У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоГвоздика П.О.,
суддів: Євтушенко О.І., Мостової Г.І.,
Мартинюка В.І., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа - Комунальне підприємство «Жилсервіс-2» Дніпропетровської міської ради, про стягнення грошових коштів, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2005 року ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду з позовом, у якому зазначали, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_8, ОСОБА_9 проживають у квартирі АДРЕСА_2, розташованій над їх квартирою, власником квартири є ОСОБА_9 Без відповідних дозволів Виконавчого комітету Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради та інших необхідних установ відповідачі здійснили самовільне перепланування та переобладнання сантехнічного обладнання у квартирі АДРЕСА_2.

Позивачі вважали, що самовільна реконструкція квартири здійснена відповідачами з порушенням вимог Інструкції про порядок технічної інвентаризації об'єктів нерухомості, Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, з порушенням санітарно-гігієнічних норм та правил. Вказане перепланування спричинило для них негативні наслідки та порушило їх права, оскільки внаслідок вказаних реконструкцій у квартирі позивачів у 2000 році на стелі виникли тріщини, дірки (у туалетній кімнаті), у зв'язку з чим вони вимушені були робити ремонт. Починаючи з грудня 2002 року водно-каналізаційна система у квартирі відповідачів вийшла з ладу, волога із замурованих у перекритті труб почала проникати в квартиру позивачів. Залиття фекальними водами були неодноразовими і систематичними та продовжувалися до 17 червня 2006 року. Внаслідок залиття у ванній кімнаті пошкоджено стелю площею 4 кв. м, у туалеті - стелю площею 2,4 кв. м, стіни площею 2 кв. м.

При здійсненні переобладнання відповідачі порушили вимоги недопустимості самочинного перепланування та переобладнання квартири, руйнування конструкції та перестановки технічного обладнання за межі передбачених для цієї мети кімнат, здійснили самовільне перенесення унітаза у коридор без проекту та технічного висновку, влаштували додаткову (позапроектну) каналізаційну трубу довжиною близько 3 м у плиту перекриття у горизонтальній площині, що привело до неналежного функціонування водо-каналізаційної системи у квартирі АДРЕСА_2 та залиття квартири позивачів і, як наслідок, заподіяння майнової та моральної шкоди.

Неодноразово змінюючи позовні вимоги, остаточно у листопаді 2014 року просили стягнути солідарно з відповідачів: на відновлення санвузлів - 2 360 грн 90 коп.; по 8 750 грн на відшкодування моральної шкоди на користь кожного позивача; судові витрати у розмірі 5 963 грн 80 коп., що складаються зі сплаченого судового збору у розмірі 116 грн 20 коп., витрат за зняття копії з електронного носія з комісійними банку у розмірі 16 грн 50 коп., витрат за проведення комісійної судової будівельно-технічної експертизи з комісійними банку у розмірі 2 366 грн 60 коп., за надання правової допомоги з комісійними банку - 408 грн, за надання правової допомоги за представництво у розмірі 3 тис. грн, за зняття ксерокопій з документів - 56 грн 50 коп.

Також просили зобов'язати відповідачів протягом двох місяців з дня набрання рішенням суду законної сили відновити до первісного стану та місцезнаходження сантехнічне обладнання (ванну, унітаз) та мережу водо-каналізаційних труб на момент придбання квартири АДРЕСА_2 згідно з поверховим планом на дату проведення інвентаризації КП «МБТІ» м. Дніпропетровська 21 червня 1999 року у відповідності з ДБН В2.2-15-2005, СНиП 2.04.01.85, що відповідає технічному проекту будівництва будинку по АДРЕСА_2 у м. Дніпропетровську; зобов'язати відповідачів у квартирі АДРЕСА_2 на підставі нормативних вимог ДБН В2.2-15-2-005, СНиП 2.04.01.85 п. п. 5.13, 9.8. розділу «Водопостачання та каналізації», п. п. 17.2, 17.4, 17.6, 17.9 розділу «Мережі внутрішньої каналізації», провести монтажні, будівельні, сантехнічні роботи в санвузлах (туалеті, ванній кімнаті) та коридорі, з обов'язковим узгодженням з санітарно-епідеміологічною службою, а саме: демонтаж позапроектних додаткових розводок, прокладених у плиті і на плиті залізобетонного перекриття та демонтаж кахельних плит на додаткових водоканалізаційних розводках; відновити пошкоджену гідроізоляцію; бетонування (цементування) пошкодженої залізобетонної плити перекриття, яка є несучою конструкцією; виконати конструкцію зливу з унітазу згідно з нормативним уклоном у відповідності з нормативними вимогами СНиП 2.04.01.85 з доступом до розводок внутрішньої водоканалізаційної мережі; контроль за виконанням рішення суду відповідачами покласти на КП «Жилсервіс-2» ДМР (а. с. 81−83, т. 5).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6, ОСОБА_7 2 360 грн 90 коп. на відшкодування майнової шкоди. Стягнуто солідарно з ОСОБА_9, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6, ОСОБА_7 5 963 грн 80 коп. судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6, ОСОБА_7 4 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6, ОСОБА_7 2 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Зобов'язано ОСОБА_9 протягом двох місяців з дня набрання рішенням суду законної сили відновити у первісний стан та місцезнаходження сантехнічного обладнання (ванну, унітаз) та мережу водо-каналізаційних труб на момент придбання квартири АДРЕСА_2 згідно з поверховим планом на дату проведення інвентаризації КП «МБТІ» м. Дніпропетровська 21 червня 1999 року у відповідності з ДБНВ 2.2-15-2005 (СНиП 2.04.01.85), який відповідає технічному проекту будівництва будинку по АДРЕСА_2.

Зобов'язано ОСОБА_9 протягом двох місяців з дня набрання рішенням суду законної сили у квартирі АДРЕСА_2 на підставі нормативних вимог ДБН В2.2-15-2-2005, СНиП 2.04.01.85 п. п. 5.13, 9.8. розділу «Водопостачання та каналізації», п. п. 17.2, 17.4, 17.6, 17.9 розділу «Мережі внутрішньої каналізації», провести монтажні, будівельні, сантехнічні роботи в санвузлах (туалеті, ванній кімнаті) та коридорі, з обов'язковим узгодженням з санітарно-епідеміологічною службою, а саме: демонтаж позапроектних додаткових розводок, прокладених у плиті і на плиті залізобетонного перекриття, та демонтаж кахельних плит на додаткових водоканалізаційних розводках; відновити пошкоджену гідроізоляцію; бетонування (цементування) пошкодженої залізобетонної плити перекриття, яка є несучою конструкцією; виконати конструкцію зливу з унітазу згідно з нормативним уклоном у відповідності з нормативними вимогами СНиП 2.04.01.85 з доступом до розводок внутрішньої водоканалізаційної мережі. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2015 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2015 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути задоволена частково.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судом апеляційної інстанції у повному обсязі не дотримано.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11 січня 1994 року (а. с. 25, т. 1).

Квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_9 на підставі договору дарування від 14 вересня 2010 року від матері ОСОБА_8, якій зазначена квартира належала на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 01 червня 2001 року Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-2141 (а. с. 115, т. 1).

Будинок по АДРЕСА_2 у м. Дніпропетровську у 2003 році переданий на баланс КВ «ЖРЕП» Виконавчого комітету Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради та перебуває на балансі КП «Жилсервіс-2» ДМР.

Відповідно до акта від 14 березня 2003 року, підписаного начальником, інженером та розподільником робіт ЖРЕУ № 2, у квартирі АДРЕСА_2 неправильно укомплектовано унітаз, у зв'язку з чим у квартирі АДРЕСА_1 у ванній кімнаті з'явилася пляма площею 20 х 30 см, у санвузлі навколо каналізаційного стояка відклеїлися шпалери площею 50 х 60 см. На пропозицію не користуватися зливним баком до придбання резинової прокладки чи заміни бака, мешканці квартири АДРЕСА_2 відмовилися (а. с. 10, т. 1).

Згідно з актом КЖЕП № 1 від 18 квітня 2005 року у результаті залиття квартири АДРЕСА_1 із квартири АДРЕСА_2 було пошкоджено: стеля ванної кімнати - 4 кв. м, стеля туалетної кімнати - 2,4 кв. м, стін - 2 кв. м. зазначено, що для ремонту необхідно провести ґрунтовку та побілку санітарних приміщень (а. с. 15, 23, т. 1).

Відповідно до листа начальника Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного виробничого підприємства від 28 березня 2005 року № К-24 мешканці квартири АДРЕСА_1 самовільно встановили вентиль на стояк холодного водопостачання і перекривали його із-за систематичного залиття їх квартири, внаслідок халатного користування сантехприладами ОСОБА_8 (а. с. 172, т. 1).

Самовільне перепланування квартири і переобладнання сантехнічного обладнання у квартирі ОСОБА_8 проведено без отримання дозволу виконкому Бабушкінської районної ради м. Дніпропетровська, а саме: закладено двері з коридору на кухню, а з кухні - в спальню, переміщено унітаз у коридор на 3 м від каналізаційного стояка, замість допустимих 0,5 м; ванна встановлена на колишнє місце унітаза, тобто на косу хрестовину, біля чого встановлено також умивальник; всю водно-каналізаційну систему проведено в горизонтальній площині із застосуванням прямої хрестовини, що є недопустимим згідно з п. 17.6 СНиП 2.04.01.85 й замуровано у залізобетонній плиті перекриття між квартирами № 9 та АДРЕСА_2, обкладено зверху кахелем (а. с. 181, 282, т. 1, а. с. 161, т. 2).

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 27 травня 2008 року № 506-08 вартість ремонтно-відновлювальних робіт з матеріалами, що необхідно провести внаслідок залиття приміщень у квартирі АДРЕСА_1, склала 474 грн 70 коп. (а. с. 69−72, т. 2).

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2011 року, ухваленим у даній справі, стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6, ОСОБА_7 474 грн 70 коп. на відшкодування майнової шкоди, 2 500 грн на відшкодування моральної шкоди, 3 696 грн 88 коп. на відшкодування судових витрат, а всього - 6 671 грн 58 коп. Зобов'язано ОСОБА_9 протягом двох місяців з дня набрання рішенням законної сили відновити у первісний стан та місцезнаходження сантехнічне обладнання (унітаз, ванну) та мережу, відповідно до нормативів ДБН В.2.2.-15-2005, у квартирі АДРЕСА_2. В іншій частині позову відмовлено (а. с. 88, 89, т. 3).

Згідно з листом Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ станом на 14 листопада 2011 року відповідно до виконавчого листа № 2-5509/11, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_9 боргу у розмірі 6 671 грн 58 коп. стягнуто всю суму боргу (борг є погашеним) (а. с. 138, т. 3).

17 листопада 2011 року ОСОБА_9 складений гарантійний лист, яким вона гарантувала усунення дефектів і пошкоджень квартири АДРЕСА_1, що можуть з'явитися у зв'язку з проведенням планового ремонту у квартирі АДРЕСА_2 (а. с. 39, т. 4).

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2013 року заяву ОСОБА_9 про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2011 року скасовано (а. с. 119, 120, т. 4).

Згідно з висновком комісійної судової будівельно-технічної експертизи від 30 квітня 2013 року № 1741-13, проведеної Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, на час проведення дослідження встановити вартість поновлювального ремонту у квартирі АДРЕСА_1 у період 2002−2006 років експертам неможливо, у зв'язку з давністю залиття. Вартість ремонтно-відновлювальних робіт для ремонту квартири АДРЕСА_1 після її залиття склала 2 775 грн 60 коп. (а. с. 245−256, т. 4).

Задовольняючи частково позов, Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у рішенні від 17 лютого 2015 року правильно врахував акти 2002−2004 років та обґрунтовано стягнув з відповідачів на відшкодування майнової шкоди, з урахуванням вже сплачених 474 грн 70 коп., - 2 360 грн 90 коп., а також моральну шкоду, вважаючи спричинення шкоди відповідачкою доведеним.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у цій частині позову, апеляційним судом безпідставно зроблена переоцінка доказів, надана судом першої інстанції, тому рішення суду апеляційної інстанції у цій частині має бути скасовано, рішення суду першої інстанції - залишено в силі.

Щодо висновку про відмову у позовних вимогах про зобов'язання вчинити дії, суд апеляційної інстанції правильно вказав, що висновком № 1741-13 комісійної судової будівельно-технічної експертизи спростовано вплив місцезнаходження сантехнічного обладнання мереж водопостачання та каналізації у квартирі відповідачів на стан функціонування мережі водопостачання та каналізації у квартирі позивачів.

У цій частині рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим.

Крім того, при розгляді справи суд першої інстанції не врахував, що солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено, що зазначено і у п. 35 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Стягуючи солідарно на користь позивачів кошти на відшкодування моральної шкоди, суди послалися на ст. 1167 ЦК України, однак не врахували у повному обсязі, що відповідно до чинного законодавства моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

У разі заподіяння особі моральної шкоди, неправомірно вчиненої діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них.

Моральна шкода, спричинена фізичній особі, категорія глибоко суб'єктивна, оскільки її визначення пов'язане не тільки з обставинами справи, але і з самою особою, якій вона спричинена, так як протиправні дії чи бездіяльність тягнуть за собою неоднакові негативні наслідки емоційно-психологічного характеру для різних потерпілих. Суд першої інстанції вказаного не врахував та зазначив позивачів як солідарних потерпілих, а суд апеляційної інстанції вказану помилку не виправив, не з'ясував у кожного позивача обставини та ставлення і негативні наслідки, спричинені неправомірними діями відповідачів, та не визначив розмір моральної шкоди, заподіяної кожному позивачу окремо.

Тому у цій частині рішення апеляційного суду необхідно скасувати, а справу передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 337, 338, 339, 343, 344, 345, 347 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2015 року у частині відмови у позовних вимогах про стягнення майнової шкоди скасувати, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2015 року у цій частині залишити в силі.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2015 року в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та стягнення судових витрат скасувати, а справу у цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: П.О. Гвоздик
Судді: О.І. Євтушенко
В.І. Мартинюк
Г.І. Мостова
О.М. Ситнік