Справа № 366/3421/15-ц Головуючий у І інстанції Корчков А. А.
Провадження № 22-ц/780/3006/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 49 22.06.2016
УХВАЛА

Іменем України

22 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Воробйової Н.С., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 21 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про скасування заборгованості по сплаті аліментів та зменшення розміру стягуваних аліментів,-

встановила:

у грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з вищезазначеним позовом до Іванківського районного суду Київської області, мотивуючи його тим, що 21.08.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб.

Від шлюбу вони мають дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

25.05.2011 року Іванківський районний суд Київської області виніс рішення про стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання їх спільної дитини в розмірі 700 грн. щомісячно, до досягнення донькою повноліття.

16.11.2015 року рішенням Іванківського районного суду шлюб укладений між позивачем та відповідачкою розірвано. Після винесення рішення про розірвання шлюбу позивачка звернулася до відділу державної виконавчої служби про стягнення з позивача заборгованості по несплаті аліментів в розмірі 37 800 грн.

Проте, враховуючи, що позивач проживав спільно однією сімєю з позивачкою по 2015 рік та фактично весь свій заробіток витрачав на сімю, вважає, що вказана допомога поглинає суму заборгованості по аліментах.

Враховуючи матеріальне становище, позивач просив суд зменшити розмір стягуваних аліментів з 700 грн., щомісячно до 1/4 (тобто 25%) від всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Просив суд звільнити його від сплати заборгованості по сплаті аліментів на користь відповідачки, яке проводилось згідно рішення Іванківського районного суду Київської області від 25.05.2011 на утримання спільної дитини в розмірі 37 800, 00 грн. зменшити розмір стягуваних аліментів з 700 грн. щомісячно до розміру в 1/4 (тобто 25 %) від всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягненню донькою повноліття, припинити стягувати з відповідача аліменти, що провадиться згідно рішення Іванківського районного суду Київської області від 25.05.2011.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 21 березня 2016 року позов задоволено частково.

Звільнено ОСОБА_2 від сплати заборгованості за аліментами на користь ОСОБА_3 на утримання спільної дитини - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 17 577 грн.

Зменшено розмір аліментів, стягуваних з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 утримання спільної дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 700 (сімсот) гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, до розміру в сталій грошовій сумі 600 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягненню дитиною повноліття.

В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, якій посилається на йогонезаконність та необґрунтованість, таким що не відповідає нормам процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те що, суд першої інстанції невірно оцінив докази, що були начебто встановлені під час судового засідання.

Апелянт, стверджує, що в суді першої інстанції він довів, що на протязі з моменту винесення офіційного рішення місцевим судом 25 травня 2011 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_3 і до самого фактичного розлучення з нею, тобто до 16 листопада 2015 року.

Крім того, ОСОБА_2 вказує на те, що сторони проживали разом, однією сімєю, разом вели спільне господарство, разом ростили дочку, всі зароблені гроші витрачав на сімю, а питання про аліменти ніколи не виникало.

Також, на протязі 2011 2015 років апелянт, ніяких повідомлень про наявність у нього заборгованості по сплаті аліментів, по виконанню судового рішення про стягнення з апелянта аліментів не отримував ні від виконавчої служби, ні від самої відповідачки, хоча в період з січня 2013 року, коли відповідачка знову подала виконавчий лист на примусове виконання, сторони проживали разом.

Крім того, апелянт, стверджує, що суд першої інстанції вирішив, що ОСОБА_2 у вищезазначений період не проживав з відповідачем однією сімєю і вирахував з його, абсолютно формальної і несправедливої заборгованості, ті кошти, на які у апелянта залишились письмові докази про пересилання грошей ОСОБА_3

Також, ОСОБА_2 після розлучення з відповідачем постійно допомагав коштами на утримання їхньої спільної дочки.

Однак, середньомісячна заробітна плата сягає розміру 1263, 18 грн. і чисто фізично не може щомісячно сплачувати 600 грн., бо це становить половину заробітку апелянта на проживання та утримання своєї сімї фактично нічого не залишається.

Просив рішення Іванківського районного суду Київської області від 21 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, а саме звільнити ОСОБА_2 від сплати заборгованості по сплаті аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання спільної дитини ОСОБА_4 в розмірі 37 800 00 грн. повністю, та ухвалити рішення про стягнення нього аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання спільної дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 (25%) з всіх прибутків (доходів), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до настання повноліття дитини.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що06.08.1987 року відділом реєстрації актів цивільного стану Іванківського районного управління юстиції у Київській області зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 відповідачці присвоєно прізвище «Притика».

Від шлюбу сторони мають спільну дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Іванківський районний суд Київської області 25.05.2011 року прийняв рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання спільної дитини - ОСОБА_4 в розмірі 700 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 16.11.2015 року вказаний шлюб розірвано, а спільну дитину -ОСОБА_4, залишено на виховання матері.

13.08.2013 року ОСОБА_3 звернулася до відділу державної виконавчої служби Іванківського міжрайонного управління юстиції про залишення виконавчого листа, виданого Іванківським районним судом Київської області 25.05.2011 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів без виконання.

24.01.2014 року ОСОБА_3 повторно звернулася до відділу державної виконавчої служби з заявою про прийняття на примусове виконання зазначеного виконавчого листа.

Відповідно до довідки, виданої відділом державної виконавчої служби Іванківського міжрайонного управління юстиції від 18.12.2015 року №819/1, загальний розмір заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів за період з 27.04.2011 по 27.10.2015 року становить 37 800 грн.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов життя сім1ї ОСОБА_2 від 23.12.2015 року, в період з 2008 року по 2014 рік ОСОБА_3 знаходилась на утриманні чоловіка ОСОБА_2

Відповідно до довідки, виданої ОСОБА_2 позивач працював водієм автобуса у ПП «Іванків-Автолюкс», його заробітна плата за жовтень-листопад складає 2 133,37 грн.

Також, окрім доходу за офіційним місцем роботи позивач також має додатковий заробіток про який не зазначив в позовній заяві.Крім того, ОСОБА_2 більше року проходив військову службу під час мобілізації у Збройних Силах України (з 22.08.2014 року по 03.09.2015 року), що підтверджується довідкою від 18.12.2015 року №2691.На час подання позову до суду ОСОБА_3 працювала продавцем у ФОП ОСОБА_6 з 05.05.2015, заробітна плата на січень 2016 року становила 1378,00 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що лист управління соціального захисту населення Іванківської райдержадміністрації від 17.02.2016 року №01-3-431. ОСОБА_3 призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям та тимчасову допомогу на дітей, батьки яких ухиляються від сплати аліментів.

Крім того, в матеріалах даної справи відсутні дані, які б вказували на погашення заборгованості по сплаті аліментів.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони узгоджуються з вимогами чинного законодавства та ґрунтуються на матеріалах справи.

Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Розмір аліментів може бути зменшено, якщо дитина перебуває на утриманні держави, територіальної громади або юридичної особи, за заявою батьків, уповноваженого територіальної громади, юридичної особи, на утриманні якої перебуває дитина, та за згодою органу опіки і піклування.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2016 рік» прожитковий мінімум для дитини від 6 до 18 років становить з 01 січня 2016 по 30 квітня 2016 року - 1455 грн.. с 01 травня по 30 листопада 1531 грн., з 01 грудня - 1637 грн., а відповідно до ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законним і обґрунтованим відповідно до ст.213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Іванківського районного суду Київської області від 21 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді