Справа № 739/973/16-ц
Провадження № 2/739/233/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"17" червня 2016 р. м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря Шкурат О.Г.,

представника позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі позивачка) звернулася до суду з позов до ОСОБА_3 (далі відповідач) про надання дозволу на тимчасовий виїзд її дитини за межі України без згоди батька, яким є відповідач, для відпочинку на період з 01 липня до 01 вересня 2016 року.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що їхня спільна з відповідачем дитина ОСОБА_4 проживає разом з нею, а відповідач проживає окремо. В липні 2016 року вона має намір разом зі своїм сином тимчасово виїхати за межі України для відпочинку до Туреччини, однак для виїзду необхідна згода батька її дитини. Вона намагалася переконати відповідача надати відповідний дозвіл, однак останній фактично відмовляється зробити це посилаючись на брак часу. При цьому позивачка вказує, що тимчасовий виїзд дитини за межі України сприятиме розширенню кругозору останньої, добре позначиться на духовному та інтелектуальному розвитку дитини, а також сприятиме профілактиці і лікуванню її простудних захворювань.

У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, проти розгляду справи без участі відповідача з постановленням заочного рішення не заперечував.

Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином відповідно до вимог частини пятої статті 74 Цивільного процесуального кодексу України. За таких обставин, враховуючи те, що представник позивачки не заперечує проти розгляду справи без участі відповідача, суд вважав за можливе здійснити судовий розгляд без участі останнього з винесенням заочного рішення.

Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, позивачка та відповідач є батьками малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 3).

26 травня 2016 року між позивачкою та ФОП «ОСОБА_6 (далі турагент) укладено договір на надання туристичних послуг №13164 відповідно до якого турагент за визначену у договорі плату в розмірі 19 609 грн. 00 коп. зобовязується забезпечити надання позивачці та її сину комплекс туристичних послуг, а саме послуги з відпочинку в Туреччині у період з 06 по 13 липня 2016 року в готелі «LARISSA PHASELIS PRINCESS 5* (а.с. 5-7).

Частиною другою статті 150 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог статей 7, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 313 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Як вбачається позивачкою вжито заходів щодо забезпечення відпочинку її дитини за межами території України, що відповідає інтересам останньої, оскільки сприятиме розширенню світогляду дитини, позитивно позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку. Водночас відповідач згоди на тимчасовий виїзд їхньої з позивачкою дитини для відпочинку за межі України не надає.

Згідно статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ та Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Частиною першою першої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради 27 лютого 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За таких обставин, враховуючи, що тимчасовий виїзд за межі України спільної дитини позивачки та відповідача відповідатиме інтересам даної дитини, однак відповідач згоди на це не надає, суд вважає за необхідне надати дозвіл позивачці на тимчасовий виїзд за межі території України її сина, громадянина України, неповнолітнього ОСОБА_5, без згоди та супроводу його батька, тобто відповідача, до Туреччини на період з 01 липня 2016 року до 01 вересня 2016 року. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

На підставі викладеного, керуючись статтею 3 Конвенції про права дитини, статтею 313 Цивільного кодексу України, статтями 7, 150, 155 Сімейного кодексу України, статтею 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», статтями 2, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218, 224-226, 294, Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька задовольнити повністю.

Надати дозвіл ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на тимчасовий виїзд за межі території України її сина, громадянина України, неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу його батька, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, до Туреччини на період з 01 липня 2016 року до 01 вересня 2016 року.

Заочне рішення може бути переглянуте Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана ним до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення. У випадку залишення ухвалою суду заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку в десятиденний строк з дня винесення судом відповідної ухвали.

Особи, які брали участь у справі, можуть оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення заочного рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення заочного рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.

Суддя В.В. Чепурно

Повний текст рішення складено 21 червня 2016 року.