АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/4123/15-ц Номер провадження 22-ц/786/541/16Головуючий у 1-й інстанції Парахіна Є. В. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Триголова В.М.,

Суддів: Буленка О.О., Бондаревської С.М.,

При секретарі: Діхтяр Т.В.,

за участі адвоката Божко Т.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 29 грудня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: Полтавський професійний ліцей Міністерства освіти і науки України, Управління державної міграційної служби України у Полтавській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житлловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлловим приміщенням, в якому вказує, що з 2000 року вона разом з дочкою, як члени сім'ї наймача ОСОБА_3 проживають в кім. НОМЕР_1 гуртожитку Полтавського професійного ліцею, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. В листопаді 2004 року ОСОБА_3 забрав свої речі та виїхав із гуртожитку, з цього часу в ньому не проживає. 05.11.2004 року між нею та Полтавським професійним ліцеєм був укладений договір про наймання житлового приміщення в гуртожитку Полтавського професійного ліцею, а саме кімнати НОМЕР_1. Відповідач участі в утриманні житлового приміщення, в якому зареєстрований, та сплаті комунальних послуг не бере. Просила визнати відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування кімнатою НОМЕР_1 в гуртожитку Полтавського професійного ліцею по АДРЕСА_1.

Рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 29 грудня 2015 року позовну заяву ОСОБА_4 - задоволено.

Визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 487. 20 грн.

Рішення оскаржив ОСОБА_3, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвали, про що Ленінським відділом РАЦСу Полтавського міського управління юстиції у Полтавській області 24.06.2005 року зроблений актовий запис № 24.

Сторони по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 являються батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у червні 2000 року на підставі ордеру вселились до кімнати НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 який є гуртожитком, що знаходиться на балансі Полтавського професійного ліцею, де проживали разом з малолітньою донькою.

Оскільки шлюбні відносини між сторонами не склались, відповідач ОСОБА_3 наприкінці 2004 року залишив кімнату НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 де залишилась проживати його дружина та малолітня донька.

Як вбачається з довідки про склад сім'ї № 510 від 09.11.2015 року, виданої Полтавським професійним ліцеєм, в кім. НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані 4 особи - ОСОБА_3 з 02.06.2000 року, ОСОБА_4 з 05.11.2004 року, неповнолітні ОСОБА_5 з 05.11.2004 року та ОСОБА_6 з 17.10.2012 року.

Судом встановлено, що наймачем кімнати НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 з 2000 року був ОСОБА_3, вселився та проживав за цієї адресою разом з дружиною та донькою, які були зареєстровані за іншою адресою.

Після того, як ОСОБА_3 у 2004 році залишив вказане житлове приміщення, за вказаною адресою були зареєстровані його дружина ОСОБА_4 та донька ОСОБА_5, а також Полтавським професійним ліцеєм з ОСОБА_4 укладений Договір про наймання житлового приміщення в гуртожитку б/н від 05.11.2004 року.

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_3 з листопада 2004 року в спірній кімнаті не проживає, відсутній за зареєстрованим місцем проживання більше 10 років без поважних причин.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна.

Главою 4 ЖК УРСР не передбачено можливості визнати особу, яка користується житловим приміщенням у гуртожитку, такою, що втратила право користування зазначеним приміщенням.

У статті 130 ЖК УРСР передбачено, що порядок користування житловою площею в гуртожитках визначається законодавством України.

Разом із тим, окрім відповідної глави ЖК УРСР, зазначене питання врегульоване лише у Примірному положенні про гуртожитки. У розділі VIII Примірного положення про гуртожитки, яким передбачено відповідальність за порушення правил надання жилої площі в гуртожитку, користування гуртожитками та їх утримання, зазначено, що особи, винні у порушенні правил користування гуртожитками, несуть відповідальність відповідно до законодавства.

У зв'язку з цим можна розмежовувати правовий режим гуртожитків, житлові приміщення у яких підлягають приватизації та правовий режим гуртожитків, які призначені для тимчасового проживання.

Оскільки правовий режим гуртожитків, житлові приміщення яких підлягають приватизації, прирівняно до правового режиму житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то до мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 ЖК УРСР.

Щодо мешканців інших гуртожитків, на яких не поширюються гарантії, передбачені Законом України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", то такі гуртожитки призначені для тимчасового проживання осіб, тому щодо мешканців цих гуртожитків правила статей 71, 72 ЖК УРСР не поширюються, оскільки можливість визнання мешканців таких гуртожитків не передбачена ні у ЖК УРСР, ні у Примірному положенні про гуртожитки.

Враховуючи вищевикладене, та приймаючи до уваги те, що позивачем надано документи, які не підтверджують належність спірного приміщення до категорії тих, що підлягають приватизації, а також ту обставину, що позивач посилилась в гуртожиток та проживає в ньому не відповідно до вимог глви 4 ЖК УРСР, а саме за відсутності спільного рішення адміністрації та профкому навчального закладу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 29 грудня 2015 року - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 3,4 ч. 1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовлльнити.

Рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 29 грудня 2015 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: Полтавський професійний ліцей Міністерства освіти і науки України, Управління державної міграційної служби України у Полтавській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житлловим приміщенням - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) В.М. Триголов

Судді: (підписи) О.О. Буленко

С.М. Бондаревська

ВІРНО: