Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1902/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Чельник О. І.
РІШЕННЯ

іменем України

10.11.2016 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого: Чельник О.І.

суддів: Мурашка С.І., Франко В.А.

за участі секретаря Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 червня 2016 року та додаткове рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 Ії Ігорівни до ОСОБА_3, треті особи: Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», Світловодська міська рада, про розподіл майна подружжя

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ОСОБА_5 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі по тексту ПАТ АБ «Укргазбанк»), Світловодська міська рада про розподіл майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 12 січня 2002 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 серпня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано. В період шлюбу сторонами був придбаний житловий будинок, який знаходиться за адресою: вул. 9-го Січня, 127 у м. Світловодськ Кіровоградської області. Кошти на придбання будинку частково були отримані шляхом укладення між ПАТ АБ «Укргазбанк» та відповідачем кредитного договору. Право власності на спірний будинок за сторонами не зареєстроване, оскільки він частково придбаний за кредитні кошти та перебуває у заставі відповідно до договору іпотеки. Також під час спільного проживання було придбано автомобіль марки HYUNDAI, модель 120, рік випуску 2012, реєстраційний номер НОМЕР_1. Зазначає, що після розірвання шлюбу вони з відповідачем не можуть досягти згоди щодо належності зазначеного майна.

В ході розгляду справи позивач неодноразово уточнювала позовні вимоги та остаточно просила суд визнати за нею право власності на будинок 127, який знаходиться по вулиці 9-го січня в місті Світловодську Кіровоградської області, визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га кадастровий номер 6506089:0004 та земельну ділянку площею 0,0250 га, а також визнати за позивачем право власності на автомобіль марки HYUNDAI, модель 120, рік випуску 2012, реєстраційний номер НОМЕР_1. Стягнути на її користь грошові кошти в сумі 61828,80 грн., у тому числі заборгованість по аліментах за період 22.07.2014 року по 31.03.2015 року у розмірі 31901,89 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача ? коштів, які були нараховані відповідачеві на його особистий поточний рахунок у ПАТ «Дельта Банк» (т.1 а.с.158-160, 241-242).

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 червня 2016 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_6 право власності на будинок, який розташований за адресою: вул. 9-го січня, буд. 127, м. Світловодськ Кіровоградської області. Визнано за ОСОБА_6 право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га кадастровий номер :50:089:0004 та земельну ділянку площею 0,0250 га кадастровий номер :50:089:0005, а також визнано право власності на автомобіль марки HYUNDAI, модель 120, рік випуску 2012, реєстраційний номер НОМЕР_1. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 49 328,80 грн. в тому числі заборгованість по аліментам за період з 22 липня 2014 року по 31 березня 2015 року включно в розмірі 31 901,89 грн. Додатковим рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 липня 2016 року вирішено питання судових витрат (а.с.96-97).

В апеляційній скарзі ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким поділити спільне майно подружжя, що є обєктом спільної сумісної власності, а саме визнати спірний будинок з прилеглими надвірними будівлями та земельними ділянками, а також автомобіль марки HYUNDAI спільним майном подружжя та визнати за відповідачем право власності на ? частину цього майна. Кредитні зобовязання перед ПАТ АБ «Укргазбанк» розподілити між сторонами.

Треті особи своїх представників у судове засідання не направили. Про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Колегія суддів ухвалила слухати справу за доної явки на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, встановлених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.ст.213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема щодо наявних обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте, зазначеним вимогам закону оскаржені рішення суду першої інстанції не відповідають.

Судом встановлено і підтверджується письмовими доказами у справі, що з 12 січня 2002 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб розірвано рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 серпня 2014 року. Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_8, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії I-ОЛ №073803 від 12.03.2002 року (а.с.9).

В період шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 23 листопада 2012 року сторонами було придбано житловий будинок №127 по вул. 9-го Січня в м. Світловодську Кіровоградської області, вартість якого складає 213 800,00 грн. (т.1 а.с.18-23). Відповідно до кредитного договору №05-2-196/10-Ф від 23.11.2012 року банк надав позичальнику ОСОБА_3 кредит в сумі 92 000,00 грн. Кредит був наданий на придбання житлової нерухомості, а саме спірного будинку (т.1 а.с.11-14). Даний будинок є предметом іпотеки, що підтверджується договором іпотеки від 23.11.2012 року (т.1 а.с.20-23).

Судом першої інстанції визнано зазначений житловий будинок об'єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки таке майно придбано в період шлюбу. Але у звязку з тим, що з позивачем залишилась проживати дитина суд дійшов до висновку про наявність підстав для збільшення частки позивача у праві спільної сумісної власності подружжя на підставі ч.3 ст.70 СК України. Автомобіль марки HYUNDAI, модель 120, рік випуску 2012, реєстраційний номер НОМЕР_1 визнано таким, що придбаний за особисті кошти позивача.

Апеляційним судом встановлено, що у період шлюбу сторонами було придбано автомобіль марки HYUNDAI, модель 120, рік випуску 2012, реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується договором застави транспортного засобу №679RNCA121430003 від 22.05.2012 року (т.1 а.с.25-27), укладений між ОСОБА_6 та ПАТ КБ «Правекс-Банк» для забезпечення виконання у повному обсязі своїх зобовязань перед банком за кредитним договором №679RNCA121430003 від 22.05.2012 року (т.1 а.с.172). Розмір кредиту складає 78900 грн. та надано банком для оплати позичальником вартості транспортного засобу. Відповідно до п.1.5 договору предмет застави оцінено у 103900 грн.

Також матеріали справи містять договір № N00000029 купівлі-продажу автомобіля від 11.10.2010 року, укладеного між ТОВ «Ауді-Центр-Полтава та ОСОБА_3 на купівлю автомобіля Skoda Octavia A5 Ambiente на суму 166865 грн. з урахуванням ПДВ.

У судовому засіданні апеляційного суду представники сторін не заперечували, що у період шлюбу зазначений автомобіль Skoda Octavia A5 Ambiente було продано, а кошти від продажу автомобіля спрямовані на часткове погашення за кредитним договором №679RNCA121430003 від 22.05.2012 року, розмір кредиту 78900 грн., наданого банком для оплати позичальником вартості транспортного засобу марки HYUNDAI.

Квитанції від 22.10.2013 року на суму 64018,39 грн. та 14807,16 грн. свідчать про внесення цих коштів на рахунок банку та як убачається з письмових пояснень позивача були спрямовані на погашення кредиту за купівлю автомобіля марки HYUNDAI (а.с.103-104). Також встановлено, що кредит на придбання спірного автомобіля було повністю погашено у період шлюбу. На час розірвання шлюбу 28.08.2014 року кредитної заборгованості за автомобіль сторони не мали (т.1 а.с.174-177).

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що спірний автомобіль було придбано за рахунок коштів позивача є недоведеним та спростовується письмовими доказами по справі.

Також колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині визнання права власності на спірний житловий будинок з надвірними будівлями та земельними ділянками за позивачем та стягненням з відповідача заборгованості у сумі 49 328,80 грн. на користь позивача з таких підстав.

Колегією суддів встановлено, що житловий будинок №127 по вул. 9-го Січня в м. Світловодську Кіровоградської області вартістю 213 800,00 грн. було придбано у період шлюбу частково за кошти від продажу квартири, яка належала на праві спільної сумісної власності сторонам (121800 грн.), та частково за рахунок кредитних коштів у розмірі 92000 грн., про що сторони у судовому засіданні не заперечували.

З письмових доказів по справі убачається, що після розірвання шлюбу 28.08.2014 року та на час ухвалення рішення судом першої інстанції сторонами було сплачено кредитну заборгованість за кредитним договором №05-2-196/10-Ф від 23.11.2012 року у сумі 46750 грн., з яких 13500 грн. сплачено відповідачем, а саме згідно з квитанцією від 02.09.2014 року 1000 грн. (т.2 а.с.42) та згідно з квитанцією від 11.04.2016 року 12500 (т.2 а.с.13). Позивачем сплачено 33250 грн., що підтверджується квитанціями від 06.10.2014 року, 10.11.2014 року, 06.11.2014 року, 01.12.2014 року, 06.01.2015 року, 09.02.2015 року 04.03.2015 року, 03.04.2015 року, 02.06.2015 року 03.06.2015 року, 01.07.2015 року, 04.08.2015 року, 02.09.2015 року, 03.11.2015 року. 03.12.2015 року, 05.01.2016 року, 01.04.2016 року (т.2 а.с.41-46).

Ухвалюючи рішення про визнання за позивачем права власності на спірний житловий будинок суд виходив з того, що будинок було придбано в період шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя, а частка майна дружини може бути збільшена, якщо з нею проживають діти. У звязку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для збільшення частки позивача у праві спільної сумісної власності подружжя та визнав, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно зі ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.п.23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК України).

Апеляційним судом встановлено, що кредитні кошти у сумі 92 000 грн. було використано в інтересах сім'ї для придбання житлового будинку №127 з прилеглими надвірними будівлями та земельними ділянками по вулиці 9-го Січня у м. Світловодськ Кіровоградської області вартістю 213800 грн., та часткового розрахунку з продавцем за придбаний сторонами будинок.

Ухвалюючи рішення в частині визнання права власності на будинок за позивачем суд першої інстанції, з посиланням на ч.3 ст.70 СК України відступив від рівності часток та визнав за Халяпіною ОСОБА_9 право власності на спірне майно.

Однак, з даним висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитись не може, оскільки суд дійшов до нього з порушенням норм матеріального права та не врахував роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

Зокрема, у п.30 постанови Верховний Суд розяснив, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст.70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч.1 ст.60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні.

Згідно з ч.3 ст.70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що відповідач має заборгованість по аліментам перед позивачем, ґрунтуючись лише на поясненнях позивача та розрахунках, наданих позивачем в письмових поясненнях, тобто ухвалив рішення, яке ґрунтується на припущеннях, а саме, що відповідач, перебуваючи за кордоном, мав би заробити певну суму коштів і саме з цих коштів виплачувати аліменти на дитину.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У мотивувальній частині рішення суд першої інстанції вказав, що відповідач має борг по аліментам за період з 22.07.2014 року по 31.03.2015 року у розмірі 31901,89 грн. Проте, якими належними та допустимими доказами відповідно до статей 58, 59 ЦПК України такий борг підтверджується судом першої інстанції не встановлено, матеріали справи таких доказів не містять взагалі, а висновок суду ґрунтується на припущеннях.

Письмовими доказами по справі підтверджується, що ОСОБА_3 сплачує аліменти на підставі заочного рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 серпня 2014 року (т.2 а.с.85), яке набрало законної сили. В апеляційному порядку рішення суду позивачем не оскаржувалось. ОСОБА_5 з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів не зверталась. Встановлено, що ОСОБА_3 сплачує аліменти, визначені рішенням суду, що підтверджується копією розрахунку від 17.06.2016 року, виконаного старшим державним виконавцем Давидовим В.О., та з якого убачається, що станом на 01.06.2016 року відповідач заборгованості по аліментам не має (т.2 а.с.86). З позовом про стягнення з відповідача заборгованості по аліментам позивач до суду не зверталась.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що підстави для відступлення від засади рівності часток відсутні. У зв'язку з чим, відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, слід виходити з того, що частки подружжя є рівними.

Крім того, задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача 49328,8 грн., у тому числі заборгованості по аліментам у сумі 31901,89 грн., суд в мотивувальній частині рішення не навів, з чого складається така сума заборгованості та чим керувався суд, стягуючи з відповідача таку суму заборгованості.

Відповідач із зустрічним позовом не звернувся. У запереченнях на позов позовні вимоги визнав частково. Просив розподілити майно в ідеальних частках по ? частці кожному, кредитні зобовязання розподілити між сторонами.

З урахуванням позовних вимог та заперечень відповідача колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для визнання спірного житлового будинку з земельними ділянками та спірного автомобіля спільною сумісною власністю подружжя, визнавши за кожним з подружжя по ? частині спірного будинку з надвірними будівлями та земельними ділянками, та по ? частині автомобіля, оскільки питання про визнання права власності на автомобіль за однією із сторін та стягнення грошової компенсації сторонами не ставилося.

Крім того, враховуючи, що після розірвання шлюбу сторонами було сплачено на час ухвалення судом першої інстанції рішення за кредитним договором №05-2-196/10-Ф від 23.11.2012 року 46750 грн., кожна із сторін мала б сплатити по 23375 грн. Проте, оскільки письмовими доказами по справі підтверджено, що відповідачем сплачено за кредитним договором лише 13500 грн. з нього має бути стягнуто на користь позивача 9875 грн. (23375 грн. 13500 грн.).

В частині стягнення з відповідача заборгованості у сумі 61828,80 грн., у тому числі заборгованості по аліментах за період 22.07.2014 року по 31.03.2015 року у розмірі 31901,89 грн., слід відмовити з підстав недоведеності існування такої заборгованості.

Судові витрати у сумі 3169 грн., що складає 1% від вартості спірного майна, слід розподілити відповідно до ст.88 ЦПК України між сторонами порівну по 1584 грн. 50 коп. З урахуванням того, що позивач при подачі позову частково сплатила судовий збір у сумі 243,6 грн. з неї підлягає стягненню у дохід держави недоплачений судовий збір у сумі 1340,9 грн., а з відповідача - 1584 грн. 50 коп.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.20 постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі" у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

За таких обставин рішення та додаткове рішення суду першої інстанції відповідно до п.п.1, 2, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 червня 2016 року та додаткове рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 липня 2016 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_4 Ії Ігорівни задовольнити частково.

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя

-визнати за ОСОБА_6 Ією Ігорівною та ОСОБА_3 право власності на будинок №127 з прилеглими надвірними будівлями та земельними ділянками для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та ведення особистого селянського господарства площею 0,1000 га кадастровий номер :50:089:0004 та площею 0,0250 га кадастровий номер :50:089:0005 по вулиці 9-го Січня у м. Світловодськ Кіровоградської області по ? частині кожному.

-визнати за ОСОБА_6 Ією Ігорівною та ОСОБА_3 право власності на автомобіль марки HYUNDAI, модель 120, рік випуску 2012, реєстраційний номер НОМЕР_1 по ? частині кожному.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 Ії Ігорівни сплачені грошові кошти за зобовязаннями, що виникли під час шлюбу, у розмірі 9875 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 Ії Ігорівни у дохід держави судовий збір у розмірі 1340,9 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 у дохід держави судовий збір у розмірі 1584,5 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: О.І.Чельник

Судді: С.І.Мурашко

ОСОБА_10