Справа № 362/6955/15-ц Головуючий у І інстанції Марчук О. Л.
Провадження № 22-ц/780/1839/16 Доповідач у 2 інстанції Антоненко В. І.
Категорія 18 16.03.2016
УХВАЛА

Іменем України

16 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: Лащенка В.Д., Поліщука М.А.,

за участю секретаря - Вербової І.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа:Головне управління юстиції у місті Києві про визнання недійсним договору.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати недійсним укладений між відповідачами іпотечний договір від 21 серпня 2014 року. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що у період часу з 03 серпня 1967 року по 03 березня 2014 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_5, під час якого ними було набуто у власність земельну ділянку площею 0,0559 га, що розташована в садовому товаристві «Крушинка» в селі Крушинка Васильківського району Київської області, а також садовий будинок НОМЕР_1, який розташований на вказаній земельній ділянці. Посилаючись на передбачений сімейним законодавством режим спільного сумісного майна подружжя, позивач вказувала на те, що вона, як співвласник зазначеного майна не надавала своєї згоди на передачу такого нерухомого майна в іпотеку. Також зазначила, що її колишній чоловік при укладенні даного договору іпотеки приховав ті факти, що він набув земельну ділянку у шлюбі, а садовий будинок є спільною сумісною власністю подружжя.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 03 березня 2014 року розірвано шлюб, укладений 03 серпня 1967 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_2 21 серпня 2014 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 укладено іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_5 передав ОСОБА_4 в іпотеку земельну ділянку площею 0,0559 га і садовий будинок АДРЕСА_1

З наявних у матеріалах справи копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11 серпня 2014 року та ОСОБА_5 з Державного реєстру речових прав та їх обтяжень від 11 серпня 2014 року вбачається, що власником садового будинку НОМЕР_1, розташованого в садовому товаристві «Крушинка» в селі Крушинка Васильківського району Київської області, - є відповідач ОСОБА_5

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд обгрунтовано виходив з положень ст.ст. 203, 215 ЦК України, ст. 57 СК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та прийшов до правильного висновку про те, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували позовні вимоги.

Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на час здійснення державної реєстрації права власності ОСОБА_5 на вказаний садовий будинок, що було вчинено після розірвання його шлюбу із ОСОБА_2, слід зробити висновок, що відповідно до вимог сімейного законодавства, даний садовий будинок не є спільною власністю подружжя, а належить ОСОБА_5 на праві приватної власності в частці 1/1.

На підставі Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку НОМЕР_2, виданого 12 листопада 2012 року на підставі розпорядження Васильківської районної державної адміністрації № 280 від 20 листопада 2008 року, ОСОБА_5 належить земельна ділянка площею площею 0,0559 га для ведення садівництва в садовому товаристві «Крушинка» в селі Крушинка Васильківського району Київської області.

Пункт 5 частини першої статті 57 СК України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, в тому числі, земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених законом.

Оскільки, вказана земельна ділянка була набута ОСОБА_5 за час шлюбу за рішенням місцевого органу державної виконавчої влади, тобто внаслідок приватизації, суд прийшов до висновку, що її слід вважати особистою приватною власністю ОСОБА_5

Таким чином, передача ОСОБА_5 в іпотеку нерухомого майна, що зареєстровано за ним на праві особистої приватної власності, не порушує прав та інтересів позивача, оскільки на зазначене нерухоме майно не розповсюджується режим розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Також, відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, стороною позивача не надано суду будь-яких доказів того, що між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 здійснено і відбувся поділ майна подружжя та/або визначено відповідні частки кожного із них в нерухомому майні, що було набуте ними за час перебування у шлюбі.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання вимог вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановленні частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із встановленими обставинами, