Справа №490/9428/14-ц 14.06.2016 14.06.2016 14.06.2016
Провадження №22-ц/784/1466/16
Категорія: 53 Головуючий першої інстанції: Семенова Л.М.
Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

14 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Мурлигіної О.Я., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання: Лівшенком О.С.,

за участю позивача ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, представника ЖКП «Мрія-Т» - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

Житлово-комунального підприємства «Мрія-Т»

Полігонівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області

на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 12 травня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до Полігонівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, Житлово-комунального підприємства «Мрія-Т» Полігонівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області про визнання незаконними та скасування розпоряджень сільського голови, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Полігонівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області про визнання незаконними та скасування розпоряджень про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування своїх вимог позивачка вказувала, що з квітня 2012 року вона працювала на посаді директора Житлово-комунального підприємства «Мрія-Т» Полігонівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області (далі ЖКП «Мрія-Т»).

03 липня 2014 року розпорядженням голови сільської ради № 30-р їй було оголошено догану за невиконання посадових обов'язків та багаторазові скарги від мешканців села з приводу відсутності води.

07 липня 2014 року розпорядженням голови сільської ради № 32-р їй оголошено догану за систематичне ненадання інформації на запити сільського голови. При цьому жодного разу у неї не було витребувано пояснень з приводу допущених порушень.

Розпорядженням голови сільської ради від 11 липня 2014 року № 34-р її було звільнено із займаної посади на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із систематичним невиконанням своїх посадових обов'язків.

Посилаючись на те, що її притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення є незаконним, оскільки її вини у незадовільному забезпеченні мешканців села водою не має, а, крім того, відповідачем не дотримано порядку застування дисциплінарного стягнення, позивачка просила скасувати розпорядження голови Полігонівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 03 та 07 липня 2014 року про притягнення її до дисциплінарної відповідальності; поновити її на посаді директора ЖКП «Мрія-Т»; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 липня 2014 року по день поновлення на роботі; зобовязати відповідача негайно виконати рішення суду в частині поновлення на роботі та виплатити їй середній заробіток за один місяць.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 липня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано незаконними та скасовані розпорядження голови Полігонівської сільської ради від 03 липня 2014 року № 30-р та від 11 липня 2014 року № 34-р.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді директора ЖКП «Мрія-Т» Полігонівської сільської ради, стягнуто з ЖКП «Мрія-Т» на користь ОСОБА_2 36 582 грн. 20 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку із заробітної плати з вирахуванням встановлених податків та зборів.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Полігонівської сільської ради від 11 липня 2014 року № 34-р про звільнення ОСОБА_2 із займаної посади, а також в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 р. рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 липня 2015 р. та рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2015 р. в частині позовних вимог визнання незаконним та скасування розпорядження сільського голови віл 30 липня 2014 р. № 30-р, поновлення позивачки на роботі та стягнення з ЖКП «Мрія-Т» середнього заробітку скасовано, в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 12 травня 2016 року прийнято відмову ОСОБА_2 від позовних вимог щодо поновлення на роботі у звязку з тим, що сільською радою 30 листопада 2015 р. її поновлено на роботі, та провадження по справі в цій частині закрито, а також закрито провадження і в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення, оскільки такі вимоги позивачкою не заявлялись.

Уточнивши позовні вимоги та предявивши їх також до ЖКП «Мрія-Т» ОСОБА_2 остаточно просила суд визнати незаконним розпорядження сільського голови від 03 липня 2014 р. та від 11 липня 2014 р. та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 12 травня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Постановлено визнати незаконними та скасувати розпорядження сільського голови Полігонівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 03 липня 2014 року № 30-р «Про оголошення догани керівнику ЖКП «Мрія-Т» ОСОБА_2 обовязків та багаторазових скарг від мешканців села з приводу відсутності води», а також розпорядження сільського голови Полігонівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 11 липня 2014 року № 34-р «Про звільнення з посади директора ЖКП «Мрія-Т» Полігонівської сільської ради ОСОБА_2 за систематичне невиконання своїх посадових обовязків».

Стягнуто з ЖКП «Мрія-Т» на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 липня 2014 року по 30 листопада 2015 року в розмірі 49 268 грн. 20 коп.

Стягнуто з ЖКП «Мрія-Т» на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі представник ЖКП «Мрія-Т» просить змінити рішення суду, зменшивши розмір стягнутої заробітної плати за час вимушеного прогулу до 38 980 грн. 14 коп. з урахуванням сум податків та зборів, які підлягають відрахуванню, та отриманої позивакою компенсації за невикористану відпустку.

У запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо зменшення розміру стягнутого судом заробітку і вважає, що правильним є розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 54 189 грн. 23 коп.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ЖКП «Мрія-Т», позивачки, її представника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що розпорядженням голови Полігонівської сільської ради від 07 березня 2012 року № 18-р ОСОБА_2 було призначено на посаду директора ЖКП «Мрія-Т» з 16 березня 2012 року на умовах контракту строком на 4 роки.

17 березня 2012 року між Полігонівською сільською радою та ОСОБА_2 було укладено контракт з подальшими змінами та доповненнями як з керівником підприємства, що є у комунальній власності територіальної громади.

03 липня 2014 року розпорядженням голови Полігонівської сільської ради № 30-р ОСОБА_2 було оголошено догану за невиконання посадових обов'язків та багаторазові скарги від мешканців села з приводу відсутності води.

07 липня 2014 року розпорядженням голови Полігонівської сільської ради № 32-р ОСОБА_2 було оголошено догану у звязку із систематичним ненаданням інформації на запити сільського голови.

11 липня 2014 року розпорядженням голови Полігонівської сільської ради від № 34-р ОСОБА_5 було звільнено із займаної посади на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку із систематичним невиконанням своїх посадових обовязків.

Встановивши, що розпорядження голови Полігонівської сільської ради від 03 липня 2014 р. № 30-р про оголошення догани ОСОБА_2 ухвалено з порушенням положень трудового законодавства, оскільки відсутні докази вини позивачки у невиконанні посадових обовязків, визначених контрактом, за порушення яких її притягнуто до відповідальності, встановлення якої є обовязковою підставою застосування дисциплінарного стягнення, а також, що від позивачки не було відібрано пояснень, суд дійшов висновку про незаконність цього розпорядження та його скасування.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, в тому числі, у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 р. з наступними змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснено, що за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Таким чином, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

З урахуванням положень ст. 147 КЗпП України звільнення за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами є заходом стягнення, що застосовується до працівника за порушення ним трудової дисципліни.

За такого працівник може бути звільнений з роботи на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, якщо після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення, яке не втратило юридичної сили за давністю і не зняте достроково (ст. 151 КЗпП України), він знову вчинив проступок на роботі.

Разом із тим у розпорядженні сільського голови від 11 липня 2014 року № 34-р про звільнення позивачки за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов'язків не зазначено, яке порушення трудової дисципліни, вчинене ОСОБА_2 після винесення наказу від 07 липня 2014 року про застосування до неї дисциплінарного стягнення у вигляді догани, стало підставою її звільнення.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за одне й те ж саме порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано одне дисциплінарне стягнення: або догана, або звільнення.

Враховуючи, що відповідачами не доведено, що позивачка вчинила новий дисциплінарний проступок, що став безпосередньо підставою звільнення та мав місце після винесеного їй 07 липня 2014 року догани, суд обґрунтовано прийшов до висновку про незаконність її звільнення з посади.

Рішення суду в частині визнання незаконними розпоряджень сільського голови не оскаржується, а тому предметом апеляційного перегляду не було.

У звязку із встановленням незаконності звільнення позивачки в силу положень ст. 235 КЗпП України суд також вірно вважав, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12 липня 2014 року по 30 листопада 2015 року (день поновлення на роботі).

При цьому суд обґрунтовано при здійсненні розрахунку керувався положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 № 100 (далі Порядок).

Зокрема відповідно до абзацу 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

За вказаного середньоденний дохід позивача складав 155 грн. 27 коп. (5 900 грн. 40 коп. (середній заробіток за два останні місяці, що передували звільненню) : 38 робочих днів у червні та липні 2014 року).

З урахуванням викладеного розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу склав 54 189 грн. 23 коп. ( 155 грн. 27 коп. середньоденного доходу х 349 робочих днів за період вимушеного прогулу).

В той же час, виходячи з положень ст. 11 ЦПК України, суд вирішує справу в межах заявлених позовних вимог.

Враховуючи, що позивачка просила про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 49 268 грн. 20 коп., то судом вирішено спір в межах заявлених позовних вимог, а тому посилання позивачки та її представника в судовому засіданні на те, що стягненню підлягала сума 54 189 грн. 23 коп. не заслуговує на увагу. Крім того, ОСОБА_2 апеляційну скаргу на рішення суду не подавала.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, враховуюче наступне.

Як розяснено в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1993 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів.

За такого доводи апеляційної скарги про необхідність зазначити розмір стягнутої середньої заробітної плати після відрахування податків та зборів не ґрунтується на вимогах закону.

Також помилковим є посилання в апеляційній скарзі на необхідність зменшення стягнутої заробітної плати на суму виплаченої позивачці компенсації за невикористану відпустку.

Так, згідно позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 25 травня 2016 р. по справі № 6-511цс16, яка є обовязковою для застування судами в силу положень ст. 360-7 ЦПК України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, оскільки Законом не передбачено будь-яких підстав для його зменшення.

Тому відсутні підстави для зменшення стягнутого на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи викладене колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Житлово-комунального підприємства «Мрія-Т» Полігонівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області відхилити, рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 12 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: