Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЮровської Г.В.,
суддів: Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,Мазур Л.М., Писаної Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Русанюк З.З., про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», яке діє через представника Мухоїд Ганну Володимирівну, на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулось до суду з указаним позовом, в якому просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 17 вересня 2007 року у розмірі 19 943 878,30 грн звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року, провадження у справі закрито.

У касаційній скарзі представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України розглянувши касаційну скаргу на ухвалу суду, суд касаційної інстанції скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції, якщо було порушено порядок, встановлений для його вирішення.

Із матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві, поданій до суду у квітні 2015 року, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на підставі положень ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1, шляхом визнання за позивачем права власності на цю квартиру.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, керуючись положеннями п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України виходив із того, що заявлені банком позовні вимоги вже були предметом судового розгляду, за результатами якого Апеляційним судом м. Києва 03 грудня 2014 року було ухвалено рішення, яким задоволено позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1.

З таким висновком судів погодитися не можна з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема, набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

У частині 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель має право на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві за умови, що таке право передбачено рішенням суду або договором про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі).

У пункті 11.3 договору іпотеки від 17 вересня 2007 року, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_6., предметом якого є спірна квартира, сторонами погоджено, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», або продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 цього Закону.

Судами встановлено, що підставою позовних вимог у даній справі була ст. 37 Закону України «Про іпотеку», оскільки позивач просив визнати за ним право власності на предмет іпотеки, а у справі, в якій ухвалено рішення апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року, підставою позовних вимог були положення ст. 38 Закону України «Про іпотеку», оскільки позивач просив звернути стягнення шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах.

Таким чином, суди при постановленні оскаржуваних судових рішень не звернули уваги, що в указаних справах підстави позовних вимог є різними. Тому підстав для застосування положень п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України лише з тих підстав, що позивач звертався до суду з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки іншим шляхом, без з'ясування обставин щодо фактичного виконання судового рішення, у судів не було.

На підставі вказаного колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій відповідно до ст. 342 ЦПК України необхідно скасувати, оскільки вони постановлені з порушенням норм процесуального права, і передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 342, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року скасувати, справу передати для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийГ.В. Юровська
Судді: А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана