не було порушено, тому обґрунтовано відмовив у задоволенні його скарги.

Не ґрунтуються на законі та не є підставою для скасування ухвали суду доводи апеляційної скарги про те, що оскільки спірна квартира є іпотечним майном, то відповідно до ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» виключається звернення на неї для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями.

Відповідно до ч.3 ст.54 Закону для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі, зокрема, якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Частиною четвертою статті 54 Закону передбачено, що про звернення стягнення на заставлене майно для

задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями,

державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше

наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому

стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та

роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом

про зняття арешту із заставленого майна.

Не є також підставами для скасування ухвали суду доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не прийняв до уваги рішення суду, яким знято арешт з квартири, ухвали суду, якими відмовлено у задоволенні подань державного виконавця і начальника ВДВС про виділ частки боржника у майні та невиконання державним виконавцем вимог ст.60 Закону про зняття арешту з майна за рішенням суду.

Невиконання вказаного рішення суду, порушення державним виконавцем вимог ст.60 Закону є предметом скарги, яку ОСОБА_2 подав на розгляд в.о. начальника ВДВС Олександрійського МРУЮ (а.с.29-31).

Наявність рішення суду про зняття арешту з квартири, який було накладено постановою державного виконавця від 06 лютого 2015 року при примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса та ухвал про відмову у задоволенні подань державного виконавця про виділ частки боржника у спільному сумісному майні, не свідчать про відсутність у державного виконавця правових підстав для накладення арешту на нерухоме майно боржника при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого судом, не свідчать про незаконність дій державного виконавця при винесенні оскаржуваної постанови про арешт майна від 22 січня 2016 року.

Суд дійшов правильного висновку, що при наявності невиконаного рішення суду, державний виконавець в межах наданих йому повноважень правомірно вжив заходи для забезпечення реального виконання рішення шляхом накладення арешту на майно.

Висновки суду першої інстанції не спростовуються доводами апеляційної скарги, доводи апеляційної скарги не містять правових підстав для скасування ухвали суду.

Ухвала постановлена з додержанням вимог закону, що відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303,304, п.1 ч.2 ст.307, п.1 ч.1 ст. 312 , 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя Л.В.Суровицька

Судді Т.М.Авраменко

С.А.Кіселик