Справа № 358/675/16-ц Головуючий у І інстанції Тітов М. Б.
Провадження № 22-ц/780/4800/16 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 55 10.10.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

10 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Таргоній Д.О., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою державного підприємства «Палац спорту» на рішення Богуславського районного суду Київської області від 12 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства «Палац спорту», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Міністерство молоді та спорту України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 13 січня 2014 року між ним та державним концерном «Спортивні арени України» в особі генерального директора ОСОБА_3, за попереднім погодженням з Кабінетом Міністрів України, був укладений контракт з керівником державного підприємства «Палац спорту» відповідно до статуту підприємства, після чого у нього виникли трудові відносини з державним концерном «Спортивні арени України». 13 січня 2014 року Міністерством молоді та спорту України було видано наказ №7-к/тр «Про призначення ОСОБА_2 директором державного підприємства «Палац спорту» (далі - ДП «Палац спорту»). Зазначав, що 16 вересня 2014 року йому стало відомо, що його звільнено з роботи з 11 вересня 2014 року, а 12 вересня 2014 року іншу особу було призначено виконуючим обов'язки директора ДП «Палац спорту». Також йому стало відомо, що наказом від 11 липня 2014 року його було звільнено з посади директора ДП «Палац спорту» з 12 липня 2014 року у зв'язку із закінченням строку дії контракту та 14 липня 2014 року його призначено виконуючим обов'язки директора цього підприємства.

Вказував, що рішенням Богуславського районного суду Київської області від 16 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 18 лютого 2015 року, задоволено його позов та скасовано наказ Міністерства молоді та спорту України від 11 липня 2014 року № 215-к/тр про його звільнення з посади директора ДП «Палац спорту» 12 липня 2014 року у зв'язку із закінченням строку дії контракту від 13 січня 2014 року згідно з п.2 ст.36 КЗпП України, скасовано наказ Міністерства молоді та спорту України від 14 липня 2014 року №217-к/тр про призначення за його згодою виконуючим обов'язки директора ДП «Палац спорту» 14 липня 2014 року, скасовано наказ Міністерства молоді та спорту України від 11 вересня 2014 року № 311-к/тр про виконуючого обов'язки директора ДП «Палац спорту» та поновлено його на роботі на посаді директора ДП «Палац спорту» з 12 липня 2014 року. Допущено негайне виконання рішення суду про поновлення його на роботі. Однак рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2015 року рішення Богуславського районного суду Київської області від 16 грудня 2014 року та ухвала апеляційного суду Київської області від 18 лютого 2015 року скасовані та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні його позову про скасування наказу та поновлення на роботі відмовлено.

Позивач вказував, що на час звернення до суду з даним позовом відповідачем йому не видано належно оформлену трудову книжку і не проведено з ним розрахунок у строки, передбачені ст.116 КЗпП України, хоча до 16 липня 2015 року він продовжував працювати на посаді директора ДП «Палац спорту» та йому нараховувалась і виплачувалась заробітна плата по 15 липня 2015 року.

З урахуванням наведеного, позивач просив стягнути з ДП «Палац спорту» на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 липня 2015 року по 16 травня 2016 року у розмірі 122 259 грн. 40 коп., а також компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 29 691 грн. 52 коп.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 12 липня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Палац спорту» на користь ОСОБА_2 119 105 грн. 28 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки. У решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ДП «Палац спорту» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки та ухвалити нове рішення в цій частині, яким відмовити в позові, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до рішення Богуславського районного суду Київської області від 16 грудня 2014 року ОСОБА_2 не був поновлений на роботі, однак йому відповідачем з 11 вересня 2014 року по 15 липня 2015 року нараховувалась та виплачувалась заробітна плата. Наказом відповідача від 13 травня 2016 року №18-к ОСОБА_2 увільнено від виконання обов'язків директора ДП «Палац спорту» 11 вересня 2014 року, а 17 травня 2016 року його було повідомлено відповідачем про необхідність отримання трудової книжки. Оскільки відповідач не надав доказів про повідомлення позивача до 13 травня 2016 року про необхідність отримання трудової книжки, то суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки за період з 16 липня 2015 року по 17 травня 2016 року.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно з наказом від 09 червня 2011 року № 3 ОСОБА_2 призначено на посаду заступника директора ДП «Палац спорту» з операційної діяльності.

Відповідно до наказу від 11 листопада 2011 року № 78 ОСОБА_2 приступив до виконання обов'язків директора ДП «Палац спорту».

13 січня 2014 року між ОСОБА_2 та державним концерном «Спортивні арени України» укладено контракт, відповідно до якого ОСОБА_2 призначено на посаду директора ДП «Палац спорту», яке входить складу концерну та належить до сфери управління Міністерства молоді та спорту України, строком на шість місяців (а.с.4-7).

Згідно з п. 5.2 вказаного контракту він припиняється: а) після закінчення терміну дії контракту; б) за угодою сторін; в) до закінчення терміну дії контракту у випадках, передбачених пунктами 5.3 і 5.4 цього контракту; г) з інших підстав, передбачених законодавством та цим контрактом.

Відповідно до п.5.6 контракту, за два місяці до закінчення терміну дії контракту він може бути за угодою сторін продовжений або укладений на новий чи інший термін.

Відповідно до додаткової угоди від 23 травня 2014 року № 2 до вказаного контракту внесено зміни до п.6.1 розділу 6, зокрема вказано, що контракт діє з 13 січня по 12 липня 2014 року (а.с. 11).

Наказом Міністерства молоді та спорту України від 13 січня 2014 року №7-к/тр ОСОБА_2 призначено на посаду директора ДП «Палац спорту» з 13 січня 2014 року за контрактом (а.с.12).

Згідно з наказом Міністерства молоді та спорту України від 11 липня 2014 року № 215-к/тр ОСОБА_2 звільнено з посади директора ДП «Палац спорту» з 12 липня 2014 року у зв'язку із закінченням строку дії контракту від 13 січня 2014 року відповідно до п.2 ст. 36 КЗпП України (а.с. 13).

Відповідно до наказу Міністерства молоді та спорту України від 14 липня 217-к/тр ОСОБА_2 за його згодою ? призначено виконуючим обов'язки директора ДП «Палац спорту» з 14 липня 2014 року (а.с.14).

Наказом Міністерства молоді та спорту України від 11 вересня 2014 року № 311-к/тр ОСОБА_2 звільнено від виконання обов'язків директора ДП «Палац спорту» 11 вересня 2014 року. Призначено ОСОБА_5 за його згодою, виконуючим обов'язків директора ДП «Палац спорту» з 12 вересня 2014 року до призначення керівника (а.с.15).

По справі встановлено, що рішенням Богуславського районного суду Київської області від 16 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 18 лютого 2015 року, позов ОСОБА_2 задоволено та скасовано наказ Міністерства молоді та спорту України від 11 липня 2014 року № 215-к/тр про його звільнення з посади директора ДП «Палац спорту» 12 липня 2014 року у зв'язку із закінченням строку дії контракту від 13 січня 2014 року згідно з п.2 ст. 36 КЗпП України; скасовано наказ Міністерства молоді та спорту України від 14 липня 2014 року № 217-к/тр про його призначення за його згодою виконуючим обов'язки директора ДП «Палац спорту» 14 липня 2014 року; скасовано наказ Міністерства молоді та спорту України від 11 вересня 2014 року № 311-к/тр про виконуючого обов'язки директора ДП «Палац спорту». Поновлено ОСОБА_2 на посаді директора ДП «Палац спорту» з 12 липня 2014 року (а.с.17-22).

Рішенням Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2015 року скасовано рішення Богуславського районного суду Київської області від 16 грудня 2014 року і ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 лютого 2015 року та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 про скасування наказів та повалення на роботі (а.с.23-25).

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання рішення Богуславського районного суду Київської області від 16 грудня 2014 року ОСОБА_2 не був поновлений на роботі та відповідачем не був виданий відповідний наказ, однак позивачу з 11 вересня 2014 року по 15 липня 2015 року відповідачем нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, про що свідчить довідка відповідача від 30 травня 2016 року (а.с.48).

По справі встановлено, що наказом ДП «Палац спорту» від 13 травня 2016 року №18-к ОСОБА_2 увільнено від виконання обов'язків директора ДП «Палац спорту» 11 вересня 2014 року. Цим же наказом дано розпорядження відділу бухгалтерського обліку та звітності здійснити взаєморозрахунок зі ОСОБА_2 із врахуванням необхідності виплатити компенсації за невикористану основну щорічну відпустку за період роботи з 09 червня 2011 року по 11 вересня 2014 року в кількості 48 календарних днів за надмірно нарахованих та сплачених ДП «Палац спорту» коштів заробітної плати ОСОБА_2 за період розгляду справи за позовом ОСОБА_2 у судах, а саме з 11 вересня 2014 року по 15 липня 2015 року (а.с. 40).

Матеріали справи не містять даних про те, що вказаний наказ від 13 травня 2016 року №18-к скасований і таких доказів позивачем не надано.

Згідно з ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч.5 ст.235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Отже, для застосування цієї норми права необхідно наявність таких умов: затримки у видачі трудової книжки; вини власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки.

Відповідно до пункту 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник абоуповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

По справі встановлено, що листом ДП «Палац спорту» від 13 травня 2016 року позивачу повідомлено про необхідність прибути до сектору з кадрової роботи ДП «Палац спорту» для ознайомлення з наказом про увільнення та отримання трудової книжки (а.с.72).

17 травня 2016 року вказаний лист був отриманий представником ОСОБА_2, що підтверджується даними експрес накладної «Нової пошти» №1030 (а.с.73-76).

Враховуючі наведені обставини, які свідчать про те, що позивача увільнено від виконання обов'язків директора ДП «Палац спорту»наказом ДП «Палац спорту» від 13 травня 2016 року та того ж дня (13 травня 2016 року) відповідачем надіслано йому повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки, колегія суддів вважає, що відповідачем дотримано вимоги трудового законодавства щодо повідомлення позивача про необхідність отримання трудової книжки при його звільненні.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за час затримки видачі трудової книжки.

Однак, суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України на вказані вище вимоги закону та обставини справи належної уваги не звернув, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_6 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за час затримки видачі трудової книжки.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в цій частині не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо його законності й обґрунтованості,зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в цій частині та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_2 про про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за час затримки видачі трудової книжки з наведених вище підстав.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення компенсації за невикористані дні щорічної відпустки не оскаржується, тому відповідно до положень ст.303 ЦПК України апеляційним судом не перевіряється.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу державного підприємства «Палац спорту» задовольнити.

Рішення Богуславського районного суду Київської області від 12 липня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до державного підприємства «Палац спорту», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Міністерство молоді та спорту України» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді