Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 330/1621/16-ц

2/330/610/2016

"19" грудня 2016 р. Якимівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого Гусарової В.В.

при секретарі Саркісової І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Якимівка цивільну справу за позовом Керівника Мелітопольської місцевої прокуратури в інтересах відділу Держгеокадастру у Якимівському районі Запорізької області до Кирилівської селищної ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення сесії Кирилівської селищної ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та зобовязання ОСОБА_1 передати територіальній громаді земельну ділянку,

встановив :

19.08.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Кирилівської селищної ради, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення сесії Кирилівської селищної ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та зобовязання ОСОБА_1 передати територіальній громаді земельної ділянки, в якому вказав, слідчим відділом Мелітопольського відділу поліції ГУНП України в Запорізькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 364 КК України внесені прокуратурою Запорізької області до ЄРДР 08.05.2013 за № 0000053 за фактом вчинення посадовими особами Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області кримінального правопорушення при прийнятті незаконних рішень щодо надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, а також при здійсненні ними контролю за діяльністю суб'єктів господарювання щодо використання земельних ділянок в смт. Кирилівка Якимівського району.

У ході здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що п. 1.13 рішення сесії Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області № 84 від 16.12.2008 ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0800 га, яка розташована по вул. Заповідній, 77 в смт. Кирилівка, Якимівського району Запорізької області, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та відповідно до п. 2 вказаного рішення сесії селищної ради - передано вказану земельну ділянку у власність.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 258322, виданого 08.04.2009 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №42 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0139 площею 0,0800 га, розташованої за адресою: вул. Заповідна, 77, смт. Кирилівка, Якимівський район, Запорізька область.

Разом з цим, з"ясовано, що п. 2.12 рішення Мелітопольської міської ради № 1/3 від 22.06.2007 ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки та передано у власність земельну ділянку кадастровий номер :01:021:0094, площею 0,0976 га, яка розташована по вул. Лермонтова, 58/2 у м. Мелітополі, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка).

Право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку посвідчено державним актом серія ЯД №998253, який 25.07.2007 зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 77.

Відтак, з дня реєстрації за ОСОБА_1 (з моменту видачі державного акту серії ЯД №998253) права власності на земельну ділянку у м. Мелітополі, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка), ОСОБА_1 вважається таким, що використав своє право на безоплатну передачу земельної ділянки вказаного цільового призначення.

Тобто, ОСОБА_1 двічі скористався правом безоплатної приватизації земельних ділянок, цільовим призначенням яких є будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та отримав вказані земельні ділянки у власність безоплатно.

Таким чином, передача Кирилівською селищною радою безоплатно у власність ОСОБА_1 земельної ділянки яка розташована по вул. Заповідній, 77 в смт. Кирилівка, Якимівського району Запорізької області, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), суперечить ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу України, якою регламентується, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадянам у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до протоколу огляду від 21.06.2016, проведеного за участю представника Кирилівської селищної ради, земельна ділянка яка розташована по вул. Заповідній, 77 в смт. Кирилівка Якимівського району - вільна. На земельній ділянці об'єкти нерухомості, огорожа, будівлі, споруди, фундаменти відсутні.

Правовою підставою для виникнення права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку яка розташована по вул. Заповідній, 77 в смт. Кирилівка, Якимівського району Запорізької області є п. 1.13, п. 2 рішення сесії Кирилівської селищної ради № 84 від 16.12.2008.

Місцевій прокуратурі про наявність порушень вимог земельного законодавства при прийнятті п. 1.13, п. 2 рішення сесії Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області № 84 від 16.12.2008 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд та надання їх у власність» та незаконність надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки стало відомо лише у 2016 році при здійсненні процесуального керівництва у кримінальному провадженні №0000053.

Таким чином, для встановлення факту використання права на безоплатну приватизацію громадянином більше ніж один раз необхідна наявність двох і більше рішень органів місцевого самоврядування про передачу одному й тому ж громадянину різних земельних ділянок з однаковим цільовим призначенням.

При цьому, зазначені рішення органів місцевого самоврядування окремо один від одного не вказують на факт незаконності приватизації громадянином земельної ділянки.

Висновок про незаконність отримання громадянином безоплатно земельної ділянки вдруге можна зробити лише при сукупності рішень органів місцевого самоврядування про передачу безоплатно у власність одному й тому ж громадянину різних земельних ділянок з однаковим цільовим призначенням, що і було встановлено місцевою прокуратурою у 2016 році у ході проведення досудового розслідування у зазначеному вище кримінальному провадженні на підставі вказаних документів.

