АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7136/16 Головуючий 1 інст. - Штих Т.В.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«08» листопада 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВУТЕК-ІНВЕСТ» про захист прав споживачів, розірвання договору кредиту та визначення розміру заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВУТЕК-ІНВЕСТ». В обґрунтування свого позову посилалася на те, що 14 квітня 2016 року між ТОВ «ВУТЕК-ІНВЕСТ» та нею укладено кредитний договір № ХОХА/С/16.534, відповідно до умов якого їй було надано кредит у фактичному розмірі 5000,00 грн. з відсотками у розмірі 622,2 % річних від суми залишку заборгованості за кредитом строком до 14 травня 2016 року. Зазначила, що в травні 2016 року вона втратила роботу і разом з нею всі свої джерела прибутку, у зв'язку з чим не має можливості надалі виконувати свої зобов'язання за спірним договором.

Вважала ці обставини такими, що суттєво впливають на спірні договірні стосунки. Просила розірвати кредитний договір ХОХА/С/16.534 від 14 квітня 2016 року, укладений між нею та відповідачем; визначити розмір її заборгованості за даним кредитним договором з врахуванням усіх сплачених нею коштів відповідачу в погашення заборгованості.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення; стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави суму судового збору в розмірі 551,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. При цьому посилалася на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що вона втратила можливість займатися підприємницькою діяльністю, тому не може погашати кредит; що знаходиться на утриманні свого чоловіка і не має інших джерел доходу, а також нерухомого або коштовного майна у власності.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно відхилити, рішення суду - залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обгрунтовано виходив з недоведеності позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14 квітня 2016 року між ТОВ «ВУТЕК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ХОХА/С/16.534, відповідно до умов якого їй було надано кредит у фактичному розмірі 5000,00 грн. з відсотками у розмірі 622,2 % річних від суми залишку заборгованості за кредитом строком до 14 травня 2016 року. Вказаний договір в судовому порядку недійсним не визнавався.

Як вбачається з договору фінансового кредиту № ХОХА/С/16.534 ОСОБА_2 з умовами договору ознайомлена належним чином, про що свідчить її підпис на договорі.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснила, що її заробітна плата під час укладання кредитного договору складала 1500,00 грн. щомісячно. З травня 2016 року вона не працює, знаходиться на утриманні чоловіка, не має інших джерел доходу та нерухомого або коштовного майна. У неї не має можливості погашати кредит.

Представник відповідача пояснив, що ОСОБА_2 на теперішній час має заборгованість за кредитом, але позов до неї товариство не пред'являв.

Статтями 651, 652 ЦК України передбачено підстави зміни або розірвання договору.

Зокрема, статтею 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Статтею 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Аналізуючи вказані норми права слід зазначити, що такої підстави як відсутність можливості погашати кредит чинним законодавство не передбачено.

Із пункту 8 договору вбачається, що позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість повернути обумовлену суму кредиту та нараховані проценти.

Таким чином вказана в апеляційній скарзі ОСОБА_2 причина - неможливість повернути суму кредиту та нараховані проценти не є підставою для розірвання договору.

При цьому судова колегія зазначає, що укладаючи кредитний договір та погоджуючись з умовами кредитного договору, ОСОБА_2 розуміла, що вона при наявності заробітної плати в 1500,00 грн. щомісячно несе відповідний ризик.

Що стосується вимоги про визначення розміру заборгованості за кредитним договором, судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь - яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (частина друга статті 16 ЦК України).

З огляду на загальні засади цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (статті 3,12-15,20 ЦПК України; статті 3-5,11,15,31 ЦПК України) необхідно дійти висновку про те, що визначення розміру заборгованості за кредитним договором не передбачено чинним законодавством як самостійний спосіб захисту.

Заявлене ОСОБА_2 клопотання щодо проведення судової економічної експертизи під час дачі пояснень в суді апеляційної інстанції для визначення розміру заборгованості за кредитним договором є передчасним, оскільки вимоги щодо стягнення заборгованості за цим договором не були предметом розгляду.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, дослідивши обставини справи повно, надавши їм належну оцінку, дійшов обгрунтованого висновку щодо відмови ОСОБА_2 в задоволенні позову.

У зв'язку з чим судова колегія вважає, що ухвалене судове рішення відповідає зазначеним вимогам та обставинам справи і підстав для його зміни або скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1.ч.1.ст. 307, ст. 308, ст. 313, п.1.ч.1.ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії