Справа № 347/2278/15
Провадження № 22-ц/779/995/2016
Головуючий у 1 інстанції Бельмега М.В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Беркій О.Ю., Девляшевського В.А.

за участю секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» - ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» - ОСОБА_2 на рішення Косівського районного суду від 16 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2015 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» - ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позичальник ОСОБА_3 неналежно виконував зобовязання за укладеним між ним та ПАТ КБ «Надра» 27 вересня 2007 року кредитним договором №5411МК, внаслідок чого станом на 8 липня 2015 року допустив заборгованість у розмірі 5 986,26 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 129 904 ,22 грн. З них, зокрема: 3 525,39 доларів США, що еквівалентно 76 502,31 грн- - заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена); 745,09 доларів США, що еквівалентно 16 168,74 грн- - заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена); 1 502,26 доларів США, що еквівалентно 32 599,62 грн - пеня за прострочення сплати кредиту; 213,52 доларів США, що еквівалентно 4 633,55 грн - штраф за порушення умов кредитного договору. Посилаючись на зазначені обставини та солідарний обовязок поручителя ОСОБА_4 перед банком за зобовязаннями позичальника позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Косівського районного суду від 16 березня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №541/МК від 27 вересня 2007 року в сумі 4 530,08 долари США, що за курсом НБУ еквівалентно 98 302,74 грн. З яких: 3 525,39 доларів США, що еквівалентно 76 502,31 грн- - заборгованість за кредитом; 745,09 доларів США, що еквівалентно 16 168,74 грн- - заборгованість по сплаті відсотків; 46,08 доларів США, що еквівалентно 1 000, 00 грн - пеня за прострочення сплати кредиту; 213,52 доларів США, що еквівалентно 4 633,55 грн - штраф за порушення умов кредитного договору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено також питання розподілу судових витрат.

На вказане рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Суд прийшов до правильного висновку, що мало місце порушення умов кредитного договору, що полягало в невиконанні відповідачами договірних зобовязань. Однак, частково задовольняючи позов не врахував положення ч.3 ст. 551 ЦК України щодо можливості зменшення розміру пені у випадку, якщо він значено перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають значення для справи. Згідно наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором розмір неустойки (штрафу та пені) не перевищує суми заборгованості по тілу кредиту та відсотках. Крім того, не підтверджені жодними доказами і доводи боржників щодо їх тяжкого матеріального становища. Також не перевірено судом і наявність обставин, передбачених ч.2 ст.616 ЦК України, на що посилався один із солідарних боржників. А отже, оскільки відсутні обовязкові дві умови як підстави для застосування ч.3 ст.551 ЦК, суд не вправі був зменшувати розмір неустойки.

Окрім того, судом взагалі не обґрунтовано суму неустойки, яка підлягає стягненню.

Неправильним є також і висновок суду щодо припинення поруки ОСОБА_4 Так, договором поруки передбачено, що його дія закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобовязань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобовязань згідно з умовами цього договору. Оскільки на день подання позову позичальник не виконав свої зобовязання, відповідно відсутні підстави для визнання поруки припиненою. Також суд дійшов помилкового висновку щодо невідповідності умов договору поруки про її дію до повного виконання зобовязань за кредитним договором вимогам закону. При цьому не врахував, що саме згідно вимог закону сторони в належній формі досягли згоди стосовно строку дії поруки, передбачивши як початок, так і закінчення її дії.

Не прийнято судом до уваги і тієї обставини, що кредитний договір містить різні зобовязання: як повернення кредиту в конкретний термін, так і щодо щомісячного погашення боргу. Відповідно зобовязання поручителя по сплаті процентів за користування кредитом діє до повного виконання зобовязання з повернення кредиту і не припиняється з закінченням строку повернення кредиту, передбаченого в договорі, тобто зі спливом терміну повернення кредиту.

Посилаючись на зазначені обставини просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обємі.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 доводів скарги не визнали посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції цим вимогам закону в повній мірі не відповідає виходячи з наступного.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, 27 вересня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №541/МК, згідно умов якого останній отримав кредит у сумі 29 550,00 доларів США, зі сплатою 14,5 % річних за користування кредитом, терміном до 25 вересня 2014 року (а.с.6).

Відповідно до п.4.1.1 договору повернення кредиту та сплата відсотків здійснюється на рахунок №3502 в філії ВАТ «Надра» ІФРУ, МФО 336871 згідно з графіком повернення кредиту та сплати відсотків, який є невідємною частиною цього договору.

При цьому, як зясовано колегією суддів, сторонами визначено погашення щомісячно цих коштів у вигляді ануїтетного платежу розміром 566,24 долари США.

Розділом 9 вказаного договору визначено відповідальність сторін. Зокрема, у разі порушення позичальником строків сплати відсотків за користування кредитом позичальник зобовязаний сплатити на користь банку пеню у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобовязань за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня. У разі порушення позичальником строків повернення кредиту позичальник зобовязується сплатити на користь банку пеню у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобовязань за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. За порушення строків повернення кредиту та/чи сплати відсотків за користування кредитом позичальник сплачує банку штраф у розмірі 5 % від суми заборгованості по поверненню кредиту та/чи сплати відсотків, вказаних у графіку і визначених на дату прострочення.

За положеннями ст.ст. 526,1049,1054,1050 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором, а також проценти та неустойку.

Частково задовольняючи позовні вимоги банку суд першої інстанції виходив з того, що позичальник ОСОБА_3 належним чином не виконував взяті на себе за умовами кредитного договору грошові зобовязання, внаслідок чого станом на 8 липня 2015 року допустив заборгованість в загальному розмірі 4 530,08 долари США, що за курсом НБУ еквівалентно 98 302,74 грн. А оскільки порука ОСОБА_4 припинилася з підстав, передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК, відповідно ця сума підлягає стягненню тільки з боржника. Водночас зменшуючи розмір пені суд виходив з положення ч.3 ст. 551 ЦК України та врахував важке матеріальне становище відповідача.

Однак, колегія суддів з висновками місцевого суду повністю погодитися не може з огляду на таке.

З матеріалів справи видно, що відповідач допускав порушення виконання своїх зобовязань за кредитним договором, в результаті чого його заборгованість перед банком складає 5 986,26 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 129 904,22 грн. Згідно наданого розрахунку банку така визначена станом на 8 липня 2015 року та складається із: 3 525,39 доларів США, що еквівалентно 76 502,31 грн - заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена); 745,09 доларів США, що еквівалентно 16 168,74 грн - заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена); 1 502,26 доларів США, що еквівалентно 32 599,62 грн - пеня за прострочення сплати кредиту; 213,52 доларів США, що еквівалентно 4 633,55 грн - штраф за порушення умов кредитного договору (а.с. 4,5).

Перевіряючи доводи апелянта щодо обґрунтованості зменшення розміру пені колегія суддів враховує наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу), що передбачено ст. 549 ЦК України.

За правилами ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього Декрету.

Як роз'яснено у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

У постанові Верховного Суду Україниу справіза № 6-145цс14 зазначено, що в силу положень ст. ст. 192, 533 ЦК України та ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність у банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором чи іншим нормативно-правовим актом.

Разом із тим, оскільки виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то наряду зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією.

Проте положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені.

Проте, місцевий суд у порушення ст. ст. 212-214 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув; не дослідив належним чином наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором, у якому нараховані як штраф так і пеня в доларах США, унаслідок чого не встановив дійсного розміру кредитної заборгованості та всіх її складових, й, відповідно, обсяг відповідальності боржника ОСОБА_3

В ході розгляду справи в апеляційній інстанції представником апелянта подано детальні розрахунки заборгованості позичальника по вказаному кредитному договору станом на 08.07.2015 року. Зі змісту останніх видно, що суми заборгованості по тілу кредиту та відсотках (як у валюті кредиту, так і в еквіваленті до гривні) повністю співпадають із сумами, відображеними у позовній заяві та долучених розрахунках цих складових (а.с.2-5). Розміру цієї заборгованості відповідач не спростовував.

Разом з тим, як встановлено з пояснень представника апелянта при обчисленні пені за період з 08.07.2014 року до 07.07.2015 року, розмір якої заявлено позивачем, фактично було допущено помилку. Так, мінімальна сума необхідного платежу в розрахунку, з якої така пеня обчислювалася, відображена в гривні (2 045,94 - 4 225,15). Тоді як пеня нарахована та підлягає сплаті позичальником в доларах США (а.с.5).

Наведена обставина підтверджується детальним розрахунком пені, який долучено представником позивача в засіданні апеляційного суду. При цьому встановлено, що розмір пені за цей період фактично складає 29 545,29 грн.

Саме такий розмір пені, на думку колегії суддів, позивачем обчислено вірно, відповідно до вимог закону та умов договору.

Будь-яких доказів на спростування цієї суми відповідачі суду не представили.

За положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Конструкція вказаної норми вказує на те, що розмір неустойки може бути зменшений судом, якщо буде встановлена хоча б одна із зазначених підстав: якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, а також за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки, але лише після того, коли вона вірно, відповідно до вимог закону та умов договору, буде обчислена.

При цьому, під час вирішення питання про зменшення неустойки суд повинен об'єктивно оцінити конкретну ситуацію: чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів обох сторін, які заслуговують на увагу; майновий стан сторін; ступінь виконання зобов'язання; причини неналежного виконання зобов'язання та форму вини боржника; співмірність розміру неустойки наслідкам порушення; добровільне усунення винною стороною порушення та його наслідків тощо.

Зважаючи на загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, враховуючи фактичні обставини справи, ступінь виконання боржником зобовязання за договором, матеріальне становище боржника, перебування на його утриманні непрацездатного батька тощо (а.с.50), що є обставинами, які мають істотне значення, місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про можливість зменшення пені. Однак, при цьому помилково зазначив суму стягнення її (аналогічно як і штрафу) в іноземній валюті.

Доводи апелянта щодо безпідставності зменшення судом розміру пені повністю спростовуються також даними податкових декларацій ОСОБА_4, медичною документацією щодо стану здоровя її та батька позивача ОСОБА_5

Відтак, враховуючи вищевикладене та положення ст. 303 ЦПК України щодо перевірки під час розгляду справи в апеляційному порядку законності та обґрунтованості рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, рішення в частині визначення загального розміру заборгованості за кредитним договором, пені та штрафу слід змінити.

Відповідно стягненню з боржника на користь банку підлягає заборгованість станом на 8 липня 2015 року в розмірі 4 270,48 долари США, що еквівалентно 92 671,05 грн, із них: 3 525,39 доларів США - заборгованість за кредитом, що еквівалентно 76 502,31 грн; 745,09 доларів США заборгованість по процентах за користування кредитом, шо еквівалентно 16 168,74 грн. Також з ОСОБА_3 на користь позивача слід стягнути 1 000,00 грн пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором та 4 633,55 грн штрафу за порушення умов кредитного договору.

Тому в цій частині апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Разом з тим, не можуть бути прийняті до уваги доводи апелянта про необґрунтованість висновків суду щодо припинення поруки ОСОБА_4 з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Зясовано, що для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 27 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки, за умовами якого відповідач поручилася перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору, а саме щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, інших платежів, передбачених кредитним договором, та можливих штрафних санкцій (штраф, пеня). Крім того, умовами договору поруки визначено, що позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (а.с.7).

В силу ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Як вбачається з п. 5.3. договору поруки дія цього договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобовязань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобовязань, згідно з умовами цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом із тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки у розумінні ст. 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Встановлено, що умовами кредитного договору передбачено строк виконання основного зобовязання до 25 вересня 2014 року.

З матеріалів справи видно, що з позовом до суду позивач звернувся 18 листопада 2015 року, що підтверджується штемпелем на конверті (а.с.16). Тим самим пропустив шестимісячний строк для предявлення вимоги до поручителя. А отже, договір поруки є припиненим.

Розглянувши справу в частині позову до ОСОБА_4 в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи в ній судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги в цій частині не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду від 16 березня 2016 року в частині визначення загальної суми заборгованості за кредитним договором, пені та штрафу змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №541/МК від 27 вересня 2007 року станом на 8 липня 2015 року в розмірі 4 270,48 долари США, що еквівалентно 92 671,05 грн, із яких: 3 525,39 доларів США - заборгованість за кредитом, що еквівалентно 76 502,31 грн; 745,09 доларів США заборгованість по процентах за користування кредитом, шо еквівалентно 16 168,74 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» 1 000,00 грн пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором та 4 633,55 грн штрафу за порушення умов кредитного договору

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.Ю. Беркій

ОСОБА_6