В позові позивач просив визнати незаконним та скасувати п. 1.13 рішення сесії Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області № 84 від 16.12.2008, визнати незаконним та скасувати п. 2 рішення сесії Кирилівської селищної ради № 84 від 16.12.2008 в частині передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0, 0800 га по вул. Заповідна, 77 у смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької області. Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 258322, виданий 08.04.2009 ОСОБА_1

Зобов'язати ОСОБА_1 повернути територіальній громаді смт. Кирилівка в особі Кирилівської селищної ради, земельну ділянку яка розташована по вул. Заповідній, 77, в смт. Кирилівка. Стягнути з відповідачів сплачений судовий збір.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник Держгеокадастру позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 проти задоволення позову заперечував та надав до суду письмові заперечення наступного змісту :

Позивач зазначає в сво'їй позовній заяві, що за фактом вчинення посадовими особами Кирилівської селищної ради кримінального правопорушення, щодо прийнятті незаконних рішень про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою і відведення земельних ділянок у власність, було відкрито кримінальне провадження № 000053, яке було внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.05.2013 року.

Таким чином, з цього часу, правоохоронним органам вже було відомо про те. що оскаржуване рішення Кирилівської селищної ради суперечить нормам закону.

В своїй позовній заяві прокурор також посилається на те, що досудове розслідування, у зазначеному кримінальному провадженні, доручено Слідчому відділу Мелітопольського ВП ГУНП постановою заступника прокурора Запорізької області від 03.02.2016. З зазначеного позивач робить висновок, що факт незаконності рішення Кирилівської селищної ради Мелітопольська місцева прокуратура могла встановити тільки у 2016 році.

Проте, такий висновок не дає підстав вважати, що Керівник Мелітопольської місцевої прокуратури звернувся до суду в межах строку позовної давності з огляду на наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Однак, розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом, особа може лише протягом строку дії позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

ОСОБА_3 строк починає перебіг від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК).

Таким чином, для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Верховний суд в своїй Постанові від 29.10.2014 року у справі № 6-152цс14 зазначив, що «норма ч. 1 ст. 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обоє 'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача».

Позивачем по справі є прокурор, проте спеціально уповноваженим органом, який здійснює державний контроль за використанням та охороною земель у частині: додержання вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових угод, передачі у власність, надання у користування", в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок - є центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. відповідно до 5 статті ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель».

Тому, перш за все, про порушення земельного законодавства має дізнатись саме цей державний орган, а не прокурор.

Верховний суд України в своїй постанові від 13 травня 2015 р. у справі № 3-126гс15 зазначає: «оскільки вимоги прокурора є похідними від вимог органу, який має повноваження щодо передачі земель лісового фонду у постійне користування, то і перебіг строку позовної давності розпочинається з моменту коли про порушення прав та інтересів держави дізнався саме відповідний орган державної влади, а не прокурор»

З огляду на зазначене, центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а саме Держсільгоспінспекція, пропустила строк, протягом якого прокурор в її інтересах міг звернутися до суду.

Окрім того в нього є всі підстави вважати, що і прокурором також попущено строк позовної давності, з огляду на наступне.

Редакція ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991, діюча на час прийняття оскаржуваного рішення (12.08.2008р.), надавала прокурорам повноваження здійснювати загальний нагляд за додержанням і застосуванням законів. В тому числі, п. 1 ч. 1 ст. 19 зазначеного закону, передбачав, що предметом нагляду була відповідність актів, які видаються всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами, вимогам Конституції України та чинним законам.

Наявність цих повноважень у прокурора підтверджує те, що в нього була об'єктивна можливість дізнатись про порушення вимог земельного законодавства одразу ж після прийняття Кирилівською селищною радою оскаржуваного рішення.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування доводяться до відома населення.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області було прийнято 16.12.2008р. - саме з цього часу у позивача була об'єктивна можливість дізнатись про порушене право та звернутись до суду.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до статті 45 ЦПК України звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Прокурор, який бере участь у справі, має обов'язки і користується правами сторони.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Крім у судовому засіданні представник відповідача зазначив, що позов прокурора подано не в інтересах територіальної громади Кирилівської селищної ради, а тому прокурор не може заявляти вимоги щодо витребування земельної ділянки у власність громади.

Представник Кирилівської селищної ради до судового засідання викликаний неодноразово належним чином, до суду не зявився, надіслав до суду пояснення, в яких просив звільнити Кирилівську селищну раду від стягнення судового збору. ( а.с.148)

Вислухав думку сторін та вивчив матеріали справи, суд встановив наступне :

Відповідно п. 2.12 рішення Мелітопольської міської ради № 1/3 від 22.06.2007 ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки та передано у власність земельну ділянку кадастровий номер :01:021:0094, площею 0,0976 га, яка розташована по вул. Лермонтова, 58/2 у м. Мелітополі, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка). ( а.с.14-20,30- 31) Право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку посвідчено державним актом серія ЯД №998253, який 25.07.2007 зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 77. ( а.с.25)

Відповідно до п. 1.13 рішення сесії Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області № 84 від 16.12.2008 ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0800 га, яка розташована по вул. Заповідній, 77 в смт. Кирилівка, Якимівського району Запорізької області, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та відповідно до п. 2 вказаного рішення сесії селищної ради - передано вказану земельну ділянку у власність. ( а.с.27-29)

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 258322, виданого 08.04.2009 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №42 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0139 площею 0,0800 га, розташованої за адресою: вул. Заповідна, 77, смт. Кирилівка, Якимівський район, Запорізька область. ( а.с.24)

Відповідно до ст. 116 ЗК України (в редакції від 14.01.2009) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Згідно зі ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України право (в редакції від 14.01.2009) власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Таким чином, суд прийшов висновку про те, що відповідач ОСОБА_1 отримав право власності на земельну ділянку, що розташована в смт. Кирилівка з порушенням земельного законодавства, бо двічі безоплатно приватизував дві земельні ділянки одного виду використання.

У відповідності до ст.152 ч.3 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом :а) визнання прав;б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;в) визнання угоди недійсною;г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню, бо судом було встановлено, що земельна ділянка була приватизована з порушенням земельного законодавства, та шляхом відновлення цих порушень є визнання рішень Кирилівської селищної ради незаконними, скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та відновлення попереднього стану вказаної земельно ділянки тобто передачі її у власність територіальної громади.

Однак, представник відповідача заперечував проти задоволення посилаючись на сплив строку позовної давності.

Вирішуючи вказане питання, суд вважав на наступне :

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом предявлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України.

Відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком предявлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими субєктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку предявлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі предявлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Статтею 361 Закону України «Про прокуратуру» та частиною другою статті 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац 2 частини другої статті 45 ЦПК України).

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у статті 46 ЦПК України.

Згідно із частиною першою цієї статті органи та інші особи, які відповідно до статті 45 ЦПК України звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обовязки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Прокурор, який бере участь у справі, має обовязки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Разом з тим згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У справі, яка розглядається судом, відповідачем та його представником заявлено про застосування позовної давності.

Положеннями статті 268 ЦК України передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у пункті 4 частини першої цієї статті зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 розділу І Закону України від 20 грудня 2011 року № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» (далі ОСОБА_3 № 4176 VI) пункт 4 частини першої статті 268 ЦК України виключено. ОСОБА_3 набрав чинності 15 січня 2012 року.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4176-VI протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Згідно із частинами першою та третьою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

До правовідносин, які виникли під час дії нормативно-правового акта, який згодом втратив чинність, застосовуються його норми. До правовідносин, які виникли раніше і регулювалися нормативно-правовим актом, який втратив чинність, але права й обовязки зберігаються і після набрання чинності новим нормативно-правовим актом, застосовуються положення нових актів цивільного законодавства.

Положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України за своєю суттю направлене на захист прав власників та інших осіб від держави.

Оскільки держава зобовязана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Отже, з огляду на статус держави та її органів як субєктів владних повноважень положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України не поширюється на позови прокуратури, які предявляються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

На такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, а на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як субєктів владних повноважень, в тому числі Кабінету Міністрів України, довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Саме така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року (№ 6-178цс15), 16 вересня 2015 року (№ 6-68цс15), 28 вересня 2016 р. ( № 6-832цс16).

На цих підставах, суд дійшов висновку про те, що у позові прокурора необхідно відмовити в звязку з тим, що сплив строк позовної давності ( враховуючи , що оскаржуване рішення було прийнято у 2008 р. Керуючись, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. ст. 116, 121 Земельного Кодексу України, ст. 121 Конституції України,ст. 267 ч.4 ЦК України, ст.215-218 ЦПК України

вирішив

В позові Керівника Мелітопольської місцевої прокуратури в інтересах відділу Держгеокадастру у Якимівському районі Запорізької області до Кирилівської селищної ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення сесії Кирилівської селищної ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та зобовязання ОСОБА_1 передати територіальній громаді земельної ділянки відмовити в звязку зі спливом строків позовної давності.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Якимівський районний суд Запорізької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя :