УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Іваненко Ю.Г., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 30 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Посилався на те, що у період з квітня 2010 року по квітень 2013 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя розглядалась цивільна справа за його позовом до Комунальної установи «Запорізька обласна клінічна лікарня» (далі - КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня») про відшкодування майнової та моральної шкоди (№ 2-585/11), у якій до вересня 2011 року представництво його інтересів здійснювалося на підставі усного договору та довіреності від 07 жовтня 2010 року, представниками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Плата за виконання покладених довіреністю обов'язків ними не обумовлювалася. Але 16 вересня 2011 року відповідачем ОСОБА_5 складено та надано йому довідку, в якій зазначено, що ним у період часу з 01 липня 2010 року до 16 вересня 2011 року за надання правової допомоги з питань, пов'язаних з розглядом цивільної справи за його позовом до КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» про відшкодування збитків та моральної шкоди, було сплачено 5 150 грн. Проте, розмір сплачених ним на користь ОСОБА_5 грошових коштів значно та невмотивовано перевищує рівень звичайних цін на відповідні правові послуги. За змістом постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 витрати, пов'язані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не була суб'єктом владних повноважень, не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи. Вважав, що з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590, гранична вартість фактично наданих йому ОСОБА_5 правових послуг (відповідно 14 жовтня та 02 грудня 2010 року) становила: (/907/60*58)*40/100 +(922/60*80*40/100) = 842 грн 44 коп. Вважав, що решту суми у розмірі 4 307 грн 56 коп. (5 150 грн − 842 грн 44 коп. = 4 307 грн 56 коп.) ОСОБА_5 набуто безпідставно.

Крім того, вважав, що за користування майном (грошовими коштами) з урахуванням приписів ст. 625 ЦК України відповідач має йому сплатити: (4 307,56 * 6/100) + (4 307,56*2,75/100) = 376 грн 91 коп., а також суму інфляції за весь час користування відповідачем безпідставно набутими коштами: 4 307 грн 56 коп.*0,135 (індекс інфляції) = 581 грн 52 коп. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_5 на свою користь суму у загальному розмірі: 376 грн 91 коп. + 581 грн 52 коп. + 4 307 грн 56 коп. = 5 265 грн 99коп.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2014 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 безпідставно набуті кошти, а саме: грошові кошти у сумі 4 307 грн 56 коп., інфляційні витрати у сумі 581 грн 52 коп., проценти за користування у часі безпідставно набутими грошовими коштами у сумі 376 грн 91 коп., судові витрати у сумі 243 грн 60 коп., а всього у сумі 5 509 грн 59 коп. Зобов'язано ОСОБА_5 надати ОСОБА_4 у письмовій формі змістовний та конкретизований звіт щодо виконання доручення про надання правової допомоги останньому з 01 липня 2010 року по 16 вересня 2011 року.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 16 вересня 2015 року заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2014 року скасовано у частині покладення на ОСОБА_5 обов'язку надати ОСОБА_4 у письмовій формі змістовний та конкретизований звіт щодо виконання доручення про надання правової допомоги останньому з 01 липня 2010 року по 16 вересня 2011 року та у цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено. В іншій частині заочне рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року рішення апеляційного суду Запорізької області від 16 вересня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 30 червня 2016 року заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом встановлено, що період з квітня 2010 року по квітень 2013 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя розглядалась цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» про відшкодування майнової та моральної шкоди (№ 2-585/11), у якій до вересня 2011 року представництво його інтересів здійснювалось на підставі усного договору та довіреності від 07 жовтня 2010 року, представниками ОСОБА_5 та ОСОБА_6

З довідки від 16 вересня 2011 року вбачається, що ОСОБА_4 у період з 01 липня 2010 року до 16 вересня 2011 року за надання правової допомоги з питань, пов'язаних з розглядом цивільної справи за його позовом до КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» про відшкодування збитків та моральної шкоди, було сплачено 5 150 грн.

Матеріали справи містять довідку-розрахунок, в якій ОСОБА_5 повністю обраховує обсяг та вартість правової допомоги, наданої ним ОСОБА_4 у цивільній справі, в якій останній позивався до КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» (а. с. 91, т. 1).

Судом встановлено, що фактично ОСОБА_5 здійснював представництво інтересів позивача в судових засіданнях згідно із довіреністю від 01 липня 2010 року, про що свідчать журнали судових засідань.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач грошові кошти набув за існування достатніх правових підстав, здійснюючи представництво позивача в судовій справі на підставі довіреності, та у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, тому правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не ст. ст. 1212, 1214 ЦК України.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення суду апеляційної інстанції, оскільки судове рішення законне та обґрунтоване.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 30 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Іваненко Ю.Г. Ступак О.В.