Справа № 473/2638/15-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"13" червня 2016 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючої - судді Висоцької Г.А.

при секретарі - Радєвій Н.В.

за участю позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська із застосуванням звукозаписувальної техніки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

09.07.2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 38632 грн., заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 04.05.2015 року о 6.15 год. в м. Вознесенську по вулиці Молодогвардійській біля будинку № 1 в результаті раптового пошкодження твариною ( коровою), власником якої є відповідач автомобіля НОМЕР_1, що належить позивачу.

Внаслідок ДТП його автомобілю завдано механічні пошкодження, за результатами висновку про оцінку вартості збитків, вартість відновлювального ремонту автомобілю становить 38632 грн., які відповідач не відшкодовує, а усіляко уникає його, через що змушений звертатись за захистом своїх прав до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 посилаючись на викладені в позовній заяві обставини справи, зменшили позовні вимоги, просили суд остаточно стягнути з відповідача завдану матеріальну шкоду у розмірі 31169 грн. 95 коп.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, її представник ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, вважає, що вимоги позивача необґрунтовані, корова не належить відповідачу та вина останнього не підтверджена.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та дослідивши матеріали даної цивільної справи, матеріали адміністративної справи № 473/1699/15-п, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04.05.2015 року о 06 год. 15 хв. в м. Вознесенську Миколаївської області по вул. Молодогвардійській корова раптово вибігла на дорогу в результаті чого відбулося її зіткнення з транспортним засобом Renault, державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7, в наслідок чого автомобілю було завдано пошкодження, а саме: деформовано передній капот, переднє праве крило, розбито передню праву блокфару.

Відносно погонича тварин (корів) ОСОБА_8, 04.05.2016 року старшим інспектором ВДАІ з ОАТ Вознесенського району капітаном міліції ОСОБА_6 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії АП1 № 742465 за ст. 124 КУпАП ( а.с. 4 ).

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення за вищевказаним протоколом, 20.05.2015 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області винесено постанову про закриття провадження відносно ОСОБА_8 за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 9).

Вказана постанова суду набрала законної сили 02.06.2015 року.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» корова відноситься до сільськогосподарських тварин.

Відповідно до .ч 3 ст. 3 дія цього Закону поширюється на поводження з тваринами незалежно від форми власності та інших речових прав на них.

Згідно положень ст. ст. 12 та 35 вказаного Закону України право власності або інші речові права особи, яка утримує тварину, обмежені обов'язком дотримання норм і вимог цього Закону. Шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

За порушення вимог цього Закону винні особи несуть кримінальну, адміністративну та цивільно-правову відповідальність згідно із законом.

Відповідно ст. 322 ЦПК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно інформації Управління ветеринарної медицини в Вознесенському районі Вознесенської районної державної лікарні ветеринарної медицини Головного управління ветеринарної медицини в Миколаївській області за № 47 від 14.07.2015 року, № 74 від 23.11.2015 року, спеціалістами Вознесенської районної державної лікарні ветеринарної медицини 27.05.2015 року було проведено обстеження, щеплення та відбір крові для дослідження на лейкоз, бруцельоз від великої рогатої худоби (корів), в кількості 2 (двох) голів, ідентифікаційний номер UA, б/н кличка Майка», які належать громадянці ОСОБА_4, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. З приводу вказати вік, колір, інші ідентифікаційні відомості вищевказаних тварин не в змозі, так як документи ( паспорт ) на тварину знаходяться у власника тварин ОСОБА_4 ( а..с. 35,69 ).

Посилання представника відповідача на інформацію тієї ж установи за № 66 від 10.11.2015 року, згідно якої ОСОБА_4 належить на правах власника лише одна корова, ідентифікаційний номер тварини UA, з приводу лікування корови у звязку з отриманими тілесними ушкодженнями за період 2015 року, не зверталася ( а..с. 52 ), як обставину, що свідчить, що відповідач не є власником корови, яка пошкодила автомобіль позивача, суд не приймає, зважаючи на покази свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, в присутності яких відповідач висловлювала занепокоєння чи жива тварина, переймалася її станом здоровя після ДТП та не заперечувала, що вона власник тварини.

