У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

НагорнякаВ.А., Писаної Т.О., ЮровськоїГ.В.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення грошових коштів у порядку захисту прав споживачів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 12 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 23 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») про стягнення грошових коштів у порядку захисту прав споживачів.

Позивачка посилалась на те, що 28 жовтня 2013 року між сторонами був укладений договір № 1742854 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення в рамках послуг «ПУ Перший» на суму 15 тис. дол. США та згідно з умовами договору зобов'язався повернути отримані грошові кошти 28 квітня 2014 року. Після закінчення строку вказаного договору кошти повернуті не були, натомість позивачу було запропоновано відкрити в банку відповідний рахунок та перевести на нього гроші.

29 травня 2014 року позивачем було відкрито в банку рахунки в доларах США, а саме: поточний рахунок № НОМЕР_1, поточний (накопичувальний) рахунок № НОМЕР_2.

30 травня 2014 року відповідачем було перераховано з поточного рахунку № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 13 181 дол. США. 24 грудня 2014 року відповідач перерахував з накопичувального рахунку № НОМЕР_2 на поточний рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 13 181 дол. США для переказу на валютний рахунок іншої країни за системою SWIFT, за що з позивача було стягнуто комісію у розмірі 14 722 грн 01 коп., що еквівалентно 940 дол. США.

У зв'язку з тим, що відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, просила задовольнити позов, стягнувши з останнього грошові кошти в розмірі 13 181 дол. США та 940 дол. США.

Заочним рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 12 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 23 грудня 2015 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 28 жовтня 2013 року між сторонами був укладений договір № 1742854 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення в рамках послуг «ПУ Перший» на суму 15 тис. дол. США на строк 6 місяців зі сплатою 10,50 % річних, строк повернення депозиту 28 квітня 2014 року.

29 травня 2014 року позивачем було відкрито в банку рахунки в доларах США, а саме: поточний рахунок № НОМЕР_1, поточний (накопичувальний) рахунок № НОМЕР_2.

30 травня 2014 року відповідачем було перераховано з поточного рахунку № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 13 181 дол. США.

24 грудня 2014 року відповідач здійснив перерахування коштів у тарифному пакету «Вільні кошти» з накопичувального рахунку позивача № НОМЕР_2 на поточний рахунок позивача № НОМЕР_1, відкритий в ПАТ «КБ «Надра», за що відповідач стягнув з позивача комісійну винагороду в розмірі 940 дол. США.

Проте, позивачу в день підписання договору від 28 жовтня 2013 року № 1742854 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення в рамках пакету послуг «ПУ «Перший» було відкрито вкладний (депозитний) рахунок № 1742854, на який позивач передала, а відповідач прийняв грошові кошти в розмірі 15 тис. дол. США.

Відповідно до п. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з п. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Статтею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

05 лютого 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 26 щодо запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду та тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 06 лютого 2015 року по 05 травня 2015 року.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), який є спеціальним, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону, під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, керуючись положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», правильно виходив з того, що чинним законодавством не передбачено задоволення вимог кредиторів поза межами процедури ліквідації банку.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 12 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

НагорнякВ.А. Писана Т.О. Юровська Г.В.