Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/7663/2016 Головуючий у 1-й інстанції - Шевчук А.В.
Доповідач - Кабанченко О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Качана В.Я., Рубан С.М.

при секретарі - Перетятько А.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 8 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за договором позики.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 8 квітня 2016 року задоволено заяву представника ОСОБА_5 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за договором позики.

Накладено арешт на земельну ділянку, площею 3,3840 га, яка розташована на території Обухівського району Григорівської сільської ради за кадастровим номером: НОМЕР_1, яка належить на праві власності ОСОБА_1

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. Вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою, не відповідає нормам процесуального права та обставинам справи. На думку представника відповідача, судом безпідставно накладено арешт на майно відповідача, оскільки у заяві позивача про вжиття заходів забезпечення позову відсутні причини та відповідні докази, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов. Зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту порушення його прав та інтересів відповідачем, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Судом проігноровано приписи ч.3 ст. 152 ЦПК України, оскільки вжиті заходи забезпечення позову є не співмірними та перебільшують розмір ціни позову, оскільки вартість нерухомого майна, на яке накладено арешт, не встановлено, докази на її підтвердження позивачем не надані.

В судове засідання суду апеляційної інстанції відповідачі не з'явивлись, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом в установленому процесуальним законом порядку.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за договором позики.

У квітні 2016 року представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, площею 3,3840 га, яка розташована на території Обухівського району Григорівської сільської ради за кадастровим номером: НОМЕР_1, яка належить на праві власності ОСОБА_1

В заяві представник позивача посилавсь на те, що недобросовісність виконання відповідачами своїх зобов»язань та порушення строків оплати за нотаріально посвідченим договором позики, а також зловживання своїми процесуальними правами та свідоме зволікання і чинення перешкод у розгляді справи може призвести до утруднення або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду.

Задовольняючи заяву позивача, суд першої інстанції виходив з її обґрунтованості.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду, вважає, що він відповідає обставинам справи та положенням ст. 151, п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України.

Обраний судом вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно в даній справі є достатнім та співмірним із заявленими позовними вимогами, у зв'язку з чим, судова колегія не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування положень ст. 152 ч. 1 п. 1 ЦПК України судова колегія відхиляє,зважаючи, що у суду першої інстанції були підстави для застосування в даному випадку вказаної норми закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було дотримано положень ст. 152 ч. 3 ЦПК України, не встановлено належність та вартість нерухомого майна, на яке накладено арешт, судова колегія відхиляє, зважаючи на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та ухвали суду, яка оскаржується, судом першої інстанції було досліджене питання належності земельної ділянки, на яку накладено арешт, та встановлено, що ця земельна ділянка належить на праві власності ОСОБА_1, що не спростовується представником ОСОБА_1 в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги щодо неспівмірності заходів забезпечення заяви вимогам процесуального законодавства, судова колегія відхиляє, зважаючи на ціну позову - (177000,00 доларів США, що еквівалентно 2 297 460 грн. 00 коп та 437 902 грн. 46 коп., а всього: 2 735 362 грн. 46 коп.) та подану представником позивача інформацію про вартість земельних ділянок в Обухівському районі Київської області, яка є меншою від ціни позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що внаслідок вжиття заходів забезпечення позову порушуються майнові права відповідачів, обмежується їх господарська діяльність, судова колегія відхиляє, зважаючи на те, що судом обрано такий вид забезпечення позову як арешт земельної ділянки, що не перешкоджає відповідачам володіти та користуватись цим майном, отже не завдасть шкоди господарській діяльності.

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду немає.

Керуючись ст.. ст.. 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 8 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: