АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

23 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Шкоріної О.І., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «БанкНаціональний Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Паламарчука Віталія Віталійовича

на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 24 березня 2016 року

в цивільній справі за заявою ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Національний Кредит» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24 березня 2016 року було задоволено заяву ОСОБА_3 та визнано виконавчий лист № 2-6327/12, виданий Дарницьким районним судом м. Києва 03.10.2014 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Національний Кредит» заборгованості у сумі 502 842 грн. 70 коп. таким, що не підлягає виконанню.

Не погодившись з такою ухвалою суду ПАТ «Банк Національний Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Паламарчука В.В. подало апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування ухвали суду та постановлення нової ухвали про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Зазначає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права.

В суді апеляційної інстанції представник ПАТ «Банк Національний Кредит» Кисельов А.В. апеляційну скаргу підтримав з підстав,наведених в ній.

ОСОБА_5,який є представником ОСОБА_3 за довіреністю,просив апеляційну скаргу відхилити,зазначив ,що зверненням стягнення навіть на одну з земельних ділянок,яка є предметом іпотеки ,слід вважати борг погашеним,оскільки її вартість перевищує розмір заборгованості ,що підлягає стягненню за судовим рішенням.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цих межах, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦПК України, якщо обов'язок боржника відсутній повністю або частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Задовольняючи заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «Банк Національний Кредит» було звернуто стягнення на земельну ділянку АДРЕСА_1, площею 0,249 га, вартістю 627 000 грн. та зареєстровано право власності на неї за ПАТ «Банк Національний Кредит», а відтак заява про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованою.

Проте погодитися із такими висновками суду у повній мірі не можна.

Як убачається з матеріалів справи 10.06.2013 року Дарницьким районним судом м. Києва було ухвалене заочне рішення у справі за позовом ПАТ «Банк Національний Кредит» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит №26ф/2006/02-371/2-1 від 04.08.2006 року та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Національний Кредит» заборгованість у розмірі 502 842, 70 грн., судовий збір у сумі 3219,00 грн. та 420,00 грн. у відшкодування витрат на розміщення оголошення про виклик відповідача.

03.10.2014 року на виконання вищевказаного рішення суду було видано виконавчий лист.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 02.02.2016 року було частково задоволено позов ПАТ «Банк Національний Кредит» та в рахунок погашення боргу ОСОБА_3 за договором про іпотечний кредит №26ф/2006/02-371/2-1 від 04.08.2006 року у розмірі 1 372 694, 57 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки у вигляді земельної ділянки площею 0,2500 га, що знаходиться в АДРЕСА_2, вартістю 630 000,00 грн., та земельної ділянки площею 0,2490 га, що знаходиться в АДРЕСА_1, вартістю 627 000 грн., які належать ОСОБА_3, шляхом визнання права власності на вищевказані ділянки за ПАТ «Банк Національний Кредит».

Оскільки вищевказане рішення Апеляційного суду Київської області набрало законної сили, ОСОБА_3 вважає, що на сьогодні у нього відсутня заборгованість за договором про іпотечний кредит, тому що за цим рішенням ПАТ «Банк Національний Кредит» було передано дві земельні ділянки в рахунок погашення боргу.

Згідно зі ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Як зазначається у Постанові Верхового Суду України від 11.12.2013 року у справі №6-124цс 13, відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Законом України «Про державну реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема п. 9 ч. 1 ст. 27 визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 вказаного закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

А відтак, набрання законної сили рішенням суду щодо звернення стягнення на земельні ділянки, що перебувають на праві власності в ОСОБА_3, у рахунок погашення боргу за договором про іпотечний кредит шляхом визнання права власності на вищевказані ділянки за ПАТ «Банк Національний Кредит» не є моментом виникнення права власності на вказані земельні ділянки у стягувача.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, земельна ділянка площею 0,249 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 дійсно належить на праві власності ПАТ «Банк Національний Кредит» (т. 2, а.с.13-14).

Разом з тим, земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, перебуває у власності ОСОБА_3 (т.2 а.с. 15).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Заявником не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що на момент звернення до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, власником двох земельних ділянок відповідно до рішення Апеляційного суду Київської області є ПАТ «Банк Національний Кредит».

А відтак, не можна вважати, що на сьогодні рішення Апеляційного суду Київської області щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у вигляді земельної ділянки площею 0,2500 га, яка знаходиться в АДРЕСА_2, вартістю 630 000,00 грн. в рахунок погашення боргу ОСОБА_3 за договором про іпотечний кредит №26ф/2006/02-371/2-1 від 04.08.2006 року,виконане в повному обсязі.

Крім того,при постановленні оскаржуваної ухвали,суд зазначив ,що рішенням Апеляційного суду м. Києва скасоване рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23.01.2015 року про звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом із цим таке рішення Апеляційним судом м.Києва не ухвалювалося.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про те,що суд першої інстанції не у повній мірі встановив обставини, що мають значення для вирішення питання про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не звернув увагу на наведене та передчасно дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

У зв'язку з цим, оскаржувана ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 24 березня 2016 року на підставі ст.312 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Національний Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Паламарчука ВіталіяВіталійовича задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 24 березня 2016 року скасувати з передачею питання на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа № 753/3046/16

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6962/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Лужецька О.Р.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.