АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.

секретар Костюк Л.С.

за участю апелянта ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_1 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Першотравневого районного суду м.Чернівці від 21 листопада 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики в сумі 35000 дол. США, що еквівалентно 895166,68 грн. та в сумі 25000 дол. США, що еквівалентно 639404,77 грн.

Разом із поданою позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок №31 по вул. Молодіївській в м. Чернівці, який на праві спільної часткової власності належить відповідачам, а саме: 7/12 - ОСОБА_5 та 5/12 - ОСОБА_1

Вимоги заяви про забезпечення позову обґрунтовує тим, що невжиття таких заходів може утруднити виконання рішення суду.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21 листопада 2016 року заяву ОСОБА_4 задоволено. Накладено арешт на житловий будинок за адресою: м. Чернівці, вул. Молодіївська, 31, що на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_5, частка якої становить 7/12 та ОСОБА_1, частка якого у спільному майні становить 5/12.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішенням ОСОБА_1 подав на ухвалу суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої

____________________________________________________________________

22ц/794/1570/2016 р. Головуючий у 1 інстанції Галичанський О.І.

Категорія 27 Суддя-доповідач ОСОБА_6

інстанції як таку, що суперечать нормам процесуального права.

В своїй апеляційній скарзі заявник посилається на те, що в оскаржуванійухвалі не зазначено доказів та обставин, з якими суд першої інстанції повязував необхідність вжиття заходів забезпечення позову та відповідні посилання чи обґрунтовані припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Крім того, вважає, що позивачем не було надано жодних доказів на обґрунтування позовних вимог, які виходячи з тих засобів доказування, що містилися в матеріалах справи на момент відкриття провадження, є необґрунтованими та безпідставними, та необхідності застосування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваної ухвали, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції керувався положеннями ч.3 ст.151 ЦПК України та дійшов висновку про доцільність вжиття заходів забезпечення позову.

Мотивовано висновки суду першої інстанції тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Такі висновки суду першої інстанції стверджуються матеріалами справи.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи по забезпеченню позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб та заборони вчиняти певні дії.

Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.5 ст.153 ЦПК України ухвала про вжиття заходів забезпечення позову повинна містити зазначення виду забезпечення позову і підстав його обрання.

За змістом ухвали Першотравневого районного суду м.Чернівці від 21 листопада 2016 року судом першої інстанції обрано такий вид забезпечення позову як накладення арешту на майно, що належить відповідачам відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Предметом позову ОСОБА_4, тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої остання просить ухвалити судове рішення, є стягнення боргу за договором позики в сумі 60000 дол. США, що еквівалентно 1534571,46 грн в результаті неналежного виконання відповідачами своїх зобовязань за договорами позики від 12.02.2007 року та від 11.05.2009 року.

На обґрунтування виду забезпечення позову ОСОБА_4 посилалася на можливість відчуження майна.

У такому разі наявний причинно-наслідковий звязок з умовою, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Не можна погодитися з доводами ОСОБА_1, на які є послання в апеляційній скарзі, про відсутність доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може потягти неможливість або ускладненість при виконанні судового рішення, оскільки відчуження майна відповідачів може призвести до зазначених наслідків.

Крім того, законодавцем не повязується можливість застосування заходів забезпечення позову з доведеністю обставин, якими обґрунтовувалися вимоги.

З огляду на наведене доводи, викладені в апеляційній скарзі, суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, а оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог закону.

Керуючись п.1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Першотравневого районного суду м.Чернівці від 21 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: