Справа № 357/1902/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 червня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Подрєзова Г. О. ,

при секретарі Александрова А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква

позовну заяву ОСОБА_1 до Білоцерківської міської ради, Білоцерківської районної державної адміністрації, 3-ті особи КЕВ м. Біла Церква, ПАТ «Київобленерго» про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю;

В С Т А Н О В И В :
Позивач ОСОБА_1 надав до суду позовну заяву до Білоцерківської міської ради, Білоцерківської районної державної адміністрації про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

посилаючись на те, що він з 11.01.1995 року добросовісно, відкрито володіє та використовує для власних потреб нежитлове приміщення колишньої трансформаторної підстанції котельні «Гайок», яке на той час перебувало на балансі КЕС військової частини НОМЕР_1 , знаходилося в аварійному стані і за актом прийому передачі від 11.01.1995 року було передано йому на відповідальне зберігання. На цей час нежитлове приміщення ним використовується для зберігання власних речей, військова частина своє майно з цього приміщення вивезла, претензій щодо вказаного нерухомого майна не надходило, майно ніким не витребовувалося. В наступному військова частина була розформована, а нежитлове приміщення списане з балансу. Тому протягом 15 років він користується нежитловим приміщенням бувшої трансформаторної підстанції, доглядає за ним та проводить ремонти. Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що те, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду, просив позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача Білоцерківської міської ради за довіреністю в судовому засіданні послалася на те, що Білоцерківська міська рада не є належним відповідачем по справі.

Відповідач Білоцерківська районна державна адміністрація до суду представника не направила, надала письмове клопотання про залучення до участі в справі в якості співвідповідача КЕВ м. Біла Церква.

3-я особа КЕВ м.Біла Церква в особі представника за довіреністю в судовому засіданні просила в задоволенні позовних вимог відмовити, послалася на те, що в 1999 році за актом приймання передачі частини майна аеродромного комплексу до власності територіальної громади м. Біла Церква комісією створеною відповідно до розпорядження КМ України від 27.10.1999 року №1135-р майно державного підприємства «Білоцерківський авіаремонтний завод м. Біла Церква, вул.. Гайок,4 разом з житловим фондом та інженерною інфраструктурою був переданий у власність територіальної громади м. Біла Церква. А в 2006 році військова частина НОМЕР_2 передала на баланс КЕВ м. Біла Церква будинки та споруди під номерами НОМЕР_3 , інженерні мережі та земельну ділянку 640,5га. Але, не житлове приміщення - колишньої трансформаторної підстанції котельні «Гайок», на яке позивач просить визнати право власності за набувальною давністю не включено ні до акту прийому передачі майна від 1999року, ні до акту прийому передачі майна 2006року. Тобто, відсутня інформація щодо належності будівлі, її адреса місцезнаходження, документація на підтвердження її цільового призначення та технічного стану.

3-я особа ПАТ «Київобленерго» в особі представника за довіреністю в судовому засіданні послалася на те, що на балансі ПАТ «Київобленерго» будь-яких об`єктів енергопостачання , що знаходяться на території бувшого військового містечка Гайок, не перебуває.

Заслухавши позивача , представника відповідача та 3-х осіб, покази свідка та розглянувши і вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги до задоволення не підлягають.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 під час перебування на військовій службі у військовій частині НОМЕР_4 , звернувся з заявою до командира військової частини НОМЕР_1 про передачу йому на відповідальне зберігання приміщення бувшої трансформаторної підстанції, яке знаходиться в районі котельні жилого масиву Гайок, яке перебуває в полу аварійному стані. Зобов`язувався його зберігати, відремонтувати та використовувати для зберігання власних речей, а при надходженні вимоги, повернути його військовій частині.

Згідно з актом прийому передачі, затвердженого в січні 1995 року командиром в/ ч НОМЕР_1 будівля розміром 7,80 х 6,60 м., яка складається із стін цегляних, покрівлі бетонні перекриття та залізо, двері дерев`яні, решітки металевої було передано ОСОБА_1 для зберігання майна військової частини та його власного майна.

Позивач в судовому засіданні обґрунтував свій позов тими обставинами, що з 1995 року по цей час жодних вимог щодо повернення цього нерухомого майна ніхто до нього не пред`являв, а тому на підставі ст. 344 ЦК України він має право власності за набувальною давністю на це нерухоме майно.

Дійсно суду надані докази набуття позивачем права користування нерухомим

майном протягом більш як десяти років, але при цьому, суд враховує наступне.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності

набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини,

на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,

встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 328 ЦК України - право власності набувається на підставах,

що не заборонені законом, зокрема із право чинів. Право власності вважається набутим

правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права

власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на

нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають

державній реєстрації.

Відповідно до вимог ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добровільно заволоділа чужим

майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти

років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно

(набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за

набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Тобто, зі змісту ст. 344 ЦК, вбачається, що обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є:

законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Право власності за давністю володіння, перш за все, може виникнути на придатне для володіння майно.

Нерухоме майно може стати предметом набуття за давністю, оскільки вважається, що таке майно існує. Якщо будівля чи споруда не є об`єктом нерухомості, прийнятому в експлуатацію, право на яке зареєстровано в установленому порядку, то набути право власності за давністю володіння на таке майно неможливо.

На це ж звернуто увагу в постанові Пленуму від 07 лютого 2014 року № 5 ВССУ « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Так в п. 10 зазначено - з огляду на положення статті 376 ЦК право власності за набувальною давністю на об`єкт самочинного будівництва не може бути визнано судом, оскільки цією нормою передбачено особливий порядок набуття права власності на нерухоме майно, що збудоване або будується на земельній ділянці, не відведеній для даної мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 344 ЦК, право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. З 3 серпня 2004 р. набрав чинності Закон України від 1 липня 2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», який сформулював систему і порядок державної реєстрації прав на нерухомість, чим виконані вимоги ст. 182 ЦК.

А згідно з п. 15 постанови - До завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об`єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК).

У зв`язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об`єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку.

Відповідно до частин 2,3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових

прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набрав чинності з 03.08.2004року

речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній

реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року,

визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на

момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`яз

кової реєстрації.

В даному випадку, позивачем не було надано до суду жодного належного доказу щодо підстав виникнення права власності на нерухоме майно у військової частини, чи було проведено

інвентаризацію об`єкта нерухомого майна, чи визначено його цільове призначення та

технічний стан, точну адресу місцезнаходження.

Також, відповідно до акту приймання передачі від січня 1995року та звіту про

оцінку майна не вбачається, що даний об`єкт є об`єктом нерухомого майна, оскільки

відсутні відомості про наявність фундаменту.

Відповідно до п.3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних)

житлових будинків, садових, дачних будинків, затвердженого наказом

Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово комунального

господарства України №95 від 19.03.2013року документом, який засвідчує

відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних)

житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних)

будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в

експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і

правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме

майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Відповідно до п. 41 Постанови КМ України від 25 грудня 2015 р. № 1127

« Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» -

для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна

подаються:

1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в

експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (крім випадків державної реєстрації

права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні

будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них,

побудовані до 5 серпня 1992 р.);

2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна.

Крім цього, суд враховує у роз`яснення Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 згідно з якими Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння (наприклад, спадкування), а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли.

Виняток прямо передбачено законом ? це наявність між набувачем і власником договору, строк дії якого закінчився, а власник не заявив позову про витребування цього майна.

В даному випадку об`єкт нерухомого майна був переданий позивачу на відповідальне зберігання, без визначення строку повернення, а тому на думку суду, не підлягає застосуванню ст.. 344 ЦК України.

Встановлені судом обставини не спростовуються і показами свідка ОСОБА_2 , який підтвердив лише сам факт користування позивачем вказаним об`єктом. Надане суду викопіювання з наявних топографічних матеріалів території в районі житлових будинків АДРЕСА_1 не містить опису зображених на ньому об`єктів, їх точної адреси, не є підставою для виконання проектних та будівельних робіт ( зазначено у примітках).

З врахуванням встановлених судом обставин, досліджених доказів, суд вважає, що позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст..ст. 10,15,60,212-215,218 ЦПК України, ст..ст. 182, 328,344 ЦК України, суд-

В И Р І Ш И В :
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Білоцерківської міської ради, Білоцерківської районної державної адміністрації, 3-ті особи КЕВ м. Біла Церква, ПАТ «Київобленерго» про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Г. О. Подрєзова