Ухвала

іменем україни

20 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року комунальне підприємство «Криворіжтепломережа»(далі - КП «Криворіжтепломережа») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що підприємство, як виробник теплової енергії, надає послуги з централізованого опалення населенню, у тому числі і відповідачу на підставі договору про надання послуг з опалення від 09 листопада 2004 року. Так, ОСОБА_3 належить нежитлове приміщення, яке розташоване по АДРЕСА_1. Споживач не виконує належним чином взяті на себе обов'язки з оплати отриманих послуг з теплопостачання, тому за період з жовтня 2007 року по 01 березня 2010 року утворилась заборгованість за послуги теплопостачання у розмірі 12383,25 грн., які позивач просив стягнути на його користь.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 лютого 2015 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь КП «Криворіжтепломережа» заборгованість по оплаті послуг за постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та пару по нежитловому приміщенні, яке розташоване по АДРЕСА_1 в розмірі 12383,25 грн. за період з жовтня 2007 року по 01 березня 2010 року. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2015 року рішення місцевого суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права та просить ухвалити нове рішення у справі по суті позовних вимог.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позов є обґрунтованим, оскільки позивач звернувся до суду з позовом 03 червня 2014 року та просить стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла з жовтня 2007 року по 01 березня 2010 року. В даному випадку перебіг строку позовної давності переривався на підставі ст. 264 ЦК України, оскільки 21 червня 2010 року та повторно 20 лютого 2013 року позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідача за спірний період. В зв'язку із зазначеним, суд дійшов висновку, що строк позовної давності позивачем не пропущено, тому наявні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що переривання строку позовної давності в зв'язку із зверненням позивача 21 червня 2010 року із заявою про видачу судового наказу не відбулося, оскільки ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 23 листопада 2010 року вказану заяву визнано неподаною та повернуто КП «Криворіжтепломережа», а повторно позивач звернувся із аналогічною заявою лише в 2013 році. Враховуючи наявність правових підстав для задоволення позову про стягнення заборгованості та заяви відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, в задоволенні позову слід відмовити.

Проте погодитися з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення судів попередніх інстанцій не відповідають.

Судом установлено, що КП «Криворіжтепломережа», як виробник теплової енергії, надає послуги з централізованого опалення населенню, у тому числі ОСОБА_3, якому належить нежитлове приміщення, яке розташоване по АДРЕСА_1. З жовтня 2007 року по 01 березня 2010 року відповідач не виконував належним чином обов'язки з оплати отриманих послуг теплопостачання, тому утворилась заборгованість у розмірі 12383,25 грн.

Обґрунтовуючи заперечення проти заяви ОСОБА_4 про застосування позовної давності, КП «Криворіжтепломережа» посилалось на переривання перебігу позовної давності зверненням 21 червня 2010 року та повторно 20 лютого 2013 року до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за надані послуги з централізованого опалення.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2010 року заяву КП «Криворіжтепломережа» про видачу судового наказу визнано неподаною та повернуто КП «Криворіжтепломережа» (а. с. 9).

20 лютого 2013 року позивач повторно звернувся до місцевого суду із заявою про видачу судового наказу. 03 квітня 2013 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області вказану заяву задоволено та видано відповідний наказ. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2014 року вказаний наказ місцевого суду скасовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, на яку має право позивач.

У ч. 1 ст. 95 ЦПК України зазначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів чи витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи те, що судовий захист позивача на стягнення заборгованості за надані послуги може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.

Суди обох інстанцій всупереч вимогам статей 214, 303, 316 ЦПК України зазначене не врахували, доводам позивача про переривання перебігу позовної давності оцінки не надали, не визначилися з початком перебігу позовної давності, його перериванням та не перевірили наявність правових підстав для стягнення заборгованості за спірний період в межах строку позовної давності з урахуванням подання 20 лютого 2013 року позивачем заяви про видачу судового наказу. Таким чином, суди дійшли передчасних висновків щодо вирішення справи по суті без з'ясування всіх обставин справи.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Ураховуючи, що суди першої й апеляційної інстанцій всупереч вимогам статей 212 - 215, 303, 316 ЦПК України, не дотрималися норм процесуального права, що призвело до неможливості встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалені у справі рішення - скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М.Колодійчук

О.В.Умнова

І.М. Фаловська