Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2016 р.

Суворовський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

головуючого судді - Кисельова В.К.

при секретарі - Дзюба Г.І.

за участю позивача ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_1

третьої особи ОСОБА_3

відповідачки ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_6, третя особа: Житлово-будівельний кооператив «Суворовський -2», ОСОБА_3, Суворовський районний відділ ГУДМС України в Одеській області, Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_4, яка від свого імені та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_6, третя особа: Житлово-будівельний кооператив «Суворовський -2», ОСОБА_3, Суворовський районний відділ ГУДМС України в Одеській області, Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 є власником квартири під №17 в буд. 75 по проспекту Добровольського в м. Одесі на підставі свідоцтва про право власності №8854 від 01.08.2000 року, в будинку ЖБК «Суворовський-2».

У зазначеній квартирі позивач постійно проживає разом із сином ОСОБА_3 та його сином, онуком позивача, ОСОБА_7, усі зареєстровані за даною адресою.

Крім того, у зазначеній квартирі зареєстрована колишня невістка позивача, яка була дружиною сина позивача - ОСОБА_4 та її неповнолітня донька ОСОБА_6.

Позивач стверджує, що 02 червня 2014 року відповідачка зібрала свої речі і разом із донькою ОСОБА_6 виїхала до своєї матері в с. Ярешки, Баришевського району Київської області де проживає до цього часу.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси шлюб від 08 квітня 2015р між ОСОБА_3 та відповідачкою ОСОБА_4. був розірваний. Позивач стверджує, що відповідачка не приймає участі у підтриманні житла в належному санітарно-технічному стані, не сплачує за комунальні послуги. Відповідачка добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає.

На підставі ч. 2 ст. 405 ЦПК України, позивач просить визнати відповідачку, а також її неповнолітню дочку ОСОБА_8 такою, що втратили право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач, а також його представник підтримали позовні вимоги та пояснили, що відповідачка у червні 2014р. забрала свої особисті речі, а також речі її дочки ОСОБА_8 та переїхала до своєї матері у Київську область. Після того відповідачка декілька разів відвідувала квартиру АДРЕСА_2, проте в квартирі більше аніж на декілька днів не залишалась, оскільки особистих речей її в квартирі не має. Позивач пояснив, що будь-яких перешкод відповідачці у проживанні в ІНФОРМАЦІЯ_1 ніхто не робив, вона вільно користувалась квартирою. В той же час, останній рік в квартирі вона фактично не проживала, не надавала коштів за сплату комунальних послуг.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_3 просив задовольнити позовні вимоги. Він пояснив, що фактично шлюбні відносини він не підтримував з відповідачкою з червня 2014р., коли вона переїхала до своєї матері, у звязку з погіршенням особистих взаємовідносин.

Представниця Житлово-будівельного кооперативу «Суворовський -2» в процесі судового засідання підтримала позовні вимоги та підтвердила відомості, які викладені в актах про відсутність відповідачки у квартирі АДРЕСА_2.

Представник Суворовського районного відділу ГУДМС України в Одеській області в судове засідання не зявились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Представники Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради згідно поданого клопотання просили справу розглянути у їх відсутність, а також прийняти рішення з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини.

Відповідачка, а також її представник позовні вимоги не визнали та пояснили, що відповідачка проживає постійно за місцем реєстрації. Так, вона постійно виїжджає на літні канікули у с. Ярешки, Київської області з дітьми, оскільки у селі мешкають її непрацездатні батьки, яким вона постійно допомагає. Дочка відповідачки навчається у Київському Вищому професійному училищі технології та дизайну, а тому це є поважною причиною її відсутності. Крім того, відповідачка перебуває на медичному обліку в медичних установах Суворовського району м. Одеси, де постійно проходить обстеження, оскільки є інвалідом II групи ЧАЕС.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків, проаналізувавши у сукупності надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні.

Так судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири під №17 в буд. 75 по проспекту Добровольського в м. Одесі на підставі свідоцтва про право власності №8854 від 01.08.2000 року, будинок належить ЖБК «Суворовський-2».

У вищевказаній квартирі зареєстровані: ОСОБА_2, його син ОСОБА_3, онук ОСОБА_7, а також зареєстрована колишня невістка позивача, яка була дружиною сина позивача - ОСОБА_4 та її неповнолітня донька ОСОБА_6, що підтверджується довідкою про склад сімї № 30. (а.с. 13)

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі з 15 липня 2005 року, який був зареєстрований у Першому Суворовському відділі ДРАЦС Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 480. Вищевказаний шлюб було розірвано рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08.04.2015р.. У вищевказаному рішенні були встановлені наступні обставини, а саме, що шлюбні стосунки не підтримують з червня 2014р. Від шлюбних відносин мають неповнолітніх дочку ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, та сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_6 досягла 14 років та самостійно обирає місце свого проживання. Неповнолітній ОСОБА_7, проживає із батьком за зареєстрованим місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_4, про що особисто написав відповідну заяву Службі у справах дітей Одеської міської ради. (а.с. 12)

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, факт припинення шлюбних відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з червня 2014р. не підлягає доказуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В судовому засіданні позивач стверджував, що після припинення шлюбних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, остання в червні 2014р. виїхала з квартири спільно з дочкою ОСОБА_8, забравши особисті речі та в квартирі не проживала більше одного року без поважних причин.

Відповідачка в своєму запереченні на позов, посилалась на той факт, що вона постійно проживає за місцем реєстрації, а саме у квартирі АДРЕСА_3. При цьому, поїздки у с. Ярешки Київської області носили тимчасовий характер. Так, вона не заперечувала того факту, що в червні 2014р. вона спільно з дочкою виїхала з квартири АДРЕСА_3 до своїх батьків у с. Ярешки Київської області, а через деякий час, повернулась та продовжувала постійно проживати за місцем реєстрації.

Однак данні факти не відповідають дійсності та суперечать іншим обставинами, які були встановлені в судовому засіданні.

Так в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 підтвердила той факт, що відповідачка ОСОБА_4 з червня 2014р. в квартирі постійно не проживає, а лише інколи залишалась в квартирі. Вона також підтвердила факти, які були зафіксовані в актах від 14.10.2014р. 20.11.2014р. 19.01.2015р., 14.04.2015р. та 20.07.2015р. (а.с. 7-11)

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що вона знає, що ОСОБА_4 постійно проживала у ІНФОРМАЦІЯ_4.

Таким чином, пояснення свідків має певні протиріччя, у звязку з чим, суд приймає до уваги також інші докази, які були надані сторонами.

Так, в судовому засіданні ОСОБА_4 пояснила, вона має телефонний номер 067-276-74-73, а її син ОСОБА_7 має номер 096-602-50-26. Вищевказаний факт сторони визнали в судовому засіданні, у звязку з чим, він вважається таким, що не підлягає доказуванню.

З довідки ПрАТ «Київстар» № 839/3 від 25.01.2016р. щодо телефонних розмов між абонентами 067-276-74-73 та абонентом 096-602-50-26, вбачається, що номер абонента 067-276-74-73 в період з 04.06.2014р. по 05.08.2014р. перебував у межах Київської області, з 06.08.2014р. по 11.08.2014р. у межах м. Одеси, з 12.08.2014р. по 27.08.2014р. у Київській області, з 28.08.2014р.у м. Одесі, з 29.08.2014р. по 20.09.2014р. у Київської області, з 20.09.2014р. у Полтавської області, з 22.09.2014р. по 30.09.2014р. у м. Одесі, з 01.10.2014р. по 20.10.2014р. у Київської області, з 21.10.2014р. по 05.11.2014р. у м. Одесі, з 06.11.2014р. по 03.12.2014р. у Київської області, з 05.12.2014р. у м. Одесі, з 09.12.2014р. по 05.01.2015р. у Київської області, з 08.01.2015р. по 16.01.2015р. у м. Одесі, з 16.01.2015р. по 17.03.2015р. у Київської області, з 21.03.2015р. по 07.04.2015р.у м. Одесі, з 11.04.2015р. по 05.10.2015р. у Київської області. (а.с. 81-92)

Необхідно також відзначити, що дані періоди співпадають з даними які вказані в актах 14.10.2014р. 20.11.2014р. 19.01.2015р., 14.04.2015р. та 20.07.2015р. (а.с. 7-11), а також довідці КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 18» про надання медичної допомоги ОСОБА_4

Таким чином, фактично відповідачка більше частину часу у спірний період перебувала за межами м. Одеси, а лише за місцем реєстрації перебувала незначний час, як правило, не більше одного тижня.

Вищевказані обставини збігаються з поясненнями позивача ОСОБА_2, представника ЖБК «Суворовський -2», третьої особи ОСОБА_3, а також свідка ОСОБА_9.

Судом також встановлено, що у власності неповнолітньої ОСОБА_6 є 1/3 частина будинку № 20 по вул. Нікопольська в с. Ярешки Баришівського району Київської області. (а.с. 25)

З довідки Одеської загальноосвітньої школи № 48 Одеської міської Ради вбачається, що ОСОБА_6 з 01.09.2006р. по 29.08.2014р. навчалась у даній школі, проте з 29.08.2014р. вибула до Ярешківського НВК «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІ ступенів». (а.с. 94)

Крім того, ОСОБА_6 навчається у Київському Вищому професійному училищі технології та дизайну з 01.09.2015р.. (а.с. 31)

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_4 пояснила, що до її дочка навчається у Київському Вищому професійному училищі технології та дизайну дочка відвідувала Ярешківський НВК «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІ ступенів.

На підставі вищенаведеного, суд вважає, що фактично ОСОБА_4 спільно з неповнолітньою ОСОБА_6, 2000 року переїхали у нове місце проживання, при цьому, ОСОБА_4 використовувала своє право на проживання у ІНФОРМАЦІЯ_5 лише з метою вирішення особистих проблем, а не з метою постійного проживання.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року N 1382-IV «Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Однак ОСОБА_4 спільно з неповнолітньою ОСОБА_6, 2000 року після переїзду у с. Ярешки Київської області не зареєстрували своє місце проживання за даною адресою.

Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Частиною 3 ст. 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідачка в судовому засіданні пояснила, що вона, на теперішній час, постійно проживає ІНФОРМАЦІЯ_4.

В судовому засіданні позивач пояснив, що він як власник квартири не домовлявся з відповідачкою про можливість збереження за нею права користування квартирою в період тривалої відсутності. В той же час, відповідачка повернулась проживати до квартири без його згоди.

В ч. 2 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» N 2 від 12.04.85, судам розяснено, що коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім'ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім'ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу.

На підставі викладеного, суд вважає, що необхідно визнати ОСОБА_4, а також неповнолітню ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6 такими, що втратили право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_4, оскільки вони не проживали у квартирі без поважних причин понад один рік.

Керуючись ст.ст. 29, 405 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_6, третя особа: Житлово-будівельний кооператив «Суворовський -2», ОСОБА_3, Суворовський районний відділ ГУДМС України в Одеській області, Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.

2. Визнати ОСОБА_4, а також неповнолітню ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6 такими, що втратили право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_4.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя