Справа № 347/520/16
Провадження № 22-ц/779/2284/2016
Головуючий у 1 інстанції Бельмега М.В. М. В.
Суддя-доповідач Ясеновенко Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Бойчука І.В., Горейко М.Д.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Повного товариства «Ломбард «Альянс автоіпотечних кредиторів Стецков та компанія» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором фінансового кредиту за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Косівського районного суду від 10 жовтня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

25.03.2016 року ПТЛ «Альянс АІКС» звернулось з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором фінансового кредиту.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов'язань по договору фінансового кредиту №25/10/ВВ1/13, укладеного 25.10.2013 року між ним та ПТЛ «Альянс АІКС» на суму 246000 грн. зі сплатою 0,17% від суми кредиту (418 грн.) за кожен день користування кредитом та строком повернення 22.04.2014 року станом на 16.03.2016 року утворилася заборгованість в сумі 361750,80 грн., а саме: 246000 грн. заборгованості за кредитом та 115750,80 грн. заборгованості за відсотками.

Посилаючись на вищенаведені обставини, просили задовольнити позов.

Рішенням Косівського районного суду від 10 жовтня 2016 року позов задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь ПТЛ «Альянс АІКС» 361750,80 грн. заборгованості за договором фінансового кредиту та 5426,27 грн. витрат по оплаті судового збору.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Апелянт вказує на те, що реалізація квартири, переданої в іпотеку для забезпечення виконання зобов'язань за договором фінансового кредиту, була проведена довіреною особою за згодою іоптекодержателя за ціною значно нижчою порівняно з експертною, визначеною договором іпотеки, та нижчою від цін, що склались на ринку продажу нерухомості.

Апелянт також зазначає, що кошти від реалізації квартири були направлені на погашення заборгованості за відсотками, а не на погашення кредиту, незважаючи на те, що відповідно до ч.1 ст.11 ЗУ «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Не враховано судом і роз'яснень, зазначених у п. 42 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» щодо змісту резолютивної частини рішення про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

ОСОБА_3 також зазначає, що суд повинен був врахувати, що розмір неустойки, нарахований позивачем, значно перевищує суму боргу, та застосувати положення ч.3 ст.551 ЦК про право суду в такому разі зменшити розмір неустойки за неналежне виконання зобов'язань.

Посилаючись на вищенаведені обставини, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній.

Представник ПТЛ «Альянс АІКС» в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про місце і час розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 25.10.2013 року між ПТЛ «Альянс АІКС» та ОСОБА_3 було укладено договір фінансового кредиту №25/10/ВВ1/13 на суму 246000 грн. зі сплатою 0,17% від суми кредиту (418 грн.) за кожен день користування кредитом та строком повернення 22.04.2014 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором фінансового кредиту 25.10.2013 року сторони уклали договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_3 передав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1.(а.с.67-74)

Також 25.10.2013 року ОСОБА_3 видав нотаріально посвідчене доручення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на право розпорядження належною йому квартирою, що передана в іпотеку.(а.с.75,76)

Встановлено, що ОСОБА_3 належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання по договору кредиту, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 16.03.2016 року становила суму 361750,80 грн., з якої - 246000 грн. заборгованості за кредитом та 115750,80 грн. заборгованості за відсотками.

Згідно поданого позивачем розрахунку відповідач сплатив лише нараховані відсотки за період з жовтня по листопад 2013 року в сумі 15055,20 грн. та 237210, 00 грн. відсотків за період з листопада 2013 року по листопад 2015 року після реалізації предмета іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При таких обставинах справи суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Посилання ОСОБА_3 у скарзі на те, що передана в іпотеку квартира була реалізована за ціною значно нижчою порівняно з експертною, визначеною договором іпотеки, та нижчою від цін, що склались на ринку продажу нерухомості, не заслуговують на увагу, оскільки у даній справі заявлені вимоги про стягнення заборгованості за договором кредиту, а не вимоги про визнання недійсною угоди щодо реалізації квартири, переданої в іпотеку.

Безпідставними є і доводи скарги про те, що кошти від реалізації квартири були направлені на погашення заборгованості за відсотками, а не на погашення кредиту, оскільки відповідно до ч.1 ст.534 ЦК у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Крім того, черговість зарахування коштів на погашення кредиту визначена і умовами договору кредиту, укладеним між сторонами.

Згідно п. 3.2 Договору кредиту кошти отримані «Кредитодавцем» від «Позичальника» для погашення заборгованості по даному Договору направляються в порядку черговості для відшкодування: витрат «Кредитодавця» згідно п.2.2.3 та п.2.3.3 даного Договору; штрафних санкцій згідно розділу 4 даного Договору; простроченої заборгованості по нарахованих відсотках за користування кредитом; простроченої заборгованості за кредитом; поточної заборгованості по нарахованих відсотках за користування кредитом; поточної заборгованості по кредиту.

Не можуть бути прийняті до уваги і доводи апелянта про необхідність застосування судом ч.3 ст.551 ЦК щодо права суду зменшити розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, оскільки позов заявлений лише про стягнення заборгованості за договором кредиту та відсотків за користування кредитом.

Враховуючи вищенаведене, підстав для скасування рішення суду немає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Косівського районного суду від 10 жовтня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: І.В. Бойчук М.Д. Горейко