Номер провадження 2/289/20/16
Справа № 289/636/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2016 м.Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Невмержицького І.М.,

при секретарі Шуба В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Радомишль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення недоплаченої заробітної плати, зобов»язання оформити відпустку по догляду за дитиною до 3-х років, стягнення коштів за завдану моральну шкоду та зустрічним позовом ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання трудового Договору недійсним, за участю третіх осіб без самостійних вимог: Радомишльського відділення Малинської МДПІ у Житомирській області, Радомишльського районного центру зайнятості населення в Житомирській області, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідачки про стягнення недоплаченої заробітної плати, зобов»язання оформити відпустку по догляду за дитиною до 3-х років, стягнення коштів за завдану моральну шкоду.

Відповідачка за первісним позовом ОСОБА_2 звернулася в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання трудового Договору недійсним.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 на підтвердження позовних вимог посилалася на те, що вона з 22 жовтня 2014 року працює на посаді продавця продовольчих товарів у ФОП ОСОБА_2 в продовольчому ларьку, який розташований в м. Радомишль Житомирської області по вул. Купальній 17/4. Факт укладення трудової угоди підтверджується Трудовим Договором від 22 жовтня 2014 року між працівником ОСОБА_1 і фізичною особою,яка використовує найману працю ОСОБА_2. Згаданий трудовий Договір було зареєстровано в Радомишльському РЦЗ населення 22 жовтня 2014 року за № 6. Згідно згаданого Договору розмір заробітної плати визначається за згодою сторін, але роботодавець зобов»язаний оплачувати працю працівника у розмірі не нижчому мінімальної заробітної плати, з урахуванням змін у законодавстві України. Відповідачка ОСОБА_2, на думку позивачки, постійно порушувала законодавство про працю щодо неї, зокрема не сплачувала обов»язкові платежі на соціальне страхування, збори до бюджету, порушила також умови трудового Договору і оплачувала її роботу по 30,00 грн. за робочий день, а тому просила суд стягнути з Відповідачки не донараховану та не виплачену заробітну плату за період з жовтня 2014 року по січень 2015 року в сумі 2 814,00 грн., зокрема за жовтень 2014 року недоплата на її думку склала суму 858,00 грн., в листопаді - грудні 2014 року 1956,00 грн., при цьому визнала, що в жовтні 2014 року отримала зарплату в сумі 360,00 грн., в листопаді грудні 2014 року 480,00 грн., зобов»язати ФОП ОСОБА_2 оформити її відпустку по догляду за дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним трирічного віку та стягнути з Відповідачки грошові кошти в сумі 5 000,00 грн. за завдані моральні страждання, в задоволенні зустрічних позовних вимог просила відмовити.

В судовому засіданні Відповідачка за первісним позовом ФОП ОСОБА_2 з заявленими до неї позовними вимогами не погодилася, просила відмовити в їх задоволенні, вважає, що заробітну плату вона виплачувала в повному обсязі та своєчасно, зазначені позивачкою суми недоплати не відповідають дійсності, так як вона просить суд стягнути заробітну плату і за ті дні та періоди, в які працівниця не перебувала на роботі, свої ж зустрічні позовні вимоги підтримала і на їх підтримання пояснила суду, що дійсно з 22 жовтня 2014 року у неї працює на посаді продавця продовольчих товарів в продовольчому ларьку, який розташований в м. Радомишль Житомирської області по вул. Купальній 17/4 ОСОБА_1. Факт укладення трудової угоди підтверджується Трудовим Договором від 22 жовтня 2014 року укладеним між працівником ОСОБА_1 і фізичною особою, яка використовує найману працю ОСОБА_2, тобто нею. Згаданий трудовий Договір було зареєстровано в Радомишльському РЦЗ населення 22 жовтня 2014 року за № 6. Вважає, що укладаючи даний Договір ОСОБА_1 не мала наміру його взагалі виконувати, так як приховала від неї стан свого здоров»я, зокрема те, що на момент укладення Договору мала вагітність терміном в 6 місяців, а також вади слуху (туговухість), а тому просила суд з зазначених підстав визнати трудовий договір недійсним.

Представник Радомишльського районного центру зайнятості населення в Житомирській області ОСОБА_4 в судовому засіданні зявився, проти задоволення первісного позову не заперечив, з зустрічними позовними вимогами не погодився та надав відповідні пояснення.

Представник Радомишльського відділення Малинської МДПІ у Житомирській області в судовому засіданні не з»явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв та клопотань до суду не надіслав.

Вислухавши пояснення сторін по справі, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено та що не заперечується сторонами у справі, що ОСОБА_1 з 22 жовтня 2014 року працює (трудовий договір до даного часу не розірваний, а працівник не звільнена з роботи) на посаді продавця продовольчих товарів у ФОП ОСОБА_2 в продовольчому ларьку, який розташований в м. Радомишль Житомирської області по вул. Купальній 17/4. Факт укладення трудової угоди підтверджується Трудовим Договором від 22 жовтня 2014 року укладеним між працівником ОСОБА_1 і фізичною особою, яка використовує найману працю ФОП ОСОБА_2. Згаданий трудовий Договір було зареєстровано в Радомишльському РЦЗ населення 22 жовтня 2014 року за № 6. Згідно згаданого Договору розмір заробітної плати визначається за згодою сторін, але роботодавець зобов»язаний оплачувати працю працівника у розмірі не нижчому мінімальної заробітної плати, з урахуванням змін у законодавстві України.

Як встановлено судом та з чим погодилися сторони у справі найманий працівник ОСОБА_1 відпрацювала робочих днів:

- в жовтні 2014 року 10 днів, отримано заробітної плати 300,00 грн., з розрахунку 30,00 грн./роб.день (за домовленістю сторін);

- в листопаді 2014 року 8 днів, отримано заробітної плати 240,00 грн., з розрахунку 30,00 грн./роб.день (за домовленістю сторін), тобто виплачено всього за відпрацьовані 18 робочих днів 540,00 грн.;

Мінімальний розмір заробітної плати (проіндексованої) в четвертому кварталі 2014 року становив суму 1378,00 грн.: 21 роб.день = 65,61 грн./день. Звідси 18 роб.днів х 65,61 грн.= 1181,14 грн., звідси 1181,14 грн. 540,00 грн.= 641,14 грн. (різниця).

Згідно ч. 1 ст. 21 КЗпПУ, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов»язується виконувати роботу, визначену цією Угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою зобов»язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним Договором і згодою сторін.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, починаючи з 27 листопада 2014 року ОСОБА_1 перестала виходити на роботу без будь-яких попереджень, а вже 25 грудня 2014 року народилася її дитина син ОСОБА_3 і з того часу по даний час ОСОБА_1 до роботи на приступила, хоча формально до даного часу являється найманим працівником, так як трудовий Договір у встановленому порядку до даного часу не розірваний.

У відповідності до ст. 237-1 КЗпПУ, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При вирішенні питання про стягнення з Відповідачки на користь Позивачки моральної шкоди, суд взяв до уваги те, що з боку останньої допускалися факти неналежного виконання своїх посадових обов»язків, що підтверджується відповідними Актами роботодавця від 26 жовтня 2014 року, від 10 листопада 2014 року, від 21 листопада 2014 року (а.с.60-64) та показами свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6.

В свою чергу суд вважає, що в судовому засіданні ОСОБА_1 не надала будь-яких істотних доказів про порушення трудового законодавства, які допустила ФОП ОСОБА_2 відносно неї та якими їй були нанесені моральна шкода та моральні страждання, а тому в цій частині суд відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд також відмовляє ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ФОП ОСОБА_2 в частині зобов»язання оформити відпустку по догляду за дитиною до 3-х років, так як, на думку суду, остання не наділена повноваженнями від імені держави на оформлення відповідної відпустки.

Виходячи з оцінки доказів на підтримання зустрічного позову, суд приходить до наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1-3, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до приписів ст. 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України, норми якої є нормами прямої дії, основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України.

Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

Нормою, визначеною ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Цивільні права та обов"язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов"язки, згідно до вимог ст. 11 ЦК України.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, можуть бути:

- визнання права;

- визнання правочину недійсним;

- припинення дії,яка порушує право;

- припинення становища, яке існувало до порушення;

- примусове виконання зобов"язання в натурі;

- зміна правовідношення;

- припинення правовідношення;

- відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

- відшкодування моральної (немайнової шкоди;

- визнання незаконним рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд також вправі захистити цивільне право або інтерес сторін іншим способом, що встановлений Договором або Законом.

В судовому засіданні ФОП ОСОБА_2 підтримуючи зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання трудового Договору (Угоди) недійсним, підставами для визнання недійсності Угоди зазначила про те, що відповідачка укладала трудовий Договір з ФОП ОСОБА_2 20 жовтня 2014 року фіктивно, так як не мала наміру виконувати передбачені в даному Договорі обов»язки, так як приховала від останньої стан свого здоров»я, а саме: що на момент укладення Договору мала вагітність терміном в 6 місяців, а також вади слуху (туговухість).

Зазначені твердження спростовуються судом під час розгляду справи, зокрема тим, що все ж таки ОСОБА_1 відпрацювала 18 робочих днів і можливо працювала б і далі, однак стан її здоров»я, враховуючи термін вагітності, завадив продовжити роботу.

Також при прийомі на роботу, як пояснила суду сама ФОП ОСОБА_2, вона не вимагала від найманої працівниці санітарної книжки про проходження медичного огляду, хоча для працівника торгівлі (продавець продовольчих товарів) наявність такого медобстеження є обов»язковим, а щодо вад слуху, то знову ж таки з пояснень Відповідачки вбачається, що вона знала про вади слуху Позивачки «..однак прийняла її на роботу, бо пожаліла..».

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що ФОП ОСОБА_2 не надала суду аргументів та доказів на підтвердження своїх вимог щодо наявності підстав для визнання недійсним трудового Договору, а тому суд вважає заявлені позовні вимоги останньої безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах Закону, а тому відмовляє в їх задоволенні.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, суд розподіляє судові витрати між сторонами у справі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 83, 105, 108 ЦК України, ст.ст. 40, 116, 148, 149, 235, 240-1 КЗпП України, ст.ст. 43, 52, 77 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, ст. 19 Конституції України, ст. ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 57, 58, 59, 60 , 61, 63, 64, 169, 209, 212-215, 367 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, прож. ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, прож. ІНФОРМАЦІЯ_5, грошові кошти в сумі 641 грн.14 коп. недоплаченої заробітної плати за період роботи в жовтні-листопаді 2014 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 80,00 грн. сплаченого останньою судового збору пропорційно від частки задоволених позовних вимог.

Рішення суду в частині стягнення заробітної плати в межах платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

В задоволенні зустрічного позову ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання трудового Договору недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Житомирської області через Радомишльський районний суд протягом десяти днів, починаючи з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів, з дня отримання копії рішення.

Суддя І. М. Невмержицький