Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/143/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Плохотніченко Л. І.
Доповідач Карпенко О. Л.
РІШЕННЯ

Іменем України

03.02.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого Карпенка О.Л.,

суддів : Гайсюка О.В., Голованя А.М.,

за участю секретаря Діманової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Імексбанк» про стягнення боргу за договором банківського вкладу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Імексбанк», в особі представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Імексбанк» - Козачишена Олега Вікторовича, на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда 28 жовтня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

31 серпня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом. Вона вказала на те, що 20 січня 2015 року між нею і РПТ «Імексбанк», в особі керуючого відділення № 304, укладено договір № про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу від 20 січня 2014 року. Предметом договору є вклад у розмірі 190 000 грн., які банк зобов'язаний був повернути до 23 квітня 2015 року і сплатити проценти у розмірі 17% річних. На час пред'явлення позову відповідач свої зобов'язання не виконав, а на її звернення уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб повідомила її про нікчемність правочину та про проведення розслідування дій посадових осіб банку. Посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобов'язань, позивач просила стягнути з ПАТ «Імексбанк» 209733 грн. 97 коп. боргу за договором депозиту, який складається з суми вкладу - 190000 грн. та процентів за період з 20 січня 2015 року по 31 серпня 2015 року - 19733 грн. 97 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда 28 жовтня 2015 року позов задоволено частково: суд вирішив стягнути з ПАТ «Імексбанк» на користь ОСОБА_2 209 680 грн. 05 коп. (190 000 грн. - вклад, 19 680 грн. 05 коп. - проценти), а також в дохід держави судовий збір у сумі 2096 грн. 80 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати рішення і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Скаргу обґрунтовано тим, що суд неповно встановив обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права. Суд не врахував, що у зв'язку з відкликанням банківської ліцензії ПАТ «Імексбанк» та процедурою виведення банку з ринку, спірні правовідносини регулюються нормами ст.ст. 27. 28, 45, 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Вимоги владника щодо включення його до реєстру вкладників підлягають розгляду уповноваженою особою Фонду, яка в ході здійснення заходів тимчасової адміністрації банку встановила ознаки нікчемності договору від 20 січня 2015 року, які передбачені ч. 3 ст. 38 вказаного Закону. Позивач фактично вклад не вносв. Кошти, які числяться на вкладному рахунку позивача, були переміщенні з рахунку іншої особи,ОСОБА_4, за для збільшення гарантованого відшкодування вкладу Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Крім того, суд не врахував, що вказана операція оформлена після віднесення банку до категорії проблемних і в період дії заборони проведення операцій прийняття і повернення вкладів, яка передбачена постановою Правління Національного банку України від 15 січня 2015 року № 16/БТ.

Представник позивача подав письмові заперечення на апеляційну скаргу в яких послався на безпідставність доводів апеляційної скарги, порушення відповідачем права власності позивача, яке виявилося у неповерненні вкладу та несплаті процентів.

Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але його представник в судове засідання не з'явився без зазначення причин неявки.

Позивач, також повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, особисто в судове засідання не з'явився.

Представник позивача ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги та пояснив, що позивач дійсно отримала кошти від ОСОБА_4 в готівковій формі, але ці кошти належали позивачу і вона їх внесла в якості вкладу в банк.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області дійшла висновку про те, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що 20 січня 2015 року, між ПАТ «Імексбанк» і ОСОБА_2 укладено договір № про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня .2014 року, вклад «Постійний клієнт», 3 місяці, 17%, згідно з яким банк прийняв від ОСОБА_2 вклад у розмірі 150 000 грн., строком до 23 квітня 2015 року та зобов'язався повернути його і сплатити нараховані проценти у розмірі 17% річних.

Умовами договору передбачено право вкладника збільшити суму вкладу мінімально на 1000 грн.

20 січня 2015 року позивач по справі внесла в касу банку кошти, 150 000 грн., для зарахування на вкладний рахунок, що підтверджується квитанцією (а.с. 13).

21 січня 2015 року позивач додатково внесла в касу банку готівкові кошти у сумі 40 000 грн. для зарахування на той самий вкладний рахунок, збільшивши розмір вкладу до 190 000 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 12).

Згідно даних виписки з особового рахунку від 23 січня 2015 року, виданою відповідачем, станом на вказану дату загальна сума прийнятих банком від позивача коштів склала 190 000 грн. (а.с. 11).

Після настання обумовленого договором дати, 23 квітня 2015 року, вклад та проценти відповідачем не були повернуті позивачу.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив умови укладеного з позивачем договору банківського вкладу, порушив право позивача на належні йому кошти, що дає останньому право вимагати примусового стягнення цих коштів.

Проте погодитися з такими висновками суду неможливо так, як суд дійшов їх при неповному встановленні обставин, які мають значення для справи та неправильному застосуванню норм матеріального права.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Оскаржуване рішення не відповідає цим вимогам закону.

Так суд першої інстанції під час розгляду справи не врахував письмові заперечення відповідача та додані до них документи (а.с. 24 - 50), невірно зазначив в описовій частині рішення про те, що відповідач не надав письмових заперечень на позов.

Проте з матеріалів справи вбачається, що згідно постанови Правління Національного банку України від 15 січня 2015 року № 16/БТ (а.с. 33 - 35) «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Імексбанк» до категорії проблемних», банк віднесено до категорії проблемних строком на 180 днів і введено ряд обмежень у його діяльності.

Постановою Правління Національного банку України від 26 січня 2015 року № 50 (а.с. 36 - 38) публічне акціонерне товариство «Імексбанк» віднесено до категорії неплатоспроможних, скасовано постанову Правління Національного банку україни від 15 січня 2015 року № 16/БТ.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26 січня 2015 року № 16 (а.с. 39 - 40) вирішено розпочати з 27 січня 2015 року процедуру виведення ПАТ «Імексбанк» з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23 квітня 2015 року № 84 (а.с. 41) вирішено продовжити тимчасову адміністрацію ПАТ «Імексбанк» по 26 травня 2015 року.

13 травня 2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Імексбанк» листом за вихідним № 5972 повідомила ОСОБА_2 про свій попередній висновок щодо нікчемності вчинених за участю позивача і банку правочинів, на підставі п. 7 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та призупинення виплат на користь позивача по справі гарантованого відшкодування (а.с. 8).

21 травня 2015 року Правління Національного банку України прийняло постанову № 330 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Імексбанк» (а.с. 42).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27 травня 2015 року № 105 (а.с. 42 - 43) вирішено розпочати з 27 травня 2015 року процедуру ліквідації ПАТ «Імексбанк» з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб.

. У відповідь на письмову вимогу ОСОБА_2 про виплату вкладу (а.с. 10), повноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в ПАТ «Імексбанк» повідомила її, що результати перевірки операцій між ОСОБА_2 і банком виступають предметом досудового розслідування. Крім того, їй роз'яснено, що питання включення вкладників до Загального реєстру є компетенцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (ч. 5 ст. 1061 ЦК України).

Однак захист прав і законних інтересів вкладників банків у випадках виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, регулюються Законом України № 4452-VI від 23 лютого 2012 року«Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому запроваджена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону є спеціальними.

Після запровадження у банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку) та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог вкладників щодо відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, здійснюється Фондом в межах граничного розміру відшкодування.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду виникає у вкладника після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч. 2 ст. 26 Закону).

Фонд завершує виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами у день подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи.

Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами передбачено ст. 27 вказаного Закону.

Відповідно до ч. 1 цієї статті Закону уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Обов'язок по формуванню переліку вкладників та належних їм сум відшкодування по вкладам покладено на уповноважену особу Фонду а його затвердження здійснює виконавча дирекція Фонду.

Виплата відшкодування коштів вкладникам здійснюється Фондом через банки-агенти з наступного робочого дня після затвердження реєстру вкладників.

Поза межами гарантованого відшкодування задоволення вимог кредиторів здійснюється в межах процедури ліквідації банку в порядку, передбаченому ст.ст. 45 - 52 Закону.

На виконання приписів ч. 2 ст. 38 Закону протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду здійснила перевірку договору, вчиненого сторонами по справі, на предмет його нікчемності з підстав, визначених частиною третьою вказаної статті.

Як вбачається із змісту листів уповноваженої особи Фонду, надісланих позивачу, їй не була призначена виплата суми відшкодування за вкладом і позивача не включено до реєстру вкладників у зв'язку з рішенням уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину, прийнятого на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону, якою передбачено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, що банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Згідно п. 1 ч. 4 Закону уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів

За приписами ч. 1 ст. 54 цього ж Закону рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Цивільне судочинство базується, зокрема, на принципі диспозитивності відповідно до якого особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичнихчи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказівсторінта інших осіб, які беруть участь у справі.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

У зв'язку з неплатоспроможністю відповідача та введення тимчасової адміністрації, а згодом процедури ліквідації банку, права позивача, як вкладника, підлягають захисту в порядку передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

При цьому, відповідно до ч.ч. 1, 2, 7 ст. 26, ст. 27 вказаного Закону, вкладник ПАТ «Імексбанк», включений до складеного уповноваженою особою Фонду та затвердженого Фондом гарантування вкладів фізичних осіб реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування, має право на отримання гарантованого відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у розмірі вкладу та нарахованих процентів на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, 26 січня 2015 року, але не більше 200 000 грн.

Решту вимог за вкладом вкладник має право отримати за рахунок коштів, одержаних від продажу активів банку, в порядку черговості, передбаченої ст. 52 Закону.

Проте позивач пред'явив вимоги до ПАТ «Імексбанк» про стягнення вкладу у розмірі 190 000 грн. та обрахованих ним процентів за користування вкладом за період з 20 січня по 31 серпня 2015 року в сумі 19 733 грн. 97 коп., а всього 209 733 грн. 97 коп., тобто без урахування приписів ч. 1 ст. 26 Закону.

В суді першої інстанції предмет та підстави пред'явленого позову позивач не змінював і рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання вчинених між ОСОБА_2 і ПАТ «Імексбанк» правочинів нікчемними та не включення ОСОБА_2 до переліку осіб для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування, яке затверджене виконавчою дирекцією Фонду, не оспорював, вимог про стягнення гарантованого відшкодування за рахунок коштів Фонду не пред'являв.

Однак саме такий спосіб захисту прав вкладника передбачений ст. 54 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Представник позивача у судовому засіданні повідомив колегію суддів про оскарження позивачем рішення Фонду в іншому провадженні, розгляд якого розпочався після ухвалення оскарженого у цій справі рішення та триває на теперішній час.

Таким чином позовні вимоги з зазначених позивачем підстав задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції не дотримався загальних вимог процесуального права, закріплених у ст.ст. 57-60, 131-132, 177, 179, 185, 212-215 ЦПК України, не перевірив доводів відповідача, неповно встановив обставини справи, невірно визначив відповідні до них правовідносини та позбавив себе можливості правильно застосувати норми матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відсутності у позивача права на отримання гарантованого відшкодування коштів за його вкладом в наслідок нікчемності вчинених правочинів так, як ці доводи є голослівними і не підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, які б вказували на те, що позивач та банк уклав договір, умови якого передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам (позивачу або вказаній у відповідачем в апеляційній скарзі ОСОБА_4) переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Не заслуговують на увагу і твердження позивача про укладення договору банківського вкладу всупереч забороні ПАТ «Імексбанк» здійснення операцій щодо прийняття та повернення вкладів, яка встановлена постановою Правління Національного банку України від 15 січня 2015 року № 16/БТ так, як в тексті цієї постанови даного обмеження не передбачено, натомість у п. 2 резолютивної частини постанови встановлено банку обмеження здійснювати залучення коштів від фізичних осіб в обсязі, що не перевищує обсяг таких операцій на дату прийняття цієї постанови (у розрізі валют), та за процентними ставками, не вищими, ніж середні по банківській системі, що по суті не є одним і тим самим.

Проте відхилення частини доводів апеляційної скарги не вплинули на обґрунтованість заявлених в ній вимог в цілому.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 жовтня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Імексбанк» про стягнення боргу за договором банківського вкладу відмовити повністю.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: