Справа № 310/7407/16-ц
РІШЕННЯ
Іменем України
14 грудня 2016 року Бердянський міськрайонний суд
Запорізької області

в складі: головуючого - судді Крамаренка А.І.
при секретарі Корнієнко Н.І.
за участі: представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника відповідача Леонідова С.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Бердянського прикордонного загону Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 10.04.2007 року він був прийнятий на роботу у Бердянський прикордонний загін на посаду електрика-акумуляторника, в подальшому переведений завідувачем складом, а потім на посаду водія автомобільної групи ВАБЗ ІТВ.
05.10.2016 року він написав заяву на ім`я старшого офіцера відділення АБЗ ІТВ підполковника ОСОБА_4 у якому просив його клопотати перед вищим командуванням увільнити його від виконання посадових обов`язків у зв`язку з призовом на військову службу за контрактом на особливий період або до повної демобілізації з 06.10.2016 року. По суті його заяви клопотали старший офіцер відділення АБЗ ІТВ підполковник ОСОБА_4 перед заступником начальника ІТВ підполковником ОСОБА_5 , а підполковник ОСОБА_5 перед начальником Бердянського прикордонного загону підполковником ОСОБА_6 .
До своєї заяви він додав копію наказу міністра оборони України від 23.09.2016 року №870, копію наказу військового комісара Бердянського ОМВК від 03.10.2016 року №203, у якому зазначено, що на виконання наказу міністра оборони України (по особовому складу) від 23.09.2016 року №870, капітан запасу ОСОБА_3 прийнятий на військову службу за контрактом до Збройних Сил України строком до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію і призначений командиром протитанкового взводу роти вогневої підтримки, та припис від 04.10.2016 року №421, в якому йому пропонувалося 06.10.2016 року прибути в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби за контрактом. Строк прибуття 06.10.2016 року. Підстава, наказ міністра оборони України №870 від 23.09.2016 року.
06.10.2016 року він почав службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , а наказом №724-ос від 06.10.2016 року начальника Бердянського прикордонного загону підполковником ОСОБА_7 був звільнений з роботи за п.4 ст. 40КЗпП України, тобто за прогул без поважних причин.
У своєму письмовому роз`ясненні на його ім`я від 07.10.2016 року підполковник ОСОБА_6 роз`яснив, що у зв`язку з тим, що ним було підписано контракт про проходження служби у Збройних силах України та на даний час в Україні стану мобілізації та кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці немає, гарантії передбачені ст. 119 КЗпП України, на нього в даному випадку не поширюються. Що відповідно до п.3 ст. 36 КЗпП України, у разі призову або вступу працівника на військову службу, крім випадків, коли за ним зберігається місце роботи, посада відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 119 КЗпП України, трудовий договір з ним припиняється. Крім того, підполковник ОСОБА_6 повідомив, що у зв`язку з неприбуттям на роботу 06.10.2016 року без поважних причин, його буде звільнено на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України.
З таким наказом про звільнення за прогул він не згоден. Вважає його незаконним. Зазначає, що був відсутній на роботі у відповідача 06.10.2016 року тільки тому, що за контрактом почав проходити службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Посилаючись на те, що представники відповідача, зловживаючи службовим становищем, навмисно звільнили його з роботи за прогул, тільки для того, щоб не були йому надані державні гарантії, передбачені ст. 119 КЗпП України, просив: визнати його звільнення наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №724-ос від 06.10.2016 року незаконним; скасувати зазначений наказ про його звільнення; поновити його на роботі згідно посади та зобов`язати відповідача внести відповідний запис до його трудової книжки.
В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Представник відповідача за довіреністю Леонідов С.О. просив в задоволенні позову відмовити. Зазначив, що відповідно до наказу начальника Бердянського прикордонного загону від 07.11.2012 року №604-ос ОСОБА_3 працював на посаді водія автотранспортних засобів автомобільного відділення взводу забезпечення. 05.10.2016 року ОСОБА_3 написав заяву про увільнення його від виконання посадових обов`язків у зв`язку з призовом на військову службу за контрактом на особливий період або до повної демобілізації з 06.10.2016 року.
06.10.2016 року ОСОБА_3 не прибув на роботу. З метою встановлення місцезнаходження даного працівника та причини його не прибуття на роботу, старшим офіцером відділення автомобільного забезпечення інженерно-технічного відділу підполковником ОСОБА_4 було здійснено телефонний дзвінок працівнику ОСОБА_3 . Даний працівник повідомив, що знаходиться в м. Миколаїв.
Таким сином, у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 06.10.2016 року не прибув на роботу без поважних причин, на підставі ч.4 ст. 40 КЗпП України, було прийнято рішення щодо звільнення даного працівника за прогул. 07.10.20916 року працівнику ОСОБА_3 було надано роз`яснення стосовного його звернення щодо увільнення від виконання посадових обов`язків у зв`язку з його вступом на військову службу за контрактом на особливий період або до повної демобілізації, в якому зазначено, що гарантії, передбачені ч. 3 ст. 119 КЗпП України на нього в даному випадку не поширюються.
Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 наказом від 07.11.2012 року №604-осбув прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів відділення взводу забезпечення Бердянського прикордонного загону.
Наказом №724-ос від 06.10.2016 року ОСОБА_3 звільнений на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.
Згідно ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Основними видами військової служби є: строкова військова служба, військова служба за призовом під час мобілізації на особливий період, військова служба за контрактом.
Відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», введеного в дію Указом Президента України від 14.04.2014 року №405/2014, у Донецькій та Луганській областях проводиться антитерористична операція.
У зв`язку з цим протягом 2015 року проводилася часткова мобілізація у три черги протягом 210 діб (Указ Президента України від 14.01.2015 року, затверджений Законом від 15.01.2015 р. №113-VІІІ).
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, призов або вступ працівника або власника фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігається місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.
У відповідності до ч.2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України.
Згідно ч. 3 ст. 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову.
З огляду на викладене, Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» встановлений період проведення мобілізації, протягом якого на осіб, які прийняті на військову службу за контрактом, поширюється дія ч. 3 ст. 119 КЗпП України.
Як було встановлено судом, на час укладання контракту з ОСОБА_3 мобілізація закінчилась, особливий та воєнний стан не запроваджені, а отже укладання військового контракту особою, що не була призвана на військову службу під час мобілізації, в особливий період, не передбачає збереження гарантій, передбачених ст. 119 КЗпП України.
Керуючись ст. ст. 11, 15, 57-61 , 212 - 215 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.
Рішення може бути оскаржено через суд першої інстанції до апеляційного суду Запорізької області.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.І. Крамаренко