Справа № 640/7780/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2016 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.

за участю секретаря Левченко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», третя особа ОСОБА_1 про визнання договору поруки таким, що припинив свою дію, -

ВСТАНОВИВ:

28.04.2015 року до суду звернувся представник позивача з позовом, в якому з подальшим уточненням просить стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором № HAH2GK01270038 від 29.11.2006 року у розмірі 43242,72 доларів США, що за курсом НБУ станом від 27.03.2015 року складає 1016636,35 грн. та судові витрати. В обгрунтування позовних вимог посилається на наступне. 29.11.2006 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № HAH2GK01270038, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 45000,00 доларів США на термін до 27.11.2026 року, та зобовязувалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Відповідач ОСОБА_1 зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором, відповідач ОСОБА_1 станом на 27.03.2015 року має заборгованість 43242,72 доларів США, що складається з наступного: 34562,05 доларів США- заборгованість за кредитом; 3224,05 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 810,00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 4646,62 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором, між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором відповідача ОСОБА_1 було укладено договір поруки, відповідно до якого боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. Позивачем була направлена вимога відповідачам із зазначених невиконаних зобовязань за вказаним кредитним договором, яка була залишена без задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_2- ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просить визнати договір поруки № HAH2GK01270038/1, укладений 29.11.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2, таким, що припинив свою дію. В обгрунтування зазначених вимог посилається на наступне. Між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 29.11.2006 року було укладено договір поруки. Вказаний договір поруки відповідач вважає таким, що припинив свою дію, оскільки вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобовязання має бути предявлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була предявлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилось матеріальне право. Як вбачається з розрахунку заборгованості, який надає позивач за первісним позовом, останній платіж позичальником було зроблено 26.11.2014 року. Строк наступного зобовязання настав 26.12.2014 року, а разом з ним бере початок відлік строку звернення Банку до поручителя з вимогою

протягом шести місяців, який сплинув 26.06.2015 року. 13.11.2015 року банк звернувся з позовною заявою про стягнення заборгованості в солідарному порядку за кредитним договором, тобто за межами встановленого строку законодавством України для такого звернення. Тому з наведених підстав, відповідач ОСОБА_2 та його представник вважають договір поруки таким, що припинив свою дію.

В судове засідання представник позивача за первісним позовом ОСОБА_4 зявився, уточнену позовну заяву за первісним позовом підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову просив відмовити в повному обсязі, оскільки позивачем були дотримані строки звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості з поручителя.

Відповідач ОСОБА_1 за первісним позовом та третя особа за зустрічним позовом, та представник відповідачів за первісним позовом ОСОБА_3, яка є представником позивача ОСОБА_2 за зустрічним позовом в судовому засіданні заперечували проти первісного позову в повному обсязі, посилаючись на ч.1 ст. 1083 ЦК України та на ч.1 ст. 1082 ЦК України, хоча розмір заборгованості визнали в повному обсязі, а уточнений зустрічний позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

29.11.2006 року між центральним відділенням філії «Харківського головного регіонального управління ЗАТ КБ «ПриватБанк» , правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № HAH2GK01270038 , згідно якого Банк надав відповідачу кредитні кошти шляхом надання готівки через касу на строк з 29.11.2006р. по 27.11.2026р. включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в розмірі 54013,50 доларів США на придбання жилого будинку за адресою: м. Харків, вул. Новохарківська, буд. 63 у розмірі 45000,00 доларів США, а також у розмірі 9013,50 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п.3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного Договору. (а.с. 13-14).

Згідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 526,527 ЦК України, зобовязання взяті сторонами за договором повинні виконуватися належним чином, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо в зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Відповідно до ч.1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 525 ЦК України визначено недопустимість односторонньої відмови від зобовязання.

В порушення зазначених вище умов Кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідачем ОСОБА_1 не погашено належні до сплати суми кредиту та не сплачені відсотки.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 29.11.2006 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки, відповідно до умов яких поручитель зобовязуються перед кредитором відповідати за виконання ОСОБА_1 усіх його зобовязань перед кредитором, що виникли з вищевказаного договору. (а.с. 15).

Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У звязку з невиконанням відповідачем ОСОБА_1 умов договору, станом на 27.03.2015 року за ним утворилась заборгованість у розмірі 43242,72 доларів США, що складається з наступного: 34562,05 доларів США- заборгованість за кредитом; 3224,05 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 810,00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 4646,62 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Підстав не довіряти розрахунку позивача у суду немає та даний розрахунок визнається відповідачем ОСОБА_1 та представником відповідачів ОСОБА_3.

Як вбачається з кредитного договору № HAH2GK01270038 від 29.11.2006 року грошові кошти визначені в іноземній валюті, а саме в доларах США.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Щодо застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ є наявність у Банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому порядку.

Відповідно до роз'яснень Верховного суду України у випадку наявності у банку генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України, здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України.

Станом на 27.03.2015 року за офіційним курсом НБУ 1,00 долар США дорівнює 2351,3024 грн. (а.с. 8), але позивачем здійснений розрахунок заборгованості за курсом НБУ, що дорівнює 23,51 грн. та він просить стягнути заборгованість у сумі 43242,72 доларів США, що відповідно до курсу НБУ складає 1016636,35 грн.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Позивач здійснює свою діяльність в установленому законом порядку. (а.с. 20-21).