Крім того, особа, яка фактично виконувала функції пастуха - ОСОБА_8 при складанні протоколу про адміністративне правопорушення вказав свідку ОСОБА_6, що власником тварини є ОСОБА_4, вказав місце її мешкання, зазначив, що в неї знаходиться його паспорт і в її будинку він тимчасово проживає, що підтверджується його поясненнями від 04.05.2015 року, які знаходяться в матеріалах адміністративної справи № 473/1699/15-п.

Зазначений документ, що посвідчує особу - паспорт в присутності свідків ОСОБА_5, ОСОБА_7 було надано саме відповідачем ОСОБА_4 для огляду та складання протоколу працівнику міліції після ДТП 04.05.2015 року.

З урахуванням викладеного суд вважає, що тварина - корова чорно-білого кольору, без належної ідентифікації, яка спричинила пошкодження автомобілю, що належить позивачу є власністю саме відповідача ОСОБА_9, тому критично сприймає доводи представника відповідача ОСОБА_3, що відсутнє підтвердження цього.

Представник відповідача ОСОБА_3 не заперечував, що на світлинах та звуко і відеозаписі, наданих позивачем і досліджених в судовому засіданні ОСОБА_4 випасає корів, що їй належать в тому числі і без належної ідентифікації - індивідуального номеру, що присвоюється тваринам та не змінюється протягом її життя у відповідності, як то передбачено законом України «Про ідентифікацію та реєстрацію тварин».

Відповідно до положень ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року зі змінами і доповненнями розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

При вирішенні даного спору про відшкодування матеріальної шкоди суд виходить з того, що матеріальна шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, а між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Посилання представника відповідача, що у тій дорожній обстановці, що склалась на момент ДТП водій не дотримувався Правил дорожнього руху України, що в певній мірі привело до дорожньо-транспортної пригоди і пошкодження автомобіля є безпідставними і спростовуються показами свідка ОСОБА_5

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5, який є очевидцем ДТП пояснив, що саме відповідача він бачив, коли стояв на зупинці, вона йшла за коровою чорно-білого кольору, потім повернулася і рушила в бік будинків, а тварина зупинилась і паслася біля дороги. При наближенні автомобіля позивача, корова, яка знаходилась з боку смуги руху транспортного засобу раптово рушила на узбіччя, а потім і на проїзну частину дороги в бік транспортного засобу і вдарила його головою, після чого побігла в сторону пасовища.

Також свідок зазначив, що ДТП відбулося через 20-30 м. за поворотом, автомобіль рухався повільно.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що водієм транспортного засобу ОСОБА_7 були викликані працівники ДАІ, при цьому безпосередньо після ДТП було складено схему пригоди, зафіксовано місце та інші обставини пригоди, механічні пошкодження транспортного засобу, та складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124, але жодна з сторін не була притягнута до адміністративної відповідальності за порушення ПДР. В діях позивача працівниками ДАІ не було встановлено порушення ПДР, а відносно відповідача, як було встановлено в судовому засіданні і підтверджено показами свідка ОСОБА_6, його рапортом на імя начальника ВДАЇ м. Вознесенська та Вознесенського району Миколаївської області, матеріалами адміністративної справи № 473/1699/15-п протокол про адміністративне правопорушення скласти не вдалося не зважаючи на неодноразові намагання працівника міліції, оскільки ОСОБА_4, ховалася і усіляко уникала спілкування.

Ухвалою суду від 09.12.2015 року по даній цивільній справі за клопотанням представника позивача, для визначення суми матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу в результаті ДТП, було призначено судову авто товарознавчу експертизу, виконання якої доручено експертам Миколаївського відділення Одеського ОНДІСЕ ( а.с. 83 ).

Згідно висновку судової автотоварозначної експертизи транспортного засобу № 1420 від 01.04.2016 року, на основі проведених досліджень та розрахунків визначена сума матеріального збитку завданого власнику автомобіля Renault-Fluence, державний номер НОМЕР_2, з врахуванням факторів викладених в дослідницькій частині, складає 31169,95 грн. ( а.с. 95-109 ).

Відповідно ст. 14 Закону України «Про дорожній рух»учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Згідно ст. 14 Закону України «Про дорожній рух»(далі Закону) учасники дорожнього руху зобов'язані: створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За змістом п.7.6 ПДР України, переганяти стадо тварин по дорозі дозволяється лише у світлий час доби, при цьому залучається така кількість погоничів, щоб можна було направляти тварин, якомога ближче до правого краю дороги та не створювати небезпеку та перепони іншим учасникам дорожнього руху.

Згідно з п. 7.7ПДРособам, що керують гужовим транспортом і погоничам тварин забороняється:

а) рухатися по автомобільних дорогах державного значення (за можливості рухатися автомобільними дорогами місцевого значення);

б) використовувати вози, не обладнані світлоповертачами, без ліхтарів у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості;

в) залишати на смузі відведення дороги тварин без нагляду та випасати їх;

г) вести тварин по дорогах з удосконаленим покриттям, якщо поруч є інші дороги;

ґ) переганяти тварин по дорогах у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості;

д) переганяти тварин через залізничні колії і дороги з удосконаленим покриттям поза спеціально відведеними місцями.

Відповідно до п. 7.8 ПДР , погоничі тварин зобовязані виконувати вимоги інших пунктів ПДР, які стосуються водіїв та пішоходів та не протирічать вимогам цього розділу.

Відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження»особа, яка супроводжує тварину, зобов'язана забезпечити безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою.

Відповідно до п. 2.3 ПДР, для забезпечення дорожнього руху водій зобовязаний бути уважним, слідкувати за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміни.

За п.2.10 ПДР, у випадку приналежності до ДТП, водій зобовязаний:

а) негайно зупинити транспортний засіб та залишатися на місті пригоди;

б)включити аварійну сигналізацію та встановити знак аварійної зупинки відповідно вимогам п.9.10 ПДР;

в) не переміщувати транспортний засіб та предмети, які мають відношення до пригоди;

д) повідомити про ДТП в орган чи підрозділ міліції, записати прізвища очевидців, очікувати прибуття працівників міліції;

е) прийняти всі міри для збереження слідів пригоди.

Передбачена статтею 1166 ЦК України презумпція заподіювача шкоди означає, що докази відсутності його вини має подати сам відповідач. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є заподіювачем шкоди або особою, яка в силу закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Суд вважає, що саме відповідач ОСОБА_4, як власник сільськогосподарської тварини внаслідок не виконання нею своїх обов'язків по належному та безпечному перегону корови з місця її постійного утримання до місця випасання худоби, винна у зазначеному ДТП в якому заподіяно шкоду позивачу при механічному пошкодженні автомобіля і саме вона повинна нести відповідальність за позовом.

Відповідно зістаттею 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як розяснено у п. 11Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

Отже, виходячи з аналізу чинного законодавства, вирішуючи спір у межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, наданих сторонами, можливо дійти до висновку, що дійсно 04.05.2015 року о 6.15 год. в м. Вознесенську по вулиці Молодогвардійській біля будинку № 1 відбулося зіткнення автомобіля позивача та корови чорно білого кольору, яка, як встановлено судом належить відповідачу.

Суд вважає, що позивачем надано докази, які у своїй сукупності дають підстави дійти до переконливого висновку, що шкоду було завдано саме винним діями відповідача, дії відповідача були неправомірними, до того ж суду надано достовірні докази того, що пошкодження транспортного засобу, на які вказує ОСОБА_1 виникли саме внаслідок загаданої ДТП, а не з будь-яких інших підстав, оскільки безпосередньо після ДТП такі ушкодження транспортного засобу були зафіксовані працівниками міліції у належний спосіб, і надані позивачем докази про вартість матеріальних збитків є такими, що підтверджують безпосередній причинний звязок між зіткненням та заподіяною шкодою, її розміром.

З огляду на викладене, з врахуванням того, що висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити у звязку із доведеністю у судовому засіданні, що дії відповідача були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок , факту завдання шкоди, зазначеної позивачем за участю відповідача, розміру завданої шкоди.

Відповідно до положень ст.79, 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові втрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, а граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 поніс витрати, пов'язані з отриманням правової допомоги, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера ( а.с.117), але відсутній розрахунок витрат на правову допомогу, що є підставою для відмови у задоволені стягнення цих витрат.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60,88, 209-210, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 31169 ( тридцять одну тисячу сто шістдесят девять ) гривень 95 копійок матеріальної шкоди та 1851 ( одну тисячу вісімсот шістдесят одну ) гривну 56 копійок судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через місьскрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: Висоцька Г.А.