справа № 208/7839/15-ц
№ провадження 2/208/359/16
РІШЕННЯ

Іменем України

04 квітня 2016 р. м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Ричка С.О.

при секретарі - Щербацевич Д.В.,

за участю: представника відповідача за первісним позовом та представника позивача за зустрічним позовом: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Заводського районного суду м. Дніпродзержинська цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_2 до ТОВ НВІКП «Інно-Дніпро» про визнання договорів не дійсними та за зустрічним позовом ТОВ НВІКП «Інно-Дніпро» до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся 13.10.2015 року до Заводського районного суду з позовною заявою до ТОВ науково-виробниче інноваційне комерційне підприємство «Інно-Дніпро» про визнання договорів недійсними.

Ухвалою суду від 14.10..2015 року було відкрито провадження по справі справу призначено до розгляду.

Ухвалою суду від 29 березня 2016 року провадження за первісним позовом було закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову, разом з цим до суду надійшов зустрічний позов, який було об'єднано з первісним та призначено до розгляду.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог представник позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_2 звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого інноваційного комерційного підприємства «Інно-Дніпро» про визнання недійсним договору оренди та про встановлення наслідків нікчемності договору купівлі-продажу нерухомого майна. Дійсно, між ТОВ НВІКП «Інно-Дніпро» та приватним підприємством науково-виробничою фірмою «Влад» 04.11.1998 року було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого ТОВ НВІКП «Інно-Дніпро» придбав у ТОВ НВФ «Влад» 11/100 будівлі А-2 за адресою: АДРЕСА_1, 11/100 частин будівлі складаються з квартири НОМЕР_1 та квартири НОМЕР_2, загальною площею 138 кв.м. Відповідно до п.8 Договору купівлі-продажу, цей договір підлягає реєстрації у Бюро технічної інвентаризації. Однак з різних причин реєстрацію договору вчасно - зроблено не було. У 2015 році позивач звернувся до реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції з заявою про державну реєстрацію приміщення але отримав рішення про відмову від 17.07.2015 року №22956614, в якому державний реєстратор посилається як на підставу відмови, на відсутність правовстановлюючих документів. Мається на увазі відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, що на думку державного реєстратора є порушенням ст. 227, 242 Цивільного кодексу України , у редакції, що діяла на той час. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» у редакції, що діяла на час укладення договору, договір не підлягав нотаріальному посвідченню. Проте, відповідно до ст. 657 ЦК України (у діючий редакції), договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового дому (квартири), або іншого нерухомого майна укладаються у письмовій формі і підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно договору оренди, приміщення, що надається в оренду, належить орендодавцеві на праві власності на підставі купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного на товарній біржі «Дніпродзержинська» 04.11.1998 року. Тобто, нотаріальне посвідчення договору не провадилося, державна реєстрація його не здійснювалася, тому просить позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач за зустрічним позовом в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву в якій визнав зустрічні позовні вимоги та просив суд розглянути справу без його участі.

Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд розглянув дану справу на підставі наявних в ній документів та доказів, вислухав позивача, його представника, відповідача, оглянувши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги незаконні, необґрунтовані, безпідставні та не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи між позивачем за зустрічним позовом ТОВ НВІКП «Інно-Дніпро» та приватним підприємством науково-виробничою фірмою «Влад», 04.11.1998 року було укладено договір купівлі-продажу .нерухомого майна, відповідно до якого ТОВ НВІКП «Інно-Дніпро» придбав у ТОВ НВФ «Влад» 11/100 будівлі А-2 за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно договору купівлі-продажу позивач за зустрічним позовом придбав 11/100 частин будівлі, яка складається з квартири НОМЕР_1 та квартири НОМЕР_2, загальною площею 138 кв.м., відповідно до п.8 Договору купівлі-продажу, цей договір підлягає реєстрації у Бюро технічної інвентаризації.

Судом встановлено, що 09.11.1998 року було здійснено перехід права власності від ПП НВФ «Влад» до ТОВ НВІКП «Інно-Дніпро» ЛТД, на підставі договору купівлі-продажу від 04.11.1998р. реєстраційний номер 004/366-Н, зареєстрованого Товарною біржею «Дніпродзержинська», що підтверджується довідкою № 747 від 02.09.2015р.

Як вбачається з рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 22956614 від 17.07.2015 року, позивачу за зустрічним позовом було відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності приватна на нежитлове приміщення (вбудоване приміщення НОМЕР_1-НОМЕР_3), що розташоване за адресою АДРЕСА_1 оскільки для договорів купівлі-продажу нерухомості встановлено обов'язкову нотаріальну форму договору, крім того відповідно даних Технічного паспорту № 130 від 01.07.2015 року квартира НОМЕР_1 та «НОМЕР_2» самовільно переобладнані у нежитлове приміщення, з самовільним збільшенням загальної площі та самовільним збільшенням житлової площі.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Ні в позовній заяві, а ні в судовому засіданні позивач не вказав, яким саме чином відповідач порушив, не визнає або оспорює права, свободи чи інтереси позивача.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, позивач за зустрічним позовом не надав суду доказів того, що відповідач перешкоджає йому у реалізації ним своїх прав, а також про те, що він набув право власності на самовільно переобладнані з квартира НОМЕР_1 та «НОМЕР_2» у нежитлове приміщення, з самовільним збільшенням загальної площі та самовільним збільшенням житлової площі приміщення (вбудоване приміщення НОМЕР_1-НОМЕР_2), що розташоване за адресою АДРЕСА_1 оскільки згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна, від 04.11.1998р. реєстраційний номер 004/366-Н, зареєстрованого Товарною біржею «Дніпродзержинська», ТОВ НВІКП «Інно-Дніпро» придбав у ТОВ НВФ «Влад» 11/100 будівлі А-2 за адресою: АДРЕСА_1, які складаються з квартири НОМЕР_1 та квартири НОМЕР_2, загальною площею 138 кв.м.

На підставі викладеного та керуючись ст..41 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 203, 215, 220, 319, 321, 334, 328, 346, 391, 392, 629, 626, 638, 655, 657 ЦК України , ст.ст. ст.ст. 10, 57, 60, 88, 174, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, Законом України "Про товарну біржу", суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні зустрічного позову ТОВ НВІКП «Інно-Дніпро» до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний термін скарги про апеляційне оскарження, або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 11 квітня 2016 року.

Суддя Ричка С. О.