Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №310/1741/15 Головуючий у 1 інстанції: Пустовіт З.П.
Провадження № 22-ц/778/42/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«02» лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Мельнику З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства «ТАСкомбанк», Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ», треті особи: Міністерство юстиції України, Відділ державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, про визнання договорів купівлі-продажу дійсними, визнання права власності на нерухоме майно і виключення його з опису арештованого майна, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ВДВС Бердянського МРУЮ Запорізької області, треті особи: ліквідатор ФОП ОСОБА_4 арбітражний керуючий ОСОБА_5, Реєстраційна служба Бердянського МРУЮ Запорізької області про визнання договорів купівлі-продажу дійсними, визнання права власності на нерухоме майно і виключення його з опису арештованого майна.

Під час розгляду справи уточнював позовні вимоги та остаточно зазначив в якості відповідачів ОСОБА_4, ПАТ «ТАСкомбанк», ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», ТОВ «АНСУ», в якості третіх осіб Міністерство юстиції України, ВДВС Бердянського МРУЮ Запорізької області.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 14.08.2008 року між ОСОБА_4 та ним укладено договір купівлі-продажу гаражу, який розташований за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, пр. Леніна б.2-Є. Зазначений гараж належала ОСОБА_6 на підставі свідоцтва на право власності. Вказаний гараж розташований під літерою «Б» за планом земельної ділянки площею 25,0 кв.м.

З метою розрахунку він передав відповідачу грошові кошти в сумі 24 200 грн., ОСОБА_4 видала йому розписку та підписала договір купівлі-продажу гаражу, а також передала йому правовстановлюючі документи на гараж.

Окрім того, 14.08.2008 року між ОСОБА_4 та ним укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0025 га, кадастровий номер :09:002:0070, що розташована: пр. Леніна (біля житлового будинку №2), м. Бердянськ, Запорізької області, цільове призначення: для будівництва, розміщення та обслуговування гаража. Вказана земельна ділянка належала ОСОБА_6 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 265849.

З метою розрахунку він передав відповідачу грошові кошти в сумі 24 200 грн., ОСОБА_6 видала йому розписку та підписала договір купівлі-продажу земельної ділянки, а також передала йому правовстановлюючі документи на земельну ділянку.

Він почав користуватися вказаним майном, проте не встиг оформити право власності належним чином, оскільки на майно були накладені арешти та відповідач відмовився від нотаріального посвідчення договорів.

Вважає, що оскільки сторони домовились стосовно всіх істотних умов договорів, відбулося часткове виконання договорів, передача грошових коштів в якості сплати за нерухоме майно, договір купівлі-продажу гаражу та земельної ділянки повинні бути визнані судом дійсними.

Окрім того, 19.12.2013 року старшим державним виконавцем ВДВС Бердянського МУЮ в Запорізькій області Курасовою Н.І. була винесена постанова про накладення арешту на гараж під літерою «Б», що знаходяться за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, пр. Леніна 6.2-Є, площею 19,4 кв. метрів та на земельну ділянку площею 0,0025 га, кадастровий номер :09:002:0070, яка розташована за адресою: Запорізька область, М.Бердянськ, пр. Леніна (біля житлового будинку №2), які належали на праві власності ОСОБА_6

Наявність серед описаного та арештованого майна вказаного нерухомого майна не дозволяє йому в повній мірі реалізовувати своє право власності.

На підставі зазначеного просив визнати дійсним договір купівлі-продажу гаражу від 14 серпня 2008 року та договір купівлі-продажу земельної ділянки від 14 серпня 2008 року, укладені між ним та ОСОБА_4; визнати за ним право власності на гараж під літерою «Б», що знаходяться за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, пр. Леніна 6Ї2-Є, площею 19,4 кв. м.; право власності на земельну ділянку площею 0,0025 га, кадастровий номер :09:002:0070, яка розташована .за адресою: Запорізька область, М.Бердянськ, пр. Леніна (біля житлового будинку №2); зняти арешт з вказаних гаражу та земельної ділянки, що було накладено постановою старшого державного виконавця ВДВС Бердянського МУЮ в Запорізькій області Курасовою Н.І. від 19.12.2013 року за ВП №23492523.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що немає підстав вважати договори, на які посилається позивач, такими, що відповідають закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.08.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна - гаражу, розташованого за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, пр. Леніна б.2-Є. на земельної ділянці площею 25,0 кв.м.

14.08.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0025 га, кадастровий номер :09:002:0070, що розташована: пр. Леніна (біля житлового будинку №2), м. Бердянськ, Запорізької області, цільове призначення: для будівництва, розміщення та обслуговування гаража.

У ч. 1 ст. 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

За положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Згідно зі ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Таким чином, договір купівлі-продажу, предметом якого є нерухоме майно, має бути обов'язково нотаріально посвідченим.

Суд повно і всебічно дослідив обставини справи, доводи і заперечення сторін, дав належну оцінку всім наданим суду доказам у їх сукупності та дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки всупереч вимогам ст. 657 ЦК України договори купівлі-продажу нерухомості викладені у прості письмовій формі та відсутнє їх нотаріальне посвідчення, тому не можуть бути визнані судом дійсними на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України, а відтак відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-49цс13, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України

Рішення суду першої інстанції постановлене з урахуванням роз'яснень, наданих у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", якими акцентовано увагу на неприпустимість застосування ст. 220 ЦК до правочинів, укладення та правомірність яких пов'язана з нотаріальним посвідченням та державною реєстрацією.

Крім того, однією з умов визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину, чого судом у справі встановлено не було.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції правильно не прийняв визнання відповідачем позову та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки не відбулося нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу та державної реєстрації, тому спірні договори купівлі-продажу нерухомого майна є неукладеними.

Інші докази ухилення відповідача, який визнав позов, від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна в матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене, рішення суду відповідає матеріалам справи та закону. Підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 червня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: