Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.у. №330/1822/15ц
Провадження № 22-ц/778/259/16
Головуючий у 1-й інстанції Федорець С.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької с області у складі:

головуючого: Кримської О.М.

суддів: Подліянової Г.С.

ОСОБА_2

при секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4 на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 02 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні жилим будинком,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом .

В позові зазначає, що на підставі договору купівлі-продажу від 21 вересня 2015 року посвідченого приватним нотаріусом Якимівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_6 зареєстрованого в реєстрі за № 2121 він купив у ОСОБА_5 від імені якого на підставі довіреності діяла ОСОБА_7 жилий будинок №35 по вул. Калініна у смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької області. У відповідності до п. 4.6 договору купівлі-продажу, ОСОБА_5 зобов'язався знятися з реєстрації до 25.09.2015 року, однак, до теперішнього часу відповідач у добровільному порядку цього не зробив, що порушує його права, як власника будинку, оскільки йому нараховуються комунальні платежі відповідно до кількості зареєстрованих осіб, а також позбавляє його можливості оформити житлову субсидію.

На підставі ст.ст.319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України просив усунути йому перешкоди у користуванні власністю, визнати ОСОБА_8 таким, що втратив право користування житлом, шляхом зняття з реєстраційного обліку

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 02 листопада 2015 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_8 двічі до апеляційного суду не зявився. Судові повістки, які йому направлялися апеляційним судом за адресою місця його реєстрації - смт. Кирилівка, вул. Калініна, будинок 35, Запорізької області поверталися до суду з поміткою «За закінченням терміну зберігання». Заяву про зміну місця проживання або місцезнаходження відповідач апеляційному суду не надав. Відповідно до довідки Виконавчого комітету Кирилівської селищної ради № 283 від 27.01.2016 року вбачається, що ОСОБА_5 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, але за зазначеною адресою не проживає.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання ( перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Крім того відповідно до положень ст. 303-1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом двох місяців з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду. Апеляційне провадження за апеляційною Скаргою ОСОБА_4 відкрито 19 листопада 2015 року.

За таких обставин, у відповідності о ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку, що неявка відповідача ОСОБА_5, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходили із недоведеності позивачем позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів щодо збільшення оплати за комунальні послуги, неможливості оформлення житлової субсидії. Позивач також не надав доказів втрати відповідачем права користування житловим будинком на підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України, яка регулює ці правовідносини.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

За статтями 150,156 Житлового кодексу України, який регулював спірні правовідносини на момент їх виникнення, власник квартири (будинку) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Члени сімї власника квартири (будинку), що проживають разом з ним у квартирі, що йому належать, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтями 391, 396 ЦК України закріплено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

За положеннями ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п.34,39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Як убачається з матеріалів справи, відповідно до договору купівлі-продажу від 21 вересня 2015 року ОСОБА_4 купив у ОСОБА_5 жилий будинок №35 по вул. Калініна у смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької області, у даний час він є власником зазначеного будинку ( а.с. 8-10).

Раніше спірний жилий будинок належав ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 листопада 1992 року.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, не врахував, що у відповідності до ст. ст. 317, 318, 321, 346, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК Української РСР, що після переходу вказаного будинку позивачу у власність у відповідача припинилося право проживання в спірному будинку. Відповідач не є членом сім'ї позивача, залишаючись зареєстрованим в спірному будинку тим самим своїми діями чинить перешкоди ОСОБА_4 у користуванні, розпорядженні та володінні майном, що належить останньому на праві власності.

З огляду на викладене рішення суду не можна визнати законними та обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Аргументи апеляційної скарги є виправданими.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 02 листопада 2015 року у цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення позову. Усунути перешкоди ОСОБА_4 в здійсненні права власності та користуванні жилим будинком №35 по вул. Калініна у смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької області.

Позбавити ОСОБА_5 права користування жилим будинком №35 по вул. Калініна у смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької області із зняттям останнього з реєстрації.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: