Провадження № 22-ц/779/1540/2016
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Малєєв А.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Малєєва А.Ю.,

суддів: Васильковського В.М., Меленко О.Є.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

ОСОБА_6, ОСОБА_7,

Тарновської І.Я. - представника виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради,

розглянувши цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_3 - представника ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 про виселення з житлового приміщення та за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про зобов'язання надати благоустроєне окреме житлове приміщення, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 про виселення із квартири АДРЕСА_1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, який був засуджений 23.05.1945 військовим трибуналом військ НКВД Станіславської області з конфіскацією майна, а в подальшому був реабілітований на підставі ст. 1 Закону УРРС «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» від 17.05.1991. В подальшому будинок комісією з питань поновлення прав реабілітованих при Івано-Франківській міській раді народних депутатів вирішено повернути реабілітованому ОСОБА_10. На підставі цього виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради було прийнято рішення про визнання за ОСОБА_10 право власності на будинок в якому знаходиться квартира. Після смерті ОСОБА_10 будинок АДРЕСА_1 був успадкований ОСОБА_11. Згідно договору дарування від 14.09.1994 ОСОБА_2 набув права власності на будинок АДРЕСА_1. В подальшому позивач оформив технічну документацію на земельну ділянку, що знаходиться під будинком АДРЕСА_1 та призначена для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, площею 0,915 га і отримав державний акт на право власності на земельну ділянку від 19.03.2007. Відповідачкою ОСОБА_4 оскаржувалися в судовому порядку свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, свідоцтво про право на спадщину за законом та договір дарування а також рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та рішення комісії з питань поновлення прав реабілітованих при Івано-Франківській міській раді щодо повернення житлового будинку реабілітованому. Однак в задоволенні позову останній відмовлено. Відповідачі до сьогодні не виселилися із житлового будинку АДРЕСА_1 та не знялися із реєстрації місця проживання за вказаною адресою, використовуючи житлове приміщення яке належить позивачу на праві власності, незаконно створюють йому перешкоди у здійсненні такого права (т.1 а.с. 2-4).

11 вересня 2015 року позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 звернулись в суд із позовом до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про зобов'язання надати благоустроєне окреме житлове приміщення. На підтвердження своїх позовних вимог зазначили, що 20.05.1992 ОСОБА_4 вселилася в квартиру АДРЕСА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської Ради народних депутатів від 08.04.1992 № 106 та обмінного ордеру на житлове приміщення № 004142 від 07.05.1992. З 20.05.1992 ОСОБА_4 зареєстрована у даній квартирі. Одразу після цього між ОСОБА_4 як основним квартиронаймачем та ЖЕО №2 було укладено договір найму житлового приміщення. Також за цією адресою в подальшому були зареєстровані члени сім'ї ОСОБА_4, а саме: ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 Однак, згідно протоколу засідання комісії з питань поновлених прав реабілітованих при Івано-Франківській міській раді народних депутатів № 11 від 14.05.1993, було вирішено повернути реабілітованому ОСОБА_10 конфіскований будинок АДРЕСА_1, в якому ОСОБА_4 проживає разом із своєю сім'єю. На підставі зазначеного протоколу, виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради було прийнято рішення № 127 від 13.04.1994 «Про розгляд питання повернення житла реабілітованим». Згідно п. 1 даного рішення за ОСОБА_10 визнано право власності на будинок в якому знаходиться квартира, а згідно п. 2 зобов'язано міське управління житлово-комунального господарства та обласне бюро технічної інвентаризації оформити та видати свідоцтва на право власності після відселення сімей, які проживають в цих будинках. Міським управлінням житлово-комунального господарства та обласним бюро технічної інвентаризації не було враховано вимоги законодавства та проігноровано застереження про відселення сімей в результаті чого було оформлено і видано на ім'я ОСОБА_10 свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок № НОМЕР_1 від 10.05.1994. На час прийняття оскаржуваних рішень органом місцевого самоврядування будинок АДРЕСА_1 був зайнятий (у ньому проживала та була зареєстрована у встановленому порядку ОСОБА_4.), а тому у комісії не було підстав для повернення його реабілітованому ОСОБА_10 без вирішення питання надання іншого житла позивачці, яка проживала в ньому на законних підставах. При цьому, компетентний орган місцевого самоврядування не пропонував ОСОБА_4 для переселення будь-яке інше житло. В момент розгляду питання відселення жильців будинку АДРЕСА_1, комісія з питань поновлення прав реабілітованих виходила з даних, згідно яких у спірному будинку проживає ОСОБА_12, хоча наймач житла на той час вже змінився і його зміна відбулася в порядку встановленому чинним на той час житловим законодавством. Тобто, не має вини ОСОБА_4 в тому, що комісія належним чином не з'ясувала необхідний обсяг інформації для прийняття рішення про повернення реабілітованому нерухомого майна. Однак, до цього часу позивачі навіть не перебувають в черзі на відселення, не говорячи вже про надання їм іншого житлового приміщення. Фактично своїми неправомірними діями відповідач призвів до зміни форми власності квартири з комунальної у приватну, чим позбавив позивачів прав як квартиронаймачів на приватизацію квартири (т.1 а.с. 2-6).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від від 20 жовтня 2015 року справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 про виселення з житлового приміщення і справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про зобов'язання надати благоустроєне окреме житлове приміщення, об'єднано в одне провадження (т.2 а.с. 24-25).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 червня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 про виселення з житлового приміщення та зустрічного позову ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про зобов'язання надати благоустроєне окреме житлове приміщення відмовлено.

ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9 оскаржили вказане рішення в апеляційному порядку, оскільки вважають його незаконним та необґрунтованим. Апелянти вказали, що отримали відповідь виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 12.01.2015 за № Л/2248/1, якою їм фактично відмовлено у внесенні сім'ї до черги на відселення та надання іншого благоустроєного житлового приміщення. Вважають, що порушення ВК Івано-Франківської міської ради їхніх прав полягає у наступному: компетентний орган не пропонував ОСОБА_4 для переселення будь-яке інше житло на момент розгляду питання відселення жильців будинку АДРЕСА_1 наймач житла уже змінився, тобто не має вини ОСОБА_4 в тому, що комісія з питань поновлення прав реабілітованих належним чином не з'ясувала необхідний обсяг інформації для прийняття рішення про повернення реабілітованому майна. Крім того, апелянти вказали, що до цього часу не перебувають в черзі на відселення. Також апелянти зазначили, здійснюючи ремонтні роботи в квартирі вважали, що приміщення є комунальною власністю та їх ніколи не повідомляли, що у будинку є новий власник. Апелянти вважають, що відповідачем за зустрічним позовом було порушено ст 103, 108 ЖК Української РСР, так як договір найму житлового приміщення не було ні змінено ні розірвано у встановленому законом порядку. Таким чином, на думку відповідачів-позивачів, порушено їхні права як квартиронаймачів та конституційне право на житло, передбачене ст. 47 Конституції України.

Просять скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 червня 2016 року в частині відмови в позові ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 до до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про зобов'язання надати благоустроєне окреме житлове приміщення та в цій частині прийняти нове рішення, яким зобов'язати виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради надати ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 благоустроєне окреме житлове приміщення, яке відповідало б усім вимогам чинного законодавства України з урахуванням усіх членів сім'ї, зареєстрованих в квартирі АДРЕСА_1, а в іншій частині рішення залишити без змін.

В свою чергу позивач за первісним позовом ОСОБА_2 подав на оскаржуване рішення апеляційну скаргу, оскільки не погоджується з рішенням в частині відмови у задоволенні вимог про виселення відповідачів із житлового приміщення. Апелянт вказав, що на даний час є одноосібним власником житлового будинку АДРЕСА_1 та звертався до відповідачів з заявами про добровільне виселення та зняття з реєстрації, оскільки відповідачі в добровільному порядку не виселилися, змушений звертатися до суду за захистом порушених прав. Апелянт зазначив, що в додатку № 2 до рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради за № 127 від 13.04.1994 «Про розгляд питання повернення житла реабілітованим», а також згідно архівної довідки Івано-Франківського управління житлово-комунального господарства від 03.06.1992 не зазначено відомостей про сім'ю відповідачів. Такий висновок зроблено також Апеляційним судом Івано-Франківської області від 23.04.2015. Вказані докази, на думку апелянта, свідчать про відсутність перебування на обліку у комісії з питань поновлення прав реабілітованих відповідачів як мешканців квартири АДРЕСА_1. Крім того, відсутні відомості про сім'ю ОСОБА_4 і в управлінні житлово-комунального господарства ЖЕО, а відтак на думку апелянта відсутні законні підстави проживання відповідачів у спірному мешканні.

Просить рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 червня 2016 року в частині відмови в задоволенні позову про виселення з житлового приміщення скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 повністю.

В судовому засіданні апелянти ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та їх представник свою апеляцію підтримали, а апеляцію ОСОБА_2 заперечили. Вказали, що ніяких самоуправних дій не вчиняли, вселились у житло правомірно, на підставі рішення виконавчого комітету від 08.04.1992 та обмінного ордеру від 07.05.1992. Помилки, які були допущені у виконавчому комітеті їх не стосуються. Звертались із заявою до виконкому для отримання житла, однак їм відмовили. Вважають, що їм повинні надати інше окреме благоустроєне житло, взамін того, у якому вони живуть. Просили їх апеляцію задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 свою апеляцію підтримала. У документах щодо повернення будинку АДРЕСА_1 реабілітованому ОСОБА_10, сім`я ОСОБА_4 не значиться, там жили інші люди. Правомірність повернення будинку була предметом судових розглядів і судами підтверджено правильність такого повернення на підставі документів, які свідчили, що в будинку жила інша сім`я. Просила скасувати рішення у частині відмови у виселенні і задовольнити вимоги ОСОБА_2

Представник виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради заперечила апеляцію ОСОБА_4 щодо обов`язку виконкому з надання житла. Вказала, що ОСОБА_4 не стоять на обліку і тому надавати їм житло немає підстав. З приводу неточностей у документах зазначила, що ці неточності не стосуються дій виконкому. Первинні документи готувало і надавало ЖЕО, яке відповідає за правильність змісту.

ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився.

Заслухавши сторони та їх представників, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляції слід відхилити з наступних мотивів.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_10 23.05.1945 був засуджений військовим трибуналом військ НКВД Станіславської області по ст.34 КК УРСР до 10 років ВТТ з конфіскацією майна та помер під час відбування покарання у 1947 році. В подальшому був реабілітований на підставі ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» від 17.04.1991 року.

Протоколом № 11 засідання комісії з питань поновлення прав реабілітованих при Івано-Франківській міській раді народних депутатів від 14.05.1993 вирішено повернути конфісковані будинки реабілітованим, зокрема, ОСОБА_10 - будинковолодіння АДРЕСА_1. (т.2, а.с. 21)

На підставі зазначеного протоколу, виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради було прийнято рішення № 127 від 13.04.1994 «Про розгляд питання повернення житла реабілітованим». Згідно пункту 1 даного рішення за ОСОБА_10 визнано право власності на будинок, а згідно пункту 2 - зобов'язано міське управління житлово-комунального господарства та обласне бюро технічної інвентаризації оформити та видати свідоцтва на право власності після відселення сімей, які проживають в цих будинках. (т.2, а.с. 22)

В подальшому право власності на зазначене житлове приміщення перейшло до ОСОБА_11, як спадкоємця, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.05.1994 року та згодом було нею подаровано ОСОБА_2, згідно договору дарування від 14.09.1994 року (т.1, а.с. 16). Вказане також підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.02.2014 (т.1 а.с. 5).

На а.с. 19 міститься копія обмінного ордеру № 0044142 від 07.05.1992, виданого ОСОБА_4 на право зайняття жилого приміщення АДРЕСА_1. Даний ордер був виданий на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 08 квітня 1992 року за №106 та дійсний 30 днів.

Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 08 квітня 1992 року за № 106 було дозволено ОСОБА_12 обміняти однокімнатну квартиру, житловою площею 20,86 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 на частину житлової площі, яка припадає на долю її онуки, ОСОБА_4, в трикімнатній квартирі АДРЕСА_2 (т.2 а.с. 20).

19.05.1993 між управлінням будинками № 2 житлового управління та ОСОБА_4 було укладено договір найму житлового приміщення по АДРЕСА_1 та в цей же день приміщення було передано ОСОБА_4 (т.2 а.с. 88-91).

Згідно довідки № 02-02/ (виписка з будинкової книжки про реєстрацію та склад сім'ї), виданої КП «Єдиний розрахунковий центр» 22.09.2014, ОСОБА_4 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1, як основний квартиронаймач, з 20.05.1992, а в подальшому в будинку також були зареєстровані члени її сім'ї: 12.01.1996 - ОСОБА_6 (чоловік); 02.11.2007 - ОСОБА_7 (син); 16.02.2010 - ОСОБА_9 (син) (а.с.25).

Відповідно до копії Довідки від 03.10.2013 ВК Івано-Франківської міської ради ОСОБА_4 станом на 03.10.2013 на квартирному обліку не перебуває (т.2 а.с. 24).

На а.с. 69 містяться копії нотаріально посвідчених Свідоцтв від 09.09.2015, якими ОСОБА_2 повідомив відповідачів про виселення з належного йому будинку по АДРЕСА_1 та зняття з реєстрації протягом трьох місяців.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні вимог первинного позову ОСОБА_2 про виселення суд першої інстанції виходив з того, що сім`я ОСОБА_4 на законних підставах (договору найму від 19.05.1993 року, обмінного ордеру №0044142 від 07.05.1992 року, рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 08 квітня 1992 року за №106) правомірно вселилась у житло, яке займає, а тому підстав вважати вселення самоправним і застосовувати ч. 3 ст. 116 ЖК України, немає.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, оскільки він грунтується на матеріалах справи, які свідчать про вселення відповідачів ОСОБА_4 на підставі усіх належних документів. Неточності та помилки, які були допущені ЖЕО і виконавчим комітетом не стосуються відповідачів. При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що вселення відповідачів ОСОБА_4 відбулось до того, як житло було передане у власність реабілітованому - його передали, не розриваючи чи змінюючи укладений з ОСОБА_4 договір найму. Тому виселення ОСОБА_4 у порядку, визначеному ч. 3 ст. 116 ЖК України без надання їм іншого житла не буде відповідати вимогам закону.

Апеляція ОСОБА_4 базується на тому, що виконавчим комітетом було порушено закон, змінено форму власності житла і позбавлено їх прав на приватизацію. Договір найму не було ні змінено, ні розірвано, а на даний час є власник, який вимагає звільнення приміщення, хоча перешкод вони не чинять. У п. 2 рішення № 127 від 13.04.1994 вказано оформити свідоцтва про право власності після відселення сімей, які проживають в цих будинках, однак виконком відмовляє у відселенні.

Ухвалюючи з цього приводу рішення суд першої інстанції правомірно виходив з того, що за рішеннями судів свідоцтво про право власності реабілітованого та рішення органів влади є чинними. Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_9 на квартирному обліку не перебувають, їх вимоги не грунтуються на нормі закону, а тому право у обраний спосіб захисту не підлягає.

Такий, висновок суду першої інстанції, є обґрунтованим, оскільки у матеріалах справи відсутні дані про перебування ОСОБА_4 на обліку для отримання житла, а тому підстав для зобов`язання надати визначене житлове приміщення, згідно з приписами ст. 109 ЖК України, у суду першої інстанції не було.

Інші доводи апеляційних скарг правильності висновків суду не спростовують, тому апеляції належить відхилити, рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_3 - представника ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий А.Ю. Малєєв

Судді: В.М. Васильковський

О.Є. Меленко