Крім того, у відповідності до умов п. 4.1 вищевказаного кредитного договору за прострочення виконання будь-якого зобовязання, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3 даного Договору, позичальник сплачує пеню в розмірі 1,00% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

За змістом ст. ст. 3, 4 Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-ВР «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Виходячи із того, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, тобто встановлення максимального розміру пені пов'язано з розміром облікової ставки Національного банку України, а чинним законодавством України Національному банку України не надано повноважень на встановлення облікової ставки для іноземної валюти, то з огляду на зазначене пеня має розраховуватись лише у грошовій одиниці України - гривні.

Тому позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 4646,62 доларів США підлягають задоволенню частково, оскільки пеня повинна розраховуватись лише в гривні, тому сума пені, яка повинна бути стягнута з відповідачів складає 109242,04 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

В судовому засіданні встановлено, що 19.02.2007 року ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач, відступлено на користь покупця Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» право вимоги за вказаним кредитним договором, що підтверджується договором купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити. Крім того, Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» видало довіренність на представництво його інтересів на імя ПАТ КБ «Приватбанк» в загальних та спеціалізованих судах окремих судових юрисдикцій всіх інстанцій. (а.с. 180-205).

Але, 14.04.2016 року Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» відступлено на користь покупця ПАТ КБ «Приватбанк» право вимоги за вказаним кредитним договором, що підтверджується договором випуку (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити. (а.с. 206-225). Таким чином, ПАТ КБ «Приватбанк» знову набуло право вимоги за даним кредитним договором.

Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Визначення місця договору факторингу в системі цивільно-правових договорів, які регулюють передачу (відступлення) права вимоги має суттєве значення, оскільки відмежування вказаного договору від інших подібних договорів визначає необхідність виконання спеціальних вимог законодавства, зокрема, відносно осіб, які можуть виступати фактором.

Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договір цесії, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.

Разом з тим, розділ І книги п'ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов'язання, зокрема положення щодо сторін у зобов'язанні.

Так, відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України).

Також, законодавством передбачені порядок та підстави зміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги являє собою договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Вказана послуга згідно договору факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов'язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

З урахуванням зазначених норм права та встановлених обставин, суд доходить до висновку, що договір від 14.04.2016 року є договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, що зумовлює відсутність передбачених статтями 203, 215 ЦК України підстав для визнання цього договору недійсним. З огляду на приписи ст. 215 ч.2 ЦК України, враховуючи, що недійсність договору від 14.04.2016 року прямо законом не встановлена, то вважати його нікчемним не можливо.

Але, ст. 2.9 договору викупу (відступлення) прав вимоги від 14.04.2016 року, визначені обовязки Продавця, Щодо положення, передбаченого ч.1 ст. 1082 ЦК України,

зокрема щодо повідомлення позичальника про відступлення права вимоги. Представник відповідачів за первісним позовом ОСОБА_3 вказала, що ОСОБА_1 повідомлень не отримувала.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором № HAH2GK01270038 від 29.11.2006 року у розмірі 38 596,10 доларів США, що складає за курсом НБУ станом на 27.03.2015 року 907 394,31 грн. та пеню в розмірі 109 242,04 грн.

Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до п.12 вказаного договору поруки, порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

На виконання п. 5 договору поруки, 31.03.2015 року позивачем було надіслано повідомлення відповідачам про погашення заборгованості, яке було залишено без задоволення. (а.с. 9-12).

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за його користування, комісії та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання.

Але, як вбачається зі штампу суду, ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з даним позовом 28.04.2015 року, але відповідачами були зазначені ОСОБА_1 та «ОСОБА_5П.», але в подальшому 13.11.2015 року було надано уточнення у звязку з орфоргафічною опискою у прізвищі відповідача ОСОБА_2, хоча додані до позову документи визначають саме відповідача ОСОБА_2

З огляду на наведене, суд, виконавши вимоги закону щодо повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, а також надавши належну оцінку наданим доказам, вважає за необхідне відмовити в задоволенні зустрічного позову відповідача ОСОБА_2 у звязку з його необгрунтованістю.

На підставі, ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідачів за первісним позовом на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 512-514, 526, 554, 559, 629, 1048, ч. 1 ст. 1054 ЦК України, ст.ст. 10; 11; 60; 82; 88; 212-215, ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, і.н. НОМЕР_1, ОСОБА_2, і.н. НОМЕР_2, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», , заборгованість за кредитним договором № HAH2GK01270038 від 29.11.2006 року у сумі 38 596 (тридцять вісім тисяч пятсот девяносто шість) доларів США 10 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 27.03.2015 року становить 907 394 (девятсот сім тисяч триста девяносто чотири) гривень 31 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, і.н. НОМЕР_1, ОСОБА_2, і.н. НОМЕР_2, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», , пеню в розмірі 109 242 (сто девять тисяч двісті сорок два) гривень 04 коп.

Стягнути з ОСОБА_1, і.н. НОМЕР_1, ОСОБА_2, і.н. НОМЕР_2, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», , судові витрати у сумі 3 654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) гривень 00 коп., тобто по 1827 гривень 00 коп. з кожного.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог- відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», третя особа ОСОБА_1 про визнання договору поруки таким, що припинив свою дію відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області, через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів після його проголошення.

Головуючий -