Справа № 465/3359/14 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/783/1725/16 Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого - судді Берези В.І., суддів: Бойко С.М., Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря судового засідання: Брикайло М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, на рішення Франківського районного суду м.Львова від 22 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором № 6/1700/511 у розмірі 165344,47 дол. США, що в еквівалентному співвідношенні до національної валюти, згідно ставок НБУ станом на 13.11.2014 року становить 2604113,23 грн. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив представник відповідача, просить таке скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В апеляційній скарзі зазначає про те, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Судом не встановлено всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а обставини, які суд встановив, не відповідають дійсності та не підтверджуються належними і допустимими доказами. Мотивує тим, що позивач не зазначає, з якої дати ОСОБА_2 перестала виконувати щомісячні зобов`язання з погашення кредиту, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом та з вимогами про дострокове повернення кредиту банк звернувся 02.06.2014 року, включивши до позовних вимог як всю заборговану суму на цей момент, так і майбутні платежі, не звернувши при цьому уваги на строки позовної давності. Зазначає, що позовна давність за вимогами кредитора про поверненнякредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення якихвідповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами,повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Крім того, вказує на те, що сторонами Кредитного договору узгоджено питання щодо можливості дострокового повернення Кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них та неустойки у певних випадках.Кредитним договором не передбачено права Банку вимагатидострокового повернення кредитних коштів у зв'язку з невиконанням належнимчином зобов'язань за Кредитним договором, а тому вимога Банку щодо достроковогостягнення із відповідача майбутніх платежів по Кредитному договору суперечитьумовам такого договору. Вважає, що оскільки термін повернення кредиту згідноз Кредитним договором не наступив, ПАТ «ВТБ Банк» не могло вимагатидострокового повернення кредитних коштів, оскільки відсутні обставини, знастанням яких таке право у позивача виникає. Також зазначає про необхідність застосування річного строку позовної давності до вимог про стягнення пені та вказує на здійснення такого розрахунку в доларах США, а не в національній валюті. На думку апелянта, суд, до того ж, не дотримався принципу оцінки доказів.

В судове засідання з`явився представник позивача Червінський І.М., відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи. Представник відповідача - ОСОБА_3, подав клопотання про відкладення розгляду справи, однак поважних причин неявки не підтвердив, тому колегія суддів вважає, що зазначене клопотання, в силу норми ст.305 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, який заперечив проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст.213 ЦПК України,рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 17.01.2008 року, між позивачем ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем ОСОБА_2 укладено Кредитний договір № 6/1700/511, згідно з умовами якого відповідачу надано кредит на загальну суму суму 200000 доларів США, з кінцевим терміном погашення - до 2028 року, зі сплатою 12,5 відсотків річних за користування кредитними коштами. Між сторонами 23.12.2009 року укладено договір про внесення змін № 1 до Кредитного договору, згідно з умовами якого змінено спосіб та порядок погашення кредиту, а також порядок нарахування та сплати процентів за користування кредитом та погашення кредиту.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач належно виконав умови Кредитного договору у частині надання у розпорядження відповідача грошових коштів, обумовлених Договором, а відповідачем порушено істотні умови Кредитного договору, останній не виконує зобов`язання по Кредитному договору згідно із встановленим графіком погашення кредиту.

З даним висновком погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства у встановлений строк.

Згідно з ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Як з`ясовано судом першої інстанції, станом на 13.11.2014 року відповідач не виконує належним чином зобов`язання за Кредитним договором, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість.

В силу вимог ч.ч. 1, 3 ст. 10. ч. 1 ст. 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, відповідно, надавши докази (ст.57-60 ЦПК України).

В матеріалах справи наявний розрахунок суми заборгованості за Кредитним договором №6/1700/511 від 17.01.2008 року станом на 13.11.2014 року (а.с.60-66), з якого вбачається, що загальна заборгованість становить 165344, 47 доларів США, яка складається з: 139071,03 дол. США - поточна заборгованість за кредитом; 7920,00 дол. США заборгованість за простроченим кредитом; 119, 57 дол. США - 3 відсотки річних за порушення строку повернення боргу за кредитом; 14752, 25 дол. США борг по відсотках та 3 проценти річних; 1453,75 дол. США - пеня, нарахована за порушення строків повернення кредиту; 2027,87 дол. США - пеня за несплату відсотків по кредиту.

Судом першої інстанції належним чином досліджено даний розрахунок заборгованості. Відповідний розрахунок містить вичерпну інформацію про наявність заборгованості позичальника перед банком. Жодних інших розрахунків матеріали справи не містять, зокрема і тих, які б спростовували наявність заборгованості чи виключали факт існування договірних зобов`язань за Договором кредиту.

Із розрахунку суми заборгованості за Кредитним договором (а.с.60-66) вбачається, що відповідач, починаючи з 3 березня 2014 року повністю не виконує своїх зобов`язань за Договором, частково погашаючи суму заборгованості лише до вищезазначеної дати.

Таким чином, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що позивач не зазначає, з якої дати ОСОБА_2 перестала виконувати щомісячні зобов`язання з погашення кредиту.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається і на ту обставину, що позивач включив до позовних вимог як всю заборговану суму на момент подання позовної заяви - 02.06.2014 року, так і майбутні платежі, не звернувши при цьому уваги на строки позовної давності.

Однак, дані обґрунтування не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою, тобто з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У даній справі, судом встановлено, що згідно з умовами Кредитного договору (розділ 8) позичальник зобов'язаний погашати кредит та проценти за користування кредитом щомісячно ануїтетним платежем в сумі не менше 2273, 00 дол. США в строк з 25 числа по останній робочий день поточного місяця, починаючи з січня 2008 року згідно з Додатком №1 до Договору, тобто в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту та процентів за користування кредитом повинно здійснюватись позичальником частинами в строк з 25 числа по останній робочий день поточного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Позивач, звернувшись до суду з позовом 05.06.2014 року (підтверджується штампом на конверті (а.с.34)), та уточнивши позовні вимоги 27.11.2014 року, не пропустив строк позовної давності щодо стягнення заборгованості по кожному з чергових платежів, які підлягали сплаті в період з 03.03.2014 року по 29.10.2014 року, оскільки такі вимоги входять в межі загальної та спеціальної позовної давності.

Як встановлено судом, обставиною, яка стала підставою для звернення 05.06. 2014 року Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до суду з позовом про дострокове повернення кредиту виявився факт порушення позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, а саме: припинення ним 03.03.2014 року передбачених договором виплат з погашення чергового платежу за кредитом та процентами за користування кредитом.

Право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів у разі прострочення сплати чергових платежів передбачено ст. 1050 ЦК України.

Таким чином, аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання (у справі, що переглядається - 17.01.2028 року) вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

А тому не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що Банк не може вимагати достроковогостягнення із відповідача майбутніх платежів по Кредитному договору.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині необхідності сплати пені в національній валюті, як це передбачено Договором, то такі не заслуговують на увагу, оскільки сума пені, яка підлягає сплаті, вказана у гривневому еквіваленті до долара США станом на 13.11.2014 року, що не суперечить вимогам ч.2 ст.192 ЦК України, ст.533 ЦК України, п.9.1 Договору від 23.12.2009 року про внесення змін №1 до Кредитного договору від 17.01.2008 року №6/1700/511.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, апеляційну скаргу як таку, що не спростовує висновків суду першої інстанції, слід відхилити, а рішення залишити без змін.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, ч.1 ст. 309, ст.ст. 314, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів подачею касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Береза В.І.

Судді: Бойко С.М.

Штефаніца Ю.Г.