Провадження №4с/522/78/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року Приморський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді: Ільченко Н.А.

при секретарі Довгань Ж.А.

розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії та постанову державного виконавця Другого Київського ВДВС Одеського МУЮ ОСОБА_2, у якій просить визнати дії державного виконавця щодо накладення арешту на нерухоме майно та оголошення заборони на його відчуження незаконними і скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №41867804 від 10.10.2014 року, яку обґрунтовує тим, що земельна ділянка, на яку накладено арешти та заборона відчуження, було передано ним в іпотеку в забезпечення виконання умов Кредитного договору № 014/0044/85/88422, укладеного з Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_3 Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_3 Аваль», та останній має переважне право перед іншими особами на задоволення своїх вимог. На теперішній час між скаржником та банком досягнуто угоди про продаж предмету іпотеки, який унеможливлюють накладений арешт та заборона відчуження майна. Про існування постанови заявник дізнався лише 20.10.2014 року.

ОСОБА_1 подав адресовану суду заяву про розгляд справи без його участі та просив скаргу задовольнити у повному обсязі, ця заява приєднана судом до матеріалів справи.

Державний виконавець Другого Київського ВДВС Одеського МУЮ ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи свідчить зворотне поштове повідомлення про одержання ним судової повістки, причину неявки суду не повідомила.

Відповідно до ст.383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом установлено, що на виконанні у Другому Київському ВЖВС Одеського МУЮ знаходиться виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-8547/09, виданого Приморським районним судом м. Одеси 21.09.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ОСОБА_3 Аваль» грошової суми у розмірі 603.729,40 грн.

В рамках вказаного виконавчого провадження № 4186804 було накладено арешт на все майно та оголошено заборону на його відчуження на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.10.2014 року, якою було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника із зазначенням у межах суми стягнення 603 729,40 грн..

Порядок виконання судових рішень визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ч.1 ст.52 ЗУ УК «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до п.3 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» постановою про арешт майна боржника може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

Як вбачається із договору іпотеки від 18.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за №288, заставна вартість предмету іпотеки за згодою сторін складає 787 679,00 грн.. Інших заходів стосовно оцінки предмету іпотеки державним виконавцем виконано не було.

Згідно ч.6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на майно боржника звертається у розмірі і обсязі, необхідному для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій , штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження.

Згідно наданих суду документів розмір стягнення складає 603 729,40 грн.. Вартість інших витрат державним виконавцем не обрахована і окремо не зазначена.

Державний виконавець для дотримання вимог закону у постанові від 10.10.2014 року зазначає, про накладення арешту на майно в межах стягнення 603 729,40 грн., проте фактично накладено арешт на все майно і посилання державного виконавця у постанові «про межі стягнення» не впливає на арешт всього майна.

Вимога закону про накладення арешту на майно в межах стягнення означає, що арешт повинен накладатися на майно, вартість якого відповідає розміру стягнення, а не накладати арешт на майно, вартість якого взагалі невідома, і при цьому зазначати яка сума підлягає стягненню з боржника.

При цьому державним виконавцем не визначено обсягу майна, належного боржнику, не визначено його вартість, для того, щоб накласти арешт у відповідності із зазначеними нормами, тобто у розмірі і обсягу, необхідному для виконання виконавчого документу, чим порушено права власності боржника.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновити його порушені права та свободи.

Оскільки державним виконавцем оскаржувана постанова винесена з порушенням вимог закону та вона є неправомірною, а тому має бути скасована.

Суд не приймає до уваги той факт, що між скаржником та банком досягнуто угоди про продаж предмету іпотеки, який унеможливлюють накладений арешт та заборона відчуження майна, оскільки даний факт не має значення для вирішення даноїх справи.

Суд, відповідно до ст.387 ЦПК України приймає такі рішення які усувають порушення та поновлюють права скаржника. Скасування оскаржуваних постанов поновлює права скаржника. Скасування постанов не позбавляє державного виконавця виносити постанову повторно, але з дотриманням встановленої законом процедури.

Керуючись ст.ст. 383-387, п.1 ч.1 ст. 208, ст. 209 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати дії державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_2, щодо накладення арешту на все майно ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження незаконними - незаконними.

Скасувати арешт, накладений постановою державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_2 про арешт майна та оголошення заборони його відчуження від 10.10.2014 року в рамках виконавчого провадження № 41867804.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м.Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня винесення ухвали. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.А.Ільченко