Провадження № 22-ц/780/2066/16 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко О. І.
Категорія 26 24.05.2016
УХВАЛА

Іменем України

24 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

при секретарі: Петленко І.А.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 20.12.2007 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Станом на 30.06.2015 року за відповідачем рахується прострочена заборгованість на загальну суму 24 681,24 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача в судовому порядку.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2016 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач в своїй апеляційній скарзі просив його скасувати з підстав неповного з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами укладений договір про надання кредиту, позивач звернувся до суду із даним позовом зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі.

Вказані висновки відповідають обставинам справи і узгоджуються із вимогами закону.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Судом першої інстанції встановлено, що між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 20.12.2007 року було укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем заяви, яка разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Як зазначено в заяві позичальника, вона ознайомлена і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, своїм підписом вона підтвердила факт отримання нею інформації про умови кредитування банку. Вона згодна з тим, що ця заява разом із пам'яткою клієнта і Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Таким чином, підписавши дану заяву відповідач підтвердила, що між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір на вказаних вище умовах.

Відповідно до п.9.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

При розгляді справи також було встановлено, що відповідач не виконав умови договору щодо своєчасної сплати коштів на погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. Наведене підтверджується розрахунком заборгованості за договором, з якого, також, вбачається, що останній платіж відповідач здійснювала за кредитними зобов'язаннями 11.06.2009 року. Отже, з червня 2009 року відповідач перестала виконувати щомісячні зобов'язання. Сума заборгованості згідно розрахунку складає 24681,24 грн., а саме: 6006,85 грн. - заборгованість за кредитом, 14682,85грн. - заборгованість по відсотках, 2340,05 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф /фіксована частина/, 1151,49 грн. - штраф /процентна складова/.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідачем порушено умови укладеного між сторонами договору щодо своєчасної сплати кредиту та відсотків, а тому позивач має право на стягнення вказаної вище в рішенні суми заборгованості, розрахунок якої відповідач не оспорювала.

Відповідач просила суд відмовити в задоволенні позову в зв'язку з пропуском строків позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі,зробленою до винесення ним рішення.

Згідно із ч.4. ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначеного періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

В судовому засіданні встановлено, що позичальник з липня 2009 року перестала вносити кошти на погашення кредиту, що стверджується розрахунком заборгованості, випискою по особовому рахунку позичальника.

Отже, згідно умов договору відповідач зобов'язана була погасити заборгованість до 11.07.2009 року, тобто, саме з цього часу для позивача починається перебіг строку позовної давності, оскільки позичальником не виконані зобов'язання за договором в обумовлений строк, а інші строки виконання зобов'язань умовами договору не передбачені, хоча позивачем прострочена заборгованість розраховується щомісячно, що слідує з розрахунку заборгованості позичальника, до суду позивач звернувся 16.11.2015 року.

В постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року, яку прийнято за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом /судами/ касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у кредитних правовідносинах, викладено правову позицію стосовно того, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом /судами/ касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позивачу достовірно було відомо про порушення його прав, тому, звернувшись до суду за захистом своїх прав у листопаді 2015 року, банк пропустив встановлений цивільним законодавством загальний строк позовної давності, про що було заявлено відповідачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг діє по цей час, оскільки жодна із сторін не проінформувала іншу сторону про припинення дії договору, а тому строки позовної давності позивачем не пропущено колегія суддів вважає необґрунтованими.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: