АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2016 р. Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Ратнікової В.М., Соколової В.В.

при секретарі - Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та встановлення порядку її виховання,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та встановлення способу участі батька у її вихованні.

На обгрунтування своїх вимог зазначала, що з 14.09.2007 р. по вересень 2011 року вона проживала у шлюбі з ОСОБА_2, від шлюбу вони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею.

У 2013 р. відповідач без погодження з нею забрав сина з дитячого садка та повернув його лише через 1,5-2 місяці без будь-яких пояснень.

Справа № 756/4987/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/6488/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Матвійчук Г.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.

Посилаючись на те, що після розірвання шлюбу вони не дійшли згоди щодо місця проживання дитини та, що відповідач майже не приймає участі у вихованні їх сина, просила з урахуванням уточнень, визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю - ОСОБА_1, та визначити способи участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною, а саме: святкування (проведення) ОСОБА_1 з дитиною наступних свят: Новий рік - 1-2 січня; Різдво Христове - 6-7 січня; Міжнародний жіночий день - 8 березня; Великдень (Воскресіння Христове) - перша неділя після повного місяця, що настає не раніше дня умовного весняного рівнодення 21 березня щороку, а також способи участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною: День Святої Трійці; День Конституції України; День незалежності України. Стосовно інших професійних, загальнодержавних чи релігійних свят батьки повинні домовлятися в кожному конкретному випадку окремо; виключно за попередньою домовленістю із матір'ю, батько має право зустрічатися та без перешкод спілкуватися з дитиною, в тому числі у будь-який день тижня та у будь-який час, а також має право, за попередньою домовленістю з матір'ю, брати дитину до себе за місцем свого проживання у вихідні дні, починаючи з суботи принаймні чотири рази на місяць та повернути дитину не пізніше 20-00 години неділі; у період шкільних канікул кожен із батьків, за попередньою домовленістю із іншим, має право проводити більше часу разом з дитиною та відпочивати разом з нею на території України чи за її межами за умови обов'язкового попереднього погодження із іншим.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27.11.2015 р. у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Зазначав, що висновок суду про відсутність між сторонами спору з приводу місця проживання дитини з одним із батьків не відповідає дійсності, оскільки саме по собі твердження ОСОБА_2 про те, що він не заперечує, щоб дитина проживала з матір'ю, не свідчить про не існування спору між сторонами щодо місця проживання дитини, а лише є підставою для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

Вказував на те, що суд дійшов помилкового висновку про те, що чинним законодавством не передбачено право звернення особи з якою проживає дитина з позовом до суду про визначення способу участі батьків у вихованні дитини, оскільки ураховуючи, що у 2013 році батько без погодження із матір'ю самовільно забрав дитину та свідомо обмежував її у спілкуванні з дитиною протягом значного проміжку часу, звернення ОСОБА_1 до суду за захистом порушених її прав у такий спосіб, є законним та обґрунтованим.

Крім того, зазначав, що суд не надав належної оцінки висновку Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.07.2015 р., яким було рекомендовано визначити способи участі батька у вихованні малолітнього сина.

В судовому засіданні ОСОБА_1 просила задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

ОСОБА_2 та представник Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи зазначені особи повідомлені.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 14.09.2007 р. по вересень 2011 р., від якого мають неповнолітню дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір'ю.

Згідно з висновком Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.07.2015 р. рекомендовано, визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір'ю - ОСОБА_1, а також визначити способи участі батька у вихованні малолітнього сина відповідно до пропозицій матері: виключно за попередньою домовленістю з матір'ю - ОСОБА_1 батько має право зустрічатися та без перешкод спілкуватися із малолітнім сином - ОСОБА_6, в тому числі у будь-який день тижня та у будь-який час, за попередньою домовленістю із матір'ю брати малолітнього сина до себе за місцем свого проживання у вихідні дні починаючи з суботи, принаймі чотири рази на місяць. Зобов'язати батька повернути дитину не пізніше 20:00 години неділі.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з нею, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами відсутній спір щодо місця проживання дитини.

З таким висновком погодитися не можна, виходячи з наступного.

Вимоги про визначення місця проживання дитини з нею ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що у 2013 році батько дитини без погодження з нею забрав сина, і вона тривалий час не знала де знаходиться дитина, не могла з нею бачитися та спілкуватися. Зазначені обставини підтверджуються висновком за результатами звернення ОСОБА_1 з заявою до Дніпровського РУ ГУ МВС України у м. Києві, з якого убачається, що на момент перевірки звернення позивачки до правоохоронного органу, ОСОБА_2 мав намір звертатися з позовом до суду про визначення місця проживання дитини, а отже між сторонами щодо цього питання існував спір.

В суді першої інстанції відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо місця проживання дитини з матір'ю, а тому визнання ним позову в цій частині, відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України є підставою для його задоволення.

Ураховуючи наведене, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з матір'ю підлягає скасуванню, з ухваленням у цій частині нового рішення про задоволення таких вимог.

Що стосується доводів апеляційної скарги про помилковість висновку суду в частині того, що діючим законодавством не передбачено право звернення особи з якою проживає дитина, до суду з позовом про визначення режиму виховання дитини кожним із батьків, то колегія перевіряючи такі твердження виходить з наступного.

За змістом ст.15 ЦК України, ст.3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку, що особа може звернутися до суду лише за захистом своїх цивільних прав чи інтересів, чи за захистом прав інших осіб, якщо їм таке право надано.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Відповідно до ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Таким чином, діючим законодавством також встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Прийняте рішення органу опіки та піклування є обов'язковим для батьків, і лише у випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

У випадку встановлення судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому з батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_1 проживає з дитиною, а відповідач проживає окремо і не перешкоджає їй у вихованні дитини та у спілкуванні з нею. За таких обставин коли її права на участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею не порушуються, вона не має правових підстав для звернення до суду з вимогами про встановлення способу участі відповідача у вихованні та спілкуванні з дитиною, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні її позовних вимог у цій частині.

Зважаючи на викладене та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада 2015 р. скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання дитини та способу участі виховання дитини, і ухвалити в цій частині нове рішення.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 511,56 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: