Справа № 307/2630/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

29 січня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - Готри Т.Ю.,

суддів Леска В.В., Кондора Р.Ю.,

при секретарі - Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 04 листопада 2015 року в справі за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2, 3-х осіб УМВС України в Закарпатській області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення витрат, повязаних з навчанням,

в с т а н о в и л а :

Представник відповідача ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 04 листопада 2015 року, яким позов Харківського національного університету внутрішніх справ задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ 39 232,36 гривень повязаних з навчанням та 392,33 грн. сплаченого судового збору.

У апеляційній скарзі апелянт просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким у позові Харківському національному університету внутрішніх справ відмовити. Вказує на те, що наказів МВС України, на які суд посилається у рішенні, в дійсності не існує; що відповідач не проживав в гуртожитку, а тому не споживав комунальні послуги та енергоносії, а також не харчувався, у звязку з чим не повинен сплачувати ці послуги; і що довідки та розрахунки, які надані позивачем, складені на підставі недіючих наказів МВС, а тому не є доказами у справі.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав.

Позивач і треті особи в судове засідання не з»явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому їх неявка згідно ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом ректора Харківського національного університету внутрішніх справ від 31 липня 2008 року № 405 о/с ОСОБА_2 був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ і зарахований курсантом 1-го курсу Національного університету внутрішніх справ (а.с.6).

11 листопада 2008 року між Харківським національним університетом внутрішніх справ, Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області та ОСОБА_2 було укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України (а.с.4-5).

Пунктом 2.3.6 указаного договору передбачено обов'язок курсанта відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п.3 цього договору.

Підставами відшкодування фактичних витрат на підготовку у п.3 договору зазначено : - дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у звязку з небажанням особи продовжувати навчання або порушенням нею дисципліни (п.3.1 договору); - відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання (п.3.2 договору).

Згідно наказу ректора Харківського національного університету внутрішніх справ від 02 червня 2008 року № 251 о/с ОСОБА_2 було відраховано зі складу курсантів та відкомандировано до УМВС України в Закарпатській області (а.с.7).

Відповідно до наказу начальника управління МВС України в Закарпатській області від 02 липня 2013 року № 143 о/с ОСОБА_2 звільнений з органів внутрішніх справ за власним бажанням на підставі п. 64 "ж" (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (а.с.8).

Таким чином, спір у справі, що розглядається, стосується відшкодування витрат, пов'язаних із утриманням у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, особою, яка за власним бажанням звільнена із органів внутрішніх справ до встановленого трирічного терміну перебування на службі.

Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України (далі - Порядок) затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 1 березня 2007 року N 313 "Про затвердження порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України" (далі - Постанова).

Зазначений Порядок, згідно статті першої, визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі:

- дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України через небажання особи продовжувати навчання або недисциплінованість;

- відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ після закінчення навчального закладу;

- звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.

Згідно зі ст. 3 Порядку витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням Міністерства внутрішніх справ України та особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Порядку у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати стягнення їх здійснюється в судовому порядку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно керувався вказаним Порядком, враховуючи, що ОСОБА_2 звільнився з органів внутрішніх справ за власним бажанням до закінчення встановленого трирічного терміну перебування на службі, а тому зобовязаний відшкодувати фактичні витрати, повязані з його утриманням під час навчання.

Згідно наданого позивачем розрахунку розмір фактичних витрат, повязаних з утриманням ОСОБА_2 становить 39 232,36 грн. (а.с.9-14). З вказаного розрахунку вбачається, що до складу витрат входять комунальні послуги, речове забезпечення, харчування та грошове забезпечення. Даний розрахунок зроблено у відповідності до п.п.2.1.1-2.1.6 Порядку розрахунку витрат, повязаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах від 16.07.2007 року № 419/831/240/605/537/219/534 та не викликає у колегії суддів жодних сумнівів у його достовірності, не спростований відповідачем, а тому береться колегією суддів до уваги.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що відповідач не проживав в гуртожитку, а тому не споживав комунальні послуги та енергоносії, а також не харчувався, у звязку з чим не повинен сплачувати ці послуги, не заслуговують на увагу, оскільки незалежно від того, проживав відповідач у розташуванні ХНУВС або за його межами, він відвідував навчальні заняття, а отже користувався опаленням, водопостачанням та іншими комунальними послугами, відповідно розрахунок спожитих ним комунальних витрат проводиться виходячи з середнього обсягу споживання на одного курсанта за добу. Якщо курсант в конкретний день був відсутній в навчальному закладі (хвороба, відпустка, практика тощо), то за цей день комунальні послуги не нараховуються. Якщо курсант прибув зранку до навчального закладу на заняття, а потім залишив територію університету, то за цей день проводиться нарахування комунальних послуг. Також за відсутності відповідного рапорту відповідача про зняття його з продовольчого забезпечення в університеті вважається, що він забезпечувався триразовим харчуванням на добу за період його навчання в університеті.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.308 ЦПК України підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга представника відповідача відхиленню, оскільки не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тячівського районного суду від 04 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :