Справа № 755/8831/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі :

Головуючого судді БАРТАЩУК Л.П.

при секретарях Ізвольській С.С., Івашко О.Л., Ярошевського А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПАТ «Альфа-Банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, просить суд визнати недійсним кредитний договір № 490962917 від 12.1.2014 року, а також зобов'язати відповідача прийняти від позивача суму залишкової заборгованості у розмірі 25 226,62 грн. у термін, що передбачався сторонами для погашення кредиту.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

14.11.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №490962917.

Згідно з до п.1. Кредитного договору договір складається із двох розділів : Розділ № 1 «Базові умови кредитування» та Розділ № 2 «Загальні умови рефінансування кредитної картки в ПАТ «Альфа-Банк», які нероздільно пов'язані між собою та складають єдиний документ, включаючи всі додатки до нього, які складають невід'ємну частину цього Договору.

Відповідно до п.п. 2.1 - 2.3 Кредитного договору, Банк надає Позичальнику кредит, а Позичальник приймає кредит на наступних умовах: сума кредиту, валюта кредиту - 31 061,62 грн.; процентна ставка за користування кредитом 39,9 % річних; тип процентної ставки - фіксована; дата останнього повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків 13.11.2019 року.

Згідно із ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.

Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Позивач зазначає, що йому не було надано в письмовому вигляді інформації, передбаченої ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що свідчить про недотримання відповідачем вимог Закону щодо узгодження істотних умов договору сторонами при укладанні договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Згідно з п. 4 Кредитного договору, Позичальник зобов'язується у разі повного або часткового прострочення повернення Кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, якщо сплата комісій передбачена Розділом № 1 цього Договору та/або інших платежів за Договором, сплата яких передбачена цим Договором (далі - Прострочення платежу) сплатити Банку штраф у розмірі 50,00 гривень за кожне допущене Позичальником Прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів (включно) з моменту виникнення Прострочення Платежу. При цьому у випадку, якщо Прострочення платежу триває 5 і більше календарних днів, додатково до штрафу, визначеному попереднім абзацом цього пункту, Позичальник зобов'язаний сплатити Кредитору штраф у розмірі 150 гривень за кожний випадок допущеного Прострочення платежу. Всі інші умови сплати штрафних санкцій за Договором визначені Сторонами у Розділі № 2 цього Договору.

Отже, фактично за одне і теж порушення, а саме - за прострочення платежу протягом 5 і більше днів позивач повинен був двічі платити штраф (відповідно 50 грн. та 150 грн.), що свідчить про подвійну відповідальність за невиконання зобов'язання, яка заборонена ст. 61 Конституції України.

Згідно з ст. 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Зазначений Закон набрав чинності 12.03.2011 року, тобто, при укладенні третейських угод сторони мали враховувати зміни до цього Закону.

Однак, відповідно до п. 6 Розділу № 1 Договору, за пропозицією відповідача, сторони погодились внести до Кредитного договору застереження, яке є третейською угодою в розумінні ст.12 Закону України "Про третейські суди" про те, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони в зв'язку з Кредитним договором та розгляд і вирішення всіх не вирішених сторонами шляхом переговорів спорів, які виникають або можуть виникнути між сторонами з питань виконання, зміни, розірвання ними Кредитного договору , не виключний перелік яких визначений розділом № 2 цього Договору, відбувається у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту, який є невід'ємною частиною цієї третейської угоди та з якими сторони до підписання цього договору ознайомлені та згодні.

Даний пункт Кредитного договору порушує вимоги п. 14 ч. 1 ст.6 Закону України «Про третейські суди», що, зокрема, узгоджується і з правовою позицією Верховного Суду України у справі №6-64цс 15.

З урахуванням наведених доводів позивач зазначає, що оскільки при укладанні Кредитного договору №490962917 між ним і ПАТ «Альфа-Банк» було порушено ряд норм, передбачених Законами України «Про захист прав споживачів», «Про третейські суди», «Про банки і банківську діяльність», є підстави для визнання кредитного договору недійсним в цілому.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

На цій підставі позивач (Позичальник) повинен повернути Банку суму наданого кредиту, а саме 25 226,62 грн., відповідач - ПАТ «Альфа-Банк», у свою чергу, має повернути позивачу отримані від нього платежі в рамках обслуговування кредиту (за період з 12.11.2014 року і на дату подачі позову до суду позивачем сплачено щомісячні платежі в розмірі 5 835,00 грн.), отже, має бути повернута сума в розмірі 25 226,62 грн. (31 061,62 грн. - 5 835,00 грн. = 25 226,62 грн.).

В судове засідання представник позивача не з'явився, проте, направив на адресу суду письмову заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, справу розглянути у відсутність позивача та його представника.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду письмові заперечення.

Вивчивши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, встановлено наступне.

14.11.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №490962917.

Згідно з до п.1. Кредитного договору, договір складається з двох розділів : Розділ № 1 «Базові умови кредитування» та Розділ № 2 «Загальні умови рефінансування кредитної картки в ПАТ «Альфа-Банк», які нероздільно пов'язані між собою та складають єдиний документ, включаючи всі додатки до нього, які складають невід'ємну частину цього Договору.

Відповідно до п.п. 2.1 - 2.3 Кредитного договору, Банк надає Позичальнику кредит, а Позичальник приймає кредит на наступних умовах: сума кредиту, валюта кредиту - 31 061,62 грн.; процентна ставка за користування кредитом 39,9 % річних; тип процентної ставки - фіксована; мета кредиту - власні потреби; дата останнього повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків 13.11.2019 року.

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно пп. д) п. 2 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у договорі про надання споживчого кредиту, зазначаються:

1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством.

Частинами 1, 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Як убачається з п. 5 Розділу № 1 Кредитного договору, з підписанням цього договору Позичальник підтверджує, що (1) він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі з вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, види та предметів супутніх послуг, а також будь-якою іншою інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацією, надання якої передбачене нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ, які йому роз'яснені, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими він цілком згодний, що (2) він отримав свій примірник цього договору, що складається з першого та другого розділів та додатків до нього в дату його укладення; що (3) він в письмовій формі ознайомлений з Загальними умовами рефінансування кредитної картки в ПАТ «Альфа-Банк», затвердженими розпорядженням ПАТ «Альфа-Банк» №1577 від 10.06.2014 року, які оприлюдненні на Інтернет сторінці Банку за електронною адресою: alfabank.com.ua, які йому роз'яснені зрозумілі та з якими він цілком погоджується.

Відповідно до п. 2.7 Розділу №1 Кредитного договору, сукупна вартість кредиту з урахуванням вартості усіх сукупних послуг визначена в Додатку №1 до цього Договору, який є його невід'ємною частиною.

Ці обставини спростовують доводи позивача про порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні Кредитного договору.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Позивач, маючи свободу вибору контрагентів, мав можливість вступити у договірні відносини з метою отримання споживчого кредиту з іншими фінансовими установами та на інших умовах.

Згідно з п. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 7 Розділу № 1 Кредитного договору, - сторони визначили, що цей договір вважається укладеним та набуває чинності з моменту підписання сторонами Розділу №1 Договору та скріплення його печаткою банку.

Відповідно до ст. 638 ЦК України вказує, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Досягнення згоди між сторонами стосовно всіх істотних умов Кредитного договору підтверджується безпосередньо підписанням договору, додатку №1 до Кредитного договору «Графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості усіх супутніх послуг», з якими сторони ознайомилися, вільно та свідомо погодилися виконувати і які виконували протягом значного періоду часу.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з п. 4 Розділу № 1 Договору, - позичальник зобов'язується у разі повного або часткового прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, якщо сплата комісій передбачена Розділом № 1 цього договору та/або інших платежів за договором, сплата яких передбачена цим договором (прострочення платежу) сплатити банку штраф у розмірі 50,00 гривень за кожне допущене позичальником прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів (включно) з моменту виникнення прострочення платежу. При цьому у випадку, якщо прострочення платежу триває 5 і більше календарних днів, додатково до штрафу, визначеному попереднім абзацом цього пункту, позичальник зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 150 гривень за кожний випадок допущеного прострочення платежу. Всі інші умови сплати штрафних санкцій за цим договором визначені сторонами у Розділі № 2 цього договору.

З п. 4 Розділу №1 Кредитного договору убачається, що розмір штрафу не передбачений за одне і теж порушення двічі, а в залежності від строку, на який Позичальником допущено прострочено виконання зобов'язання, передбачені його різні розміри.

За таких обставин, правових підстав для визнання недійсним Кредитного договору в цілому суд не убачає.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

У п. 6 Розділу № 1 кредитного договору № 490926917 від 12.11.2014 року сторони, відомості про прізвище, ім'я по - батькові/найменування та місце знаходження/проживання яких вказані в преамбулі та пункті 10 Розділу № 1 цього договору, погодились внести до Кредитного договору застереження, яке є третейською угодою в розумінні ст.12 Закону України "Про третейські суди" про те, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони в зв'язку з Кредитним договором та розгляд і вирішення всіх не вирішених сторонами шляхом переговорів спорів, які виникають або можуть виникнути між сторонами з питань виконання, зміни, розірвання ними Кредитного договору , не виключний перелік яких визначений розділом № 2 цього Договору, відбувається у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту, який є невід'ємною частиною цієї третейської угоди та з якими сторони до підписання цього договору ознайомлені та згодні. Сторони також підтверджують, що вони ознайомлені та згодні з Положенням про Постійно діючий Третейський суд Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» , а також підтверджують, що мають можливість в подальшому ознайомлюватись зі змістом Положення та Регламентом на web - сторінці за адресою: http://pdts.org.ua. Сторони погоджуються, що справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Підписанням даного договору Підписання даного договору сторони надають свою згоду на такий порядок призначення третейського судді для кожного спору, що може виникнути між ними в зв'язку з Кредитним договором. Дата та місце укладання даної третейської угоди вказані в преамбулі Розділу №1 цього Договору . Інші умови цієї третейської угоди викладено в п. 23 Розділі № 2 цього Договору.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Зазначений Закон набрав чинності 12.03.2011 року.

На час укладання кредитного договору, зокрема, - 12.11.2014 року, Закон України «Про третейські суди» вже містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, згідно зі статтею 217 ЦК правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК суд може визнати недійсною частину правочину, з'ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним.

Третейське застереження в кредитному договорі від 12.11.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк» - третейська угода укладена в порушення вимог п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди».

Таким чином, доводи позивача про наявність підстав для визнання третейського застереження недісним, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду і в цій частині Кредитний договір слід визнати недійсним, задовольнивши частково позовні вимоги.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог слід стягнути з відповідача в дохід держави ( 1378,00 грн. судового збору).

З урахуванням наведеного, керуючись ст. 61 Конституції України, ст. ст. 16, 203, 215, 549, 551, 611, 627, 628, 638, 1054 ЦК України, ст.ст. Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 6, 12 Закону України «Про третейські суди», ст.ст. 10, 11, 57-61, 88, 208-209, 212-215, 218, 222, 223, 294 ЦПК України, суд , -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору - задовольнити частково.

Визнати недійсним пункт 6 Розділу №1 Кредитного договору № 490926917, укладеного 12.11.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» 1378,00 грн. судового збору в дохід держави.

У задоволенні решти позовних вимг ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а учасниками судового розгляду, які не брали участь в судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання його копії.

СУДДЯ: