Головуючий суду 1 інстанції - Мирошникова О.Ш.
Доповідач - Коротенко Є.В.
Справа № 425/3835/15-ц
Провадження № 22ц/782/168/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді - Коротенка Є.В.,

суддів: Коновалової В.А., Фарятьєва С.О.,

за участю секретаря - Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м.Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 10 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з червня 2006 року по 07 червня 2013 року, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна, посилаючись на наступні обставини.

З червня 2006 року він без реєстрації шлюбу почав проживати однією сім'єю з ОСОБА_2, а 19.06.2012 року вони за взаємною згодою придбали автомобіль CHEVROLET CRUZE, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який було зареєстровано на відповідачку.

07.06.2013 року сторони зареєстрували шлюб.

Також в позові ОСОБА_3 зазначає, що під час спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу сторони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, вели спільне господарство, об'єднували зароблені кожним кошти, витрачали їх разом за взаємною згодою, спільно проводили вільний час, спільно здійснювали володіння, управління та користування спільно придбаним майном. На час звернення до суду шлюбні відносини між сторонами припинені, відповідач намагається продати спірний автомобіль, порушуючи права позивача як співвласника, тому він змушений звернутися до суду із зазначеним позовом.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 10 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна були задоволені частково.

Суд:

-встановив факт проживання однією сім'єю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу в період з червня 2012 року по 06 червня 2013 року;

-визнав автомобіль CHEVROLET CRUZE, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2;

-поділив спільне сумісне майно - автомобіль CHEVROLET CRUZE, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, та визнав за ОСОБА_3 право власності на ? частку автомобіля CHEVROLET CRUZE, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, і за ОСОБА_2 право власності на ? частку автомобіля CHEVROLET CRUZE, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1;

-стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на відшкодування судових витрат 1107 грн. 74 коп.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою на нього, і, вважаючи рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати.

Інші особи, які беруть участь у справі, рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 10 лютого 2016 року в апеляційному порядку не оскаржили.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів судової палати вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.2, 4 ст.3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно із ч. 1, 2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя.

У відповідності до положень ст.74 СК України, якщо жінка і чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними під час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно із ч.1 ст.259 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Статтею 57 ЦПК України закріплено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, у відповідності до положень ч.2, 3 ст.212 ЦПК України, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Із оскаржуваного судового рішення вбачається, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з червня 2006 року по травень 2012 року.

Рішення суду в цій частині ніким із осіб, які беруть участь у справі, в апеляційному порядку не оскаржувалось, оскільки із змісту апеляційної скарги ОСОБА_2 вбачається, що нею фактично оскаржується рішення виключно в частині задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з червня 2012 року по 06 червня 2013 року та про визнання майна спільною сумісною власністю і поділ майна.

При таких обставинах колегія суддів Апеляційного суду Луганської області, з огляду на положення ч.1 ст.303 ЦПК України, не приймає до уваги докази, надані сторонами на обгрунтування тих обставин, на які вони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень щодо їх проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з червня 2006 року по травень 2012 року.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 з 11.05.2006 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 - з 20.03.2003 року за адресою: АДРЕСА_2 (том 1, а.с.4-звор., 23).

Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного

демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Разом із тим, ч.8 ст.6 зазначеного Закону встановлено, що у разі зміни адреси житла в межах адміністративно-територіальної одиниці особа або її законний представник повинні письмово повідомити про це орган реєстрації протягом десяти днів.

Також встановлено, що 19.06.2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір № 910.15752, згідно якого Позичальнику було надано грошові кошти у сумі 148469 грн. 94 коп. на придбання автомобіля CHEVROLET CRUZE.

На забезпечення виконання вказаного кредитного договору між ПАТ «Ідея Банк» (Заставодержатель) та ОСОБА_4 (Заставодавець) 17.07.2012 року було укладено Договір застави транспортного засобу № 910.15752, у пункті 6 якого зазначено, що Заставодавець підтверджує, що Предмет застави є його особистою приватною власністю, оскільки був куплений за особисті кошти та на час його придбання він у шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах не перебував (том 1, а.с.68).

Зазначені докази, на думку колегії суддів, у достатній мірі підтверджують та доводять заперечення відповідача проти позову в частині її проживання з позивачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з червня 2012 року по 06 червня 2013 року.

При цьому докази, які суд першої інстанції при ухваленні рішення у справі, оцінивши їх як належні, допустимі та достовірні, вважав достатніми для встановлення факту проживання однією сім'єю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу в період з червня 2012 року по 06 червня 2013 року, є такими, до яких необхідно ставитись критично, з наступних підстав.

Так, 19.06.2012 року ПАТ «Ідея Банк» (Кредитор) та ОСОБА_3 (Поручитель) уклали Договір поруки, відповідно до умов якого Поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед Кредитором за виконання ОСОБА_4 (Боржник) зобов'язань з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісії, пені та відшкодування збитків згідно з Кредитним договором № 910.15752 від 19.06.2012 року, укладеним між Кредитором і Боржником (Том 1, а.с.9).

Колегія суддів Апеляційного суду Луганської області вважає, що укладання зазначеного Договору поруки не може свідчити про наявність факту спільного проживання у червні 2012 року сторін у справі однією сім'єю без реєстрації шлюбу, оскільки цей договір підтверджує лише факт поручительства позивача за виконання зобов'язань відповідача та жодним чином не свідчить про наявність взаємних прав та обов'язків між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які притаманні подружжю.

Покази свідків в частині підтвердження проживання сторін у справі з червня 2012 року однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на думку колегії суддів, неможливо приймати до уваги, оскільки ці покази є неконкретними, малоінформативними, на їх підставі суд робить виключно припущення, що протирічить вимогам ч.4 ст.60 ЦПК України.

Крім того, до показів цих свідків суд першої інстанції сам критично ставився при ухваленні оскаржуваного рішення, оскільки всі вони є зацікавленими в результаті розгляду справи (том 2, а.с.45).

Щодо грошових коштів у розмірі 15000 грн., які були внесені ОСОБА_4 в якості першого внеску за придбання автомобіля, то позивачка не заперечувала, що вони дійсно були взяті нею у позивача, але вказану суму вона у ОСОБА_3 позичила з умовою повернення за першою вимогою позикодавця. Ці обставини, на думку колегії суддів, свідчать лише про виникнення між сторонами цивільно-правових відносин з ознаками договору позики і належним чином не свідчать про наявність взаємних прав та обов'язків між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які притаманні подружжю.

Факти користування позивача належним відповідачці автомобілем CHEVROLET CRUZEта надання їй допомоги по транспортуванню придбаного транспортного засобу з м.Києва, на думку колегії суддів, також не можливо розцінювати як докази сумісного проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу, оскільки між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 тривалий час існували близькі довірчі стосунки, які передбачали надання взаємної допомоги і виручки. Інші висновки з цього приводу є виключно припущенням суду першої інстанції.

Таким чином, достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження факту його проживання в період з червня 2012 року по 06 червня 2013 року з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу позивачем суду надано не було.

При цьому відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні факт спільного проживання з ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з червня 2012 року по 06 червня 2013 року категорично заперечувала.

На вказані обставини суд першої інстанції належної уваги не звернув, та безпідставно встановив факт проживання однією сім'єю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу в період з червня 2012 року по 06 червня 2013 року.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна, то, оскільки для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно, то вони задоволенню не підлягають.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, згідно із п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України - невідповідність висновків суду обставинам справи, а відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України - порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З огляду на наведені обставини, а також з урахуванням положень п.п.2, 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 10 лютого 2016 року змінити, скасувавши його в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з червня 2012 року по 06 червня 2013 року та про визнання майна спільною сумісною власністю і поділ майна, ухваливши в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з червня 2012 року по 06 червня 2013 року та про визнання майна спільною сумісною власністю і поділ майна відмовити.

Також, у відповідності до положень ст.88 ЦПК України, підлягає скасуванню рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3судового збору у розмірі 1107,74 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 10 лютого 2016 року змінити, скасувавши його в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з червня 2012 року по 06 червня 2013 року та про визнання майна спільною сумісною власністю і поділ майна, а також в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судового збору у розмірі 1107,74 грн.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з червня 2012 року по 06 червня 2013 року та про визнання майна спільною сумісною власністю і поділ майна відмовити.

В іншій частині рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 10 лютого 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його оголошення, однак його може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції: Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: