Справа № 363/3965/15-ц Головуючий у І інстанції Рудюк О. Д.
Провадження № 22-ц/780/2950/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 14.06.2016
УХВАЛА

Іменем України

14 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Поліщука М.А., Яворського М.А.,

за участю секретаря Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 29 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи ОСОБА_3, Національний банк України про стягнення коштів за договором банківського вкладу та зобовязання вчинити певні дії,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся із позовом про стягнення коштів за договором банківського вкладу та зобовязання вчинити певні дії, посилаючись на те, що 01 серпня 2015 року уклав із ОСОБА_3 договір відступлення права вимоги за строковими депозитними вкладами останнього у ПАТ КБ «ПриватБанк». За умовами договору ОСОБА_3 як первісний кредитор передав ОСОБА_2 як новому кредитору право вимоги усіх належних сум до сплати за його депозитними договорами про депозитні вклади у ПАТ КБ «ПриватБанк». Загальна номінальна сума вкладів за депозитними договорами із урахуванням відсотків на вклади, 3 % річних, збитків від інфляції, пені складає 497010489,64 грн. Просив стягнути із відповідача на свою користь кошти за договорами банківського вкладу в загальній сумі 497010489,64 грн.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 29 лютого 2016 року позовну заяву повернуто позивачеві для подачі до належного суду.

Позивач ОСОБА_2, не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 29 лютого 2016 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказував, що правовідносини за договорами банківського вкладу носять споживчий характер і тому підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів». Враховуючи, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 є м. Вишгород Київської області, а банк внаслідок неповернення йому коштів за договором банківського вкладу порушив його права як споживача фінансових послуг, даний позов відповідно до положень ч. 5 ст. 110 ЦПК України за вибором споживача був предявлений до Вишгородського районного суду Київської області.

Колегія суддів, перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_2 для подачі її до належного суду, суд першої інстанції виходив із того, що на дані правовідносини не розповсюджуються вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», а тому застосуванню підлягають положення щодо підсудності, визначені ст. 109 ЦПК України, в звязку з цим суд прийшов до висновку, що справа не підсудна Вишгородському районному суду Київської області в силу вимог ч. 2 ст. 109 ЦПК України, так як місцезнаходженням відповідача є м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50.

Колегія суддів не може погодитися із даними висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

З позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду на захист своїх прав, що випливають із договорів банківського вкладу, що у свою чергу свідчить про наявність спору, повязаного із захистом прав споживача фінансово-кредитних послуг.

Відповідно до ч. 5 ст. 110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть предявлятися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача.

Аналогічна позиція викладена у постанові Пленуму Верховного суду України № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» відповідно до п. 2 якої судам слід мати на увазі, що до відносин, які регулюються законом України «Про захист прав споживачів» належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг.

Залучення банком коштів від фізичних осіб для розміщення на депозитах є фінансовою послугою, а відтак правовідносини, що виникли за договором банківського вкладу (депозиту) підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів», відтак позов про стягнення коштів за договором банківського вкладу за вибором позивача як споживача фінансової послуги може бути предявлений до суду за зареєстрованим місцем проживання позивача.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

В позовній заяві ОСОБА_2 зазначена його адреса проживання, а саме: АДРЕСА_1.

З врахуванням вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку, що оскільки предметом позову є стягнення коштів по договорам банківського вкладу, то вказана позовна заява підсудна Вишгородському районному суду відповідно до ч. 5 ст. 110 ЦПК України, а висновок суду першої інстанції про непідсудність справи цьому суду є помилковим.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України, оскільки порушено порядок вирішення питання про відкриття провадження у справі, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню із передачею питання про відкриття провадження у справі на новий розгляд до того ж суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 29 лютого 2016 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Поліщук М.А.

ОСОБА_4