Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/2825/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«15» червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

ОСОБА_2

за участю секретаря: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4

на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 квітня 2016 року по справі

за позовом ОСОБА_3 до Бердянської районної державної адміністрації, треті особи: Управління Держгеокадастру у Бердянському районі Запорізької області, Андрівська сільська рада Бердянського району Запорізької області, про визнання права на земельну частку (пай), зобовязання видати сертифікат на земельну частку (пай),

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнив, до Бердянської районної державної адміністрації, треті особи: Управління Держгеокадастру у Бердянському районі Запорізької області, Андрівська сільська рада Бердянського району Запорізької області, про визнання права на земельну частку (пай), зобовязання видати сертифікат на земельну частку (пай).

В обґрунтування вимог зазначив, що з 1988 року по грудень 1995 року він був членом колгоспу «Дружба» Бердянського району Запорізької області, який в подальшому реорганізовано у КСП «Дружба», а з 01.05.2000 року в ПСП АФ «Дружба».

У 1995 році КСП «Дружба» був отриманий державний акт на право колективної власності на землю, але при проведенні розпаювання земель його не було включено до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) та не доведено до його відома, що він також має право на земельний пай.

Він неодноразово безрезультатно звертався до Андрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області, а листом від 28.09.2015 року йому було запропоновано вирішити це питання шляхом звернення до суду.

Вважає, що відповідачем порушено його право на отримання земельної частки (паю), тому остаточно просив визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 7,78 умовних кадастрових гектарів, та зобовязати Бердянську районну державну адміністрацію видати на його імя сертифікат на право на земельну частку (пай) із земель запасу, створеного Андрівською сільською радою Бердянського району Запорізької області.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неналежну оцінку судом першої інстанції наданих ним доказів, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 7,78 умовних кадастрових гектарів, та зобовязати Бердянську районну державну адміністрацію видати на його імя сертифікат на право на земельну частку (пай) із земель запасу, створеного Андрівською сільською радою Бердянського району Запорізької області.

Сторони повідомлені про час і місце розгляду справи (а.с. 69-72).

Клопотання ОСОБА_3 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якому заявник просив провести її у Бердянському міськрайонному суді Запорізької області, було задоволено, проте в судове засідання не зявився (а.с. 79, 81-82,86).

У відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновків про те, що вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню, оскільки не відповідають вимогам законодавства, яке регулює підстави та порядок набуття громадянами права на земельну частку (пай) із розпайованих колективних сільськогосподарських підприємств.

Висновки суду ґрунтуються на доказах, досліджених у судовому засіданні, відповідають фактичним обставинам справи. Фактична сторона справи встановлена з додержанням вимог процесуального права.

Судом встановлено, що 11 вересня 1995 року КСП «Дружба» отримало державний акт на право колективної власності на землю.

Пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначено, що право на земельний пай мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами цього підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

У ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» зазначено, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну часту (пай) у встановленому законодавством порядку

Зі змісту наведеного вбачається, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві й була його членом.

Таким чином, членство у колективному сільськогосподарському підприємстві не виникає автоматично, а може виникнути лише у разі волевиявлення особи стати членом такого підприємства та оформлення в установленому статутом порядку свого статусу.

Проте позивачем не надано належних доказів, що він на 11 вересня 1995 року, на момент отримання КСП «Дружба» державного акта на право колективної власності на землю, був членом КСП та мав бути у списку, що додається до державного акта.

Доводам ОСОБА_3, на яких ґрунтується і апеляційна скарга, про те, що факт його роботи в КСП та членства в КСП підтверджується довідкою з архіву, суд дав правильну оцінку і обґрунтовано визнав, що доводи не відповідають вимогам Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», ст. ст.57,58,59, ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» трудові відносини членів підприємства регулюються цим Законом і статутом підприємства, а громадян, які працюють за трудовим договором або контрактом, - законодавством про працю України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 та ст. 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» членство в колективному сільськогосподарському підприємстві, яке є добровільним об'єднанням громадян у самостійне підприємство, ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу зі складу його членів.

Тобто без свого волевиявлення ОСОБА_3 не міг стати членом КСП «Дружба», оскільки це порушує принцип добровільності, визначений ст. 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство».

Між тим, позивач не вчиняв ніяких дій, направлених на набуття членства в колективному підприємстві відповідно до Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» та Статуту підприємства.

Таким чином, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що позивачем не доведено, що він набув членства у КСП «Дружба» шляхом подання заяви, та не надано відповідний документ, в якому зазначено про прийняте рішення з цього приводу.

З огляду на викладені обставини доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про доведеність набуття ним права на земельну частку (пай) КСП «Дружба» є неприйнятними.

Суд при ухвалені рішення дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлених обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б свідчили про порушення норм матеріального і процесуального права, які призвели чи могли призвести до неправильного вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: