Справа № 151/914/15-ц Провадження № 22-ц/772/357/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 39Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2016 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

Головуючого: Медяного В.М.,

Суддів : Ковальчука В.В., Жданкіна В.В.,

при секретарі : Агєєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Чечельницького району Вінницької області, ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 18 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 сільської ради Чечельницького району Вінницької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 07.02.2005 року у селі Любомирка Чечельницького району померла його мати ОСОБА_5, після смерті якої залишилося спадкове майно - земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яке мама заповідала його старшому брату ОСОБА_6, а тому, він, не претендуючи на спадщину, не подавав в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини.

02.04.2008 року його брат ОСОБА_6 помер.

Восени 2015 року від невістки брата йому стало відомо, що після смерті матері ОСОБА_5 ні брат, ні будь хто інший спадщини так і не прийняв, у звязку з чим він вважає, що пропустив строк для прийняття спадщини після смерті матері з поважної причини. Зазначає, що він є єдиним спадкоємцем по закону першої черги, а тому просив суд ухвалити рішення, яким надати йому строк у пять місяців для подачі в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5.

Ухвалою Чечельницького районного суду Вінницької області від 25 листопада 2015 року залучено до участі в справі в якості співвідповідача ОСОБА_4, який є онуком померлої 07.02.2005 року ОСОБА_5 (а.с.25).

Рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 18 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено (а.с.32-33).

В апеляційній скарзі позивач у справі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції від 18 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити. Зазначає, що рішення суду є незаконним і необґрунтованим через порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду щодо обставин справи не відповідають дійсності.

В суді апеляційної інстанції скаржник ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_7 апеляційну скаргу повністю підтримали та просили її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_8 апеляційну скаргу не визнала та заперечила проти її задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, просила рішення залишити без змін.

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради Чечельницького району Вінницької області до суду апеляційної інстанції не зявилася, тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України дана справа розглянута у його відсутність.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобовязана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що згідно свідоцтва про народження позивач являється сином ОСОБА_5, яка померла 07.02.2005 року.

ОСОБА_5 заповідала своє майно своєму синові ОСОБА_6, який помер 02.04.2008 року, не прийнявши спадщину після смерті матері.

Відповідно до листа завідувача Чечельницької державної нотаріальної контори після померлої 07.02.2005 року ОСОБА_5 спадщину ніхто не прийняв, спадкова справа після її смерті не заводилась.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що для позивача ОСОБА_2 виникнення права на спадкування після смерті матері залежало від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття братом ОСОБА_6, а тому, якщо позивач ОСОБА_2 претендував на спадщину після смерті матері, то він повинен був слідкувати, чи прийняв спадщину після смерті його брат ОСОБА_6, якому вона заповідала своє майно. Строк для прийняття позивачем спадщини після смерті матері закінчився 07.08.2005 року і будь-яких доказів, які б свідчили, що він пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини не надав. Твердження позивача, що він не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк по тій причині, що не знав про неприйняття спадщини братом ОСОБА_6, суд першої інстанції вважає дану причину не поважною.

Також місцевий суд вважає не поважною причиною хворобу дружини позивача у період з 28.08.2007 року по 2009 рік пропуск строку для прийняття спадщини позивачем, оскільки травму дружина позивача отримала після того, як закінчилися всі строки для прийняття спадщини позивачем після смерті матері.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши такі обставини, правильно застосувавши норми матеріального права та не порушивши при цьому норми процесуального права, прийшов до вірного та обґрунтованого висновку відмову в задоволенні даного позову.

Так, відповідно до п.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» розяснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Загальні положення про спадкування визначені главою 84 ЦК України.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Крім того, главою 87 ЦК України визначено процедуру здійснення права на спадкування.

Відповідно до частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з частиною 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Судовий порядок продовження даного строку застосовується у випадках, коли інші спадкоємці, які прийняли спадщину, або хоча б один із них, заперечують проти вступу у спадщину особи, що пропустила вказаний строк; якщо спадщина перейшла до територіальної громади і немає інших спадкоємців; або усі спадкоємці, крім позивача, відмовилися від спадщини.

Підставою для прийняття судом рішення про визначення спадкоємцеві, який пропустив строк для прийняття спадщини, додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, є визнання причин пропуску строку на прийняття спадщини поважними.

При розгляді таких справ суди мають встановлювати, зокрема, коло спадкоємців, які прийняли спадщину.

Обставини, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 179 ЦПК України) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Крім того, при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги зокрема щодо того, що позивач вважає що посилався у своєму позові на обєктивні, істотні та непереборні доля нього обставини, які перешкоджали йому реалізувати своє право на спадщину, яка відкрилася після смерті його матері ОСОБА_5, оскільки судом правильно встановлено, що незнання позивача ОСОБА_2 про неприйняття спадщини його братом ОСОБА_6, а тому він не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк та хвороба його дружини не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Окрім того встановлено, що позивачем після смерті його матері не було здійснено дій, які могли б свідчити про прийняття ним спадщини.

Також судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_4 існують суперечки з приводу даного спадкового майна.

Необґрунтованими колегія суддів вважає також і доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі у справі визнали позов та обставини справи, а тому суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України повинен був ухвалити рішення про задоволення позову. Адже, згідно ч.ч. 4,5 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Інші доводи апеляційної скарги, що наведені на її обґрунтування, які фактично зводяться до незгоди з ухваленим районним судом по справі рішенням та його суб'єктивної переоцінки, в даному випадку є несуттєвими, рішення суду, прийняте по суті розглянутого цивільно-правового спору не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що посилання позивача на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом застосування норм матеріального та процесуального права є безпідставним, не обґрунтованим та таким, що суперечить вимогам Закону та матеріалам справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 303, 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 18 грудня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :підпис. ОСОБА_9

Судді :підписи. ОСОБА_10

ОСОБА_11

Згідно з оригіналом.

Суддя: В.М. Медяний