Справа № 743/787/16-ц Провадження № 22-ц/795/1914/2016 Головуючий у I інстанції Жовток Є. А. Доповідач - Висоцька Н. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Губар В.С., Шарапової О.Л.

при секретарі Халимон Т.Ю.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 20 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до територіальної громади, в особі Мохначівської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В :

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Ріпкинського районного суду від 20.07.2016 року, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до територіальної громади, в особі Мохначівської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

За доводами апеляційної скарги рішення суду є необґрунтованим, ухваленим з неповним з»ясуванням обставин справи, порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

В скарзі заявник посилається, що позивач не була присутня в судовому засіданні, оскільки не отримувала повідомлення про час та дату судових засідань, поважною причиною пропуску строку для спадщини є те, що позивач не знала про існування заповіту на її користь, крім того відповідачем було визнано позов.

В своєму рішенні суд помилково послався на постанову судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 26.09.2012 року у справі № 6-85цс12.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 22.05.2015 року померла ОСОБА_3 (а.с. 5), яка за час свого життя склала заповіт (а.с. 6), згідно з яким все своє майно заповідала гр. ОСОБА_2

З матеріалів справи вбачається, що спадкова справа до майна ОСОБА_3 не заводилась (а.с. 21).

Причиною пропуску строку звернення до нотаріальної контори позивач обґрунтовувала тим, що мала сильні душевні переживання у зв»язку з втратою близької людини, юридично не обізнана, а також вважала, що може подати заяву в будь-який час.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона дійсно не мала можливості прийняти спадщину та не зазначила, які істотні труднощі перешкодили їй звернутися до нотаріуса чи надіслати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори поштою.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що незнання вимог закону та власне переконання, що вона може подати заяву про прийняття спадщини в будь-який час, не може вважатись об'єктивною, непереборною та істотною перешкодою, а такі причини - поважними.

Відповідно до статті 1269 ЦК право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За наслідками пропуску встановленого строку для прийняття спадщини спадкоємець вважається таким, що її не прийняв (частина 2статті 1272 ЦК).

Матеріали справи не містять даних про звернення позивачки до нотаріальної контори, а відповідно до довідки зі Спадкового реєстру від 15.07.2016 № 44473083 спадкова справа до майна ОСОБА_4, померлої 22.05.2015 не заводилась.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї норми поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (пункт 24 постанова №7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування").

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Висновок суду про те, що відсутність інформації, в тому числі і щодо вимог закону, не може бути підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, повністю відповідає правовим висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України від 26.09.2012 року у справі № 6-85цс12, та від 04.11.2015 року у справі № 6-1486цс15, які відповідно до статті 360-7 ЦПК є обов'язковими при застосуванні норм права.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Отже, позивач не довела, що у неї були об'єктивні, непереборні та істотні перешкоди для прийняття спадщини, а порушення норм процесуального права, в тому числі і не повідомлення про розгляд справи, не призвели до неправильного вирішення справи по суті.

Доводи скарги про те, що відповідачем визнано позов, не можуть бути підставою для скасування вірного по суті рішення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи.

Ч. 4 ст. 174 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У п. 24. постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, а тому скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 20 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: