Справа № 344/1079/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1331/2016
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Меленко О.Є., Фединяка В.Д.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю: позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права особи на частку у спільному майні шляхом компенсації їй вартості цієї частки, визнання права власності на квартиру та земельну ділянку, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 26 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2016 року ОСОБА_2 предявила до ОСОБА_3 вищезазначений позов, в обґрунтування якого вказувала, що у звязку із неодноразовим вчиненням відповідачем протиправних дій стосовно неї, а також відмовою останнього в утриманні належної їм на праві власності в рівних ідеальних частках квартири АДРЕСА_1, вона готова сплатити відповідачу 1/2 вартості спірної квартири. Посилаючись на те, що спільне володіння та користування спільною квартирою між ними неможливе, просила, з врахуванням уточнення позовних вимог припинити право власності ОСОБА_3 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 шляхом компенсації йому вартості цієї частки у сумі 135 154 грн та визнати за нею право особистої приватної власності на вищезазначену квартиру і на земельну ділянку, яка розташована у с. Хриплин Івано-Франківської міської ради.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 26 квітня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи. На думку апелянта, судом першої інстанції не було взято до уваги наявність підстав для припинення права власності відповідача на 1/2 частку спірної квартири, зокрема, вчинення відповідачем відносно неї протиправних дій, відмова останнього від утримання квартири та неможливість виділу квартири в натурі. Також ОСОБА_2 вважає передчасним висновок суду про відсутність у неї коштів на компенсацію відповідачу частки квартири, оскільки на її банківському рахунку знаходиться депозит у розмірі 117 688 грн з відсотками, а також готівкові кошти. Також апелянт звертає увагу суду на те, що вона в якості авансу за частку в майні передала відповідачу дорогий годинник, що підтверджується звукозаписом, проведеним у справі №0907/2-691/12. Крім того, позивач вважає, що висновок суду про те, що спір стосовно правомірності одержання державного акту на спірну земельну ділянку вже був вирішений раніше, не відповідає фактичним обставинам справи. Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 апеляційну скаргу з наведених вище мотивів підтримала. Крім того пояснила, що вона вважає за необхідне і доцільне роздільне проживання її та чоловіка. Зазначила, що ОСОБА_3 у 1990-х роках отримав від неї золотий годинник, який може використати для розрахунку за нове житло. Крім того, вона може дати йому кошти, які зберігаються на її банківському вкладі. Зауважила, що іншу половину коштів, необхідних відповідачу на придбання нової квартири, можуть дати його діти від першого шлюбу. Вважаючи у звязку із викладеним оскаржене рішення незаконним, просить його скасувати, ухваливши нове рішення про задоволенні його позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги заперечив, пояснивши, що правил співжиття у спірній квартирі з дружиною, з якою перебуває у шлюбі 37 років, він не порушує, його характер є спокійним і витриманим. Однак, зазначив, що позивачка вже тривалий час наполягає на його виселенні з квартири, яка перебуває у спільній власності. Пояснив, що іншого жилого приміщення у м.Івано-Франківську у нього немає, і коштів для придбання іншого житла у нього теж немає. Вказав, що за наявності варіанту, який би задовольняв його законні інтереси, він не був би проти зміни місця свого проживання. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В частині першої статті 365 ЦК України вказано. що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім ' ї.

За змістом зазначеної норми закону припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України випадку, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном.

З матеріалів ж справи, по-перше, вбачається, що посилання позивачки на неправомірну поведінку ОСОБА_3, яка унеможливлює спільне проживання з ним у спірній квартирі, належними і обєктивними доказами не підтверджено. По-друге, встановлено, що у відповідача, який є власником 1/2 частини названої вище квартири, іншого жилого приміщення ні у м.Івано-Франківську, ні в іншому місті немає. ОСОБА_3 є пенсіонером, розмір його пенсії незначний; він є особою похилого віку, і можливості придбати для себе інше благоустроєне житло у нього немає. За таких обставин є підстави вважати, що у випадку припинення права власності на 1/2 частину спірної квартири завдасть ОСОБА_3 істотної шкоди.

Крім того, колегія суддів зауважує, що згідно із частиною другою статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Однак, цієї вимоги закону ОСОБА_2 при зверненні до суду з позовом не виконала. За таких обставин її посилання у засіданні апеляційного суду на те, що частину вартості належної відповідачу половини квартири нею може бути внесено на депозит суду, правового значення не має, а тому до уваги не може бути прийнято.

Приймаючи до уваги вище викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в даній справі про відмову у позові ОСОБА_2 ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи апелянта висновку суду не спростовують. Тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 218; 303; 307; 308; 313; 314; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Івано-Франківського міського суду від 26 квітня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: О.Є. Меленко

ОСОБА_4