Справа № 359/240/2016
Провадження №2/359/9339/2015
Р І Ш Е Н НЯ

Іменем України

10 червня 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Саган В.М.

при секретарі Степаненко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного авіаційного підприємства «Україна» (далі ДАП «Україна») про поновлення на роботі, стягнення розрахункових коштів, оплати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000,00 гривень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Державного авіаційного підприємства «Україна» (далі ДАП «Україна») в якому просить поновити її на посаді бортпровідника з 08.08.2014 року, стягнути заробітну плату за весь час вимушеного прогулу в розмірі 145338,89 грн. за період з 21.11.2014 року по 06.04.2016 року та моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач посилається на наступне.

29.07.2004 року її було прийнято на роботу на посаду бортпровідника служби бортпровідників льотного комплексу ДАП «Україна».

31.05.2014 року її вручено попередження, згідно якого її повідомлено про те, що на підставі наказів ДАП «Україна» від 15.05.2014 № 136 «Про введення в дію нової організаційної структури та штатного розпису ДАП «Україна» та № 140 від 21.05.2014 «Про попередження працівників про заплановане вивільнення у звязку зі змінами в організації виробництва і праці» її звільняють з 08.08.2014 року за п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

08.08.2014 видано наказ, згідно якого її звільнено з роботи на підставі п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку із скороченням штату, відповідно до наказу № 132-о від 06.08.2014 «По особовому складу».

Проте, на думку Позивача, Відповідачем порушено порядок її звільнення, оскільки не враховано переважне право на залишення на роботі, роботодавець не запропонував іншу роботу, а також було порушено порядок оформлення звільнення.

Позивач зазначала, що вона є бортпровідником третього класу, має 946 годин загального нальоту, спеціальність присвоєна згідно із стандартами ІКАО, що підтверджується свідоцтвом бортпровідника ST № 006134 від 09.08.2004 Державного департаменту авіаційного транспорту, має чинні допуски на повітряні судна: Ту-134 з 24 липня 2004 року, ІЛ-62 з 30 червня 2005 року, Мі-8 з 24 жовтня 2008 року згідно із довідкою ДАП «Україна» про наявні кваліфікаційні відмітки, отримувала сертифікати ЦТПП «Градієнт» про проходження курсів навчання за програмою «Аварійно-рятувальна підготовка», Головного навчального та сертифікаційного центру цивільної авіації України про закінчення курсів періодичної підготовки бортпровідників, стаж роботи у ДАП «Україна» більше 10 років, у неї відсутні порушення трудової дисципліни, наявні заохочення за сумлінну працю.

Посилаючись на вищевикладене, вважає, що має досить високу кваліфікацію порівняно з працівниками, що залишилися на роботі і як наслідок саме вона мала переважне право на залишення на роботі.

Крім того, Позивачем зазначено, що у Відповідача не було підстав для звільнення, передбачених п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, так як відсутні зміни в організації виробництва, а лише перейменовано назви підрозділів та штатних одиниць на підприємстві, які не повязані з його перепрофілюванням.

Позивач також зазначила, що Відповідачем не запропоновано їй іншої роботи, незважаючи на ст. 49-2 КЗпП України, не враховано, що Позивач має дві вищі освіти за спеціальністю фінансиста та техніка-технолога.

Також, вважає, що Відповідачем порушив порядок оформлення звільнення, оскільки згідно записів у трудовій книжці датою звільнення Позивача є 08.08.2014 року, а у графі 4 трудової книжки, зазначено, що звільнення відбулося на підставі наказу ДАП «Україна» від 06.08.2014 року № 132/о, тобто за два дні.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, підтвердивши викладені в позовній заяві обставини, просила їх задовольнити.

Представник Відповідача ОСОБА_2 позов не визнала, надавши письмові заперечення, в яких зазначає, що Відповідач має нижчий рівень кваліфікації ніж особи, яким надано переважне право на залишення на роботі. Крім того, тимчасова комісія на засіданні детально розглядала рівень кваліфікації кожного з працівників, що були попереджені про звільнення, враховуючи рівень освіти, навички в роботі та стаж.

Суд, заслухавши Позивача, представника Позивача, представника Відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, взявши до уваги, аргументи, викладені в ухвалі колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2015 року, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 30.05.2014 року Позивачу було вручено попередження про те, що на підставі наказів ДАП «Україна» від 15.05.2014 № 136 «Про введення в дію нової організаційної структури та штатного розпису ДАП «Україна» та № 140 від 21.05.2014 «Про попередження працівників про заплановане вивільнення у звязку зі змінами в організації виробництва і праці» він підлягає звільненню (а.с.10 ).

Наказом № 132/о від 06.08.2014 року (а.с. 11 ), відповідно до рішення тимчасової комісії від 21.07.2014 року, Позивача було звільнено з роботи із займаної посади з 08.08.2014 року у звязку із скороченням штату на підставі п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, що також вбачається із записів у трудовій книжці Позивача(а.с.7-9).

Встановлено, що Державне авіаційне підприємство «Україна» створено указом Президента України з метою організації, забезпечення та виконання повітряних перевезень спеціальними рейсами вищих посадових осіб та офіційних делегацій України і інших держав у межах України та за її кордонами з дотриманням вимог та правил, що передбачені у відповідних нормативних документах. Підпорядковане Державному управлінню справами головному розпоряднику бюджетних коштів.

20 березня 2014 року Державне управління справами повідомило Відповідача, що на виконання постанови КМУ від 01.03.2014 року № 65 «Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету» управлінням запропоновано Кабінету Міністрів України залишити для виконання спеціальних авіаперевезень пять повітряних суден Відповідача: три літаки (Airbus A-319-115, Ан-74ТК-300Д, Ан-148-100) та два вертольоти (Мі-8МТВ-1 2002 та 2003 років випуску), решту повітряних суден планувалося передати з управління Державного управління справами або списати в найкоротший термін. Відповідача зобовязано вжити всіх невідкладних заходів щодо суттєвого зменшення видатків на утримання підприємства, оптимізувати структуру та штатний розпис ДАП «Україна» шляхом зменшення персоналу до мінімальної необхідної кількості, яка може забезпечувати виробничий процес підприємства.

Наказом ДАП «Україна» від 15.05.2014 № 136 введено в дію з 15.05.2014 року нову організаційну структуру та новий штатний розпис ДАП «Україна», які затверджені 07.05.2014 року та погоджені Державним управлінням справами. Начальнику відділу кадрів Відповідача доручено забезпечити, згідно із вимогами чинного законодавства, проведення змін у особовому складі підприємства, відповідно до нового штатного розпису, згідно із результатами роботи тимчасової комісії по вивільненню працівників у звязку із скороченням штату, яка була створена на підставі наказу ДАП «Україна» від 28.03.2014 року № 93, а також скасовано штатний розпис, введений в дію з 01.12.2013 року та зміни до нього.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також трудовий строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації (банкрутства) або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

В п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.19912 року № 9 роз`яснено, що, розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, суди зобовязані з`ясувати, чи дійсно у Відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або повноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, організації, установі, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Твердження Позивача, що у Відповідача не було підстав для її звільнення, передбачених п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, так як відсутні зміни в організації виробництва є надуманими, оскільки у звязку із виведенням із експлуатації повітряних суден Ту-134, Іл-62, відпала необхідність утримувати працівників, які обслуговували ці типи повітряних суден, що й стало підставою для скорочення чисельності штату працівників Відповідача.

При вивільненні працівника, власник або уповноважений ним орган повинен дотримуватись наступного порядку, встановленого чинним законодавством про працю: персонально попередити працівника про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці (ч.1 ст.492 КЗпП); виплатити працівникові вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку (ч.1 ст.44 КЗпП; запропонувати (за умови наявності) працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (ч.3 ст.492 КЗпП).

Із матеріалів справи вбачається, що 30 травня 2014 року, на виконання наказу ДАП «Україна» від 15.05.2014 № 136 Позивача було персонально попереджено про наступне вивільнення з 08.08.2014 року.

Разом із попередженням про майбутнє вивільнення Позивачу надавався для ознайомлення наказ ДАП «Україна» від 15.05.2014 № 136 та додаток до цього наказу про нову організаційну структуру та новий штатний розпис Відповідача. Після ознайомлення з наказом та новою організаційною структурою і новим штатним розписом Позивач поряд з іншими працівниками не надав заяву про розгляд його кандидатури на жодну з посад з нового штатного розпису і на яку відповідно до своєї кваліфікації вона може претендувати.

Крім того, згідно з протоколом засідання тимчасової комісії від 21.07.2014 року № 13, розглянуто клопотання заступника генерального директора щодо працевлаштування працівників служби бортпровідників льотного комплексу, в тому числі і Позивача з детальним вивченням особових справ всіх працівників, враховуючи переважне право кожного на залишення на роботі (рівень їх кваліфікації, освіту, навички роботи та сімейний стан, тощо).

За результатами розгляду та у звязку із змінами в організації виробництва і праці, постановлено звільнити ряд працівників, в тому числі і Позивача за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно з ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до статті 49 Повітряного кодексу України, особа, яка належить до авіаційного персоналу, має відповідати кваліфікаційним вимогам за професійною ознакою, станом здоров'я та мати належним чином оформлене свідоцтво згідно з авіаційними правилами України.

Свідоцтво видається окремо на кожну спеціальність осіб авіаційного персоналу. У свідоцтво можуть вноситися відмітки про право виконання деяких функцій, передбачених іншими спеціальностями.

Особа авіаційного персоналу зобов'язана мати при собі свідоцтво під час провадження професійної діяльності і провадити таку діяльність згідно з умовами та обмеженнями, передбаченими свідоцтвом.

Наявність свідоцтва є необхідним для таких спеціальностей осіб авіаційного персоналу:

1) пілот повітряного судна;

2) диспетчер управління повітряним рухом (диспетчер служби руху);

3) персонал з технічного обслуговування повітряних суден;

4) члени випробувального екіпажу;

5) член екіпажу пасажирського салону (бортпровідник);

6) диспетчер із забезпечення польотів.

Тобто, кваліфікація бортпровідника, як члену екіпажу пасажирського салону підтверджується наступними документами:

діючим свідоцтвом бортпровідника;

додатком до свідоцтва, в якому вказаний тип повітряних суден, до проведення яких допущений працівник.

Вказані вимоги встановлені й Правилами видачі свідоцтв авіаційному персоналу в Україні, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 07.12.1998 № 486 (далі - Правила).

Відповідно до пункту 4.1 Правил авіаційні фахівці допускаються до самостійної професійної діяльності з експлуатації повітряних суден лише за умови, якщо вони мають офіційний дозвіл Державіаслужби України на здійснення такої діяльності у вигляді свідоцтв авіаційного персоналу.

Крім того, кваліфікаційні вимоги, що ставляться до бортпровідників відповідно до довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, що затверджений наказом Міністерства транспорту України від 17.07.2002 № 488, узгодженому з Міністерством праці та соціальної політики України включають в себе й обовязкову наявність свідоцтва бортпровідника повітряного судна.

Підтвердженням саме кваліфікації бортпровідника є наявність свідоцтва бортпровідника з додатками, що видається відповідно до Правил видачі свідоцтв авіаційному персоналу в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 07.12.1998 № 486 (п. 4.1, 4.2 Правил).

Так, згідно із нормами пп. 6.1.2.2.1 Правил свідоцтво бортпровідника, термін дії якого не скінчився, дає його власнику право виконувати функції бортпровідника на будь-яких типах ПС, на яких власник свідоцтва повинен продемонструвати рівень знань та умінь, наведених у пунктах 6.12.1.2 та 6.12.1.4 цих Правил.

Відповідно до пункту 6.12.2.2 типи ПС (повітряних суден), на яких власнику свідоцтва бортпровідника дозволяється здійснювати права, вказуються в цьому свідоцтві.

Тобто, кваліфікація бортпровідника підтверджується свідоцтвом бортпровідника та визначається наступними критеріями:

типами повітряних суден, на яких бортпровіднику дозволяється здійснювати свої повноваження і загальним нальотом годин.

На день звільнення, Позивач мала допуски на повітряні судна: Ту-134 з 29.07.2004 року, Іл-62 з 30.06.2005 року та Мі-8МТВ з 24.10.2008 року. З них в експлуатації Відповідача залишилися лише вертольоти Мі-8МТВ-1.

Станом на момент звільнення, Позивач мав кваліфікацію тільки на вертольоти Мі-8МТВ-1. Тоді, як залишені на роботі працівники ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, з якими себе порівнює Позивач мали більший наліт годин, допуски не лише на вертоліт Мі-8МТВ-1, а й на літак типу сімейства Ан-74, А-320 (А-319) (основний і резервний борт), що свідчить про більш високий рівень кваліфікації цих працівників порівняно з Позивачем. Вертольоти ж Мі-8, як зазначив представник Відповідача перебувають на стадії виведення з експлуатації і використовуються для здійснення технічних рейсів (техобльотів).

Встановлено, що Позивач не пройшов курси періодичної підготовки бортпровідників (цикл 1/1) на жоден тип повітряного судна, що експлуатується у Відповідача, що підтверджує відсутність у неї кваліфікації в даний час взагалі, в тому числі й на вертоліт Мі-8.

Щодо тверджень Позивача з приводу порушення порядку оформлення звільнення, то вони не відповідають дійсності. Днем звільнення позивача вважається останній день роботи. У графі 4 трудової книжки, зазначено, що звільнення відбулося на підставі наказу ДАП «Україна» від 06.08.2014 року № 132/о, тобто за два дні до фактичного звільнення (08.08.2014 року). 15.08.2014 після закінчення лікарняного, на якому Позивач перебувала у період з 09.08.2014 по 14.08.2014, відділом кадрів Позивачу вручено копію наказу про звільнення від 06.08.2014 № 132/о та трудову книжку (витяг з журналу обліку видачі трудових книжок та запис про ознайомлення з наказом про звільнення від 06.08.2014 № 132/о) (а.с. 11

Частиною 1 статті 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з ушкодженням здоров`я. Частиною 3 вказаної статті передбачено відшкодування моральної шкоди грішми.

Згідно із нормами статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до ст.137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Пунктом 13 Постанови - судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Враховуючи наведене, суд вважає не доведеним нанесення Відповідачем моральної шкоди Позивачу, а розмір моральної шкоди є не обґрунтованим.

Відповідно до ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь в справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може грунитуватися на припущення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 40, 42, 44, 47, 49-2, КЗпП України, п. 2.27 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, ст. 22, 23, 1167 Цивільного кодексу України, с10,11,60,209,212-215,292,294-296 Цивільного процесуального кодексу України, п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» , суд -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Державного авіаційного підприємства «Україна» про поновлення на роботі, стягнення розрахункових коштів оплати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000,00 гривень - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні під час проголошення, на протязі десяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя