УХВАЛА

іменем україни

2 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу; за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про визнання договору поруки припиненим за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2015 року, додаткове рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (далі - ТОВ «Авто Просто») звернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 24 грудня 2009 року між товариством та ОСОБА_3 була укладена угода та підписані додатки 1, 2, які є невід'ємними частинами угоди з метою придбання автомобіля марки «Chevrolet EPICА» базової комплектності через систему надання послуг з придбання автомобілів «АвтоТак». Угода укладена в рамках створеної ТОВ «Авто Просто» в Україні системи надання послуг з придбання автомобілів «АвтоТак». Дана система полягає у створенні групи покупців, які бажають придбати товар високої вартості (автомобіль) та через механізми, встановлені угодою, забезпечують кожним учасником автомобіля шляхом сплати його вартості та вартості наданих послуг щомісячними внесками протягом декількох років. ОСОБА_3, належним чином виконуючи умови угоди, на асигнаційному акті від 28 квітня 2011 року отримав право на отримання автомобіля, тобто в травні 2011 року він отримав автомобіль марки «Chevrolet EPICА», 2010 року випуску, та зареєстрував його на своє ім'я в Дніпропетровському реєстраційно-екзаменаційному відділі управління Державної автоінспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області. ОСОБА_3 в свою чергу зобов'язався оплатити вартість автомобіля та вартість наданих послуг шляхом сплати 120 щомісячних повних внесків.

17 травня 2011 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 було укладено договір поруки, згідно з умовами якого поручителі зобов'язалися відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору як існуючих на теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Відповідачі свої зобов'язання щодо повернення грошових коштів та сплати процентів не виконали, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на липень 2014 року становить 114 099 грн 20 коп.

З урахуванням зазначеного, ТОВ «Авто Просто» просило стягнути на його користь солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за угодою від 24 грудня 2009 року у сумі 114 099 грн 20 коп. та судові витрати у розмірі 1 140 грн 99 коп.

У лютому 2015 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 звернулись до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Авто Просто» про визнання договору поруки припиненим, посилаючись на те, що кредитор порушив строк пред'явлення позову до них як до поручителів.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2015 року позовні вимоги ТОВ «Авто Просто» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Авто Просто» заборгованість за угодою від 24 грудня 2009 року у розмірі 114 099 грн 20 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Зустрічний позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено.

Визнано договір поруки, укладений 17 травня 2011 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_4 і ОСОБА_5, припиненим.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2015 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «Авто Просто» просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «Авто Просто» та відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Інші учасники процесу судові рішення не оскаржили.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «Авто Просто» в частині стягнення на користь ТОВ «Авто Просто» заборгованості з позивачів та задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ТОВ «Авто Просто» про визнання договору поруки припиненим, суд першої інстанції застосував строки позовної давності, вважав, що вимоги позивача до поручителів про погашення заборгованості були пред'явлені поза межами передбаченого законом шестимісячного строку.

Апеляційний суд погодився з таким висновком районного суду, зазначивши також, що починаючи з червня 2013 року ОСОБА_3 припинив сплачувати щомісячні внески та з цього терміну настав строк виконання зобов'язання поручителями; платіжну вимогу ТОВ «Авто Просто» направило 30 липня 2014 року; до суду ТОВ «Авто Просто» звернулось 16 грудня 2014 року без зазначення причин пропуску строку шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, отже, строк пред'явлення вимоги до поручителів або звернення до суду сплинув у грудні 2013 року, а сплив позовної давності є підставою для відмови у позові, відповідно до положень ч. 4 ст. 267 ЦК України.

З таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 24 грудня 2009 року ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_3 була укладена угода та підписані додатки № 1 і № 2, які є невід'ємними частинами угоди з метою придбання автомобіля марки «Chevrolet EPICА» базової комплектності через систему надання послуг з придбання автомобілів «АвтоТак».

ОСОБА_3 отримав автомобіль марки «Chevrolet ЕРІСА», 2010 року випуску, та зареєстрував його на своє ім'я в Дніпропетровському реєстраційно-екзаменаційному відділі управління Державної автоінспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області.

17 травня 2011 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 було укладено договір поруки, згідно з умовами якого поручителі зобов'язалися відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, станом на липень 2014 року існує заборгованість позичальника за вказаною угодою у розмірі 114 099 грн, яка відповідачами не оспорювалась.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб'єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-170цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Отже, до правовідносин поруки положення ЦК України про позовну давність не застосовуються, на що апеляційний суд уваги не звернув.

Крім того, відповідно до п. 4.4 договору поруки строк дії даного договору до 31 грудня 2022 року.

Так, норма ч. 4 ст. 559 ЦК України визначає, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, тобто таким строком є саме строк договору поруки.

Отже, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 313, 315 ЦПК України апеляційний суд зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернув; не встановив фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, дійсних прав і обов'язків, які випливають з договору поруки та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до поручителя та визнання договору поруки припиненим.

За таких обставин, ураховуючи, що апеляційним судом не встановлені всі фактичні обставини від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, ухвала апеляційного суду відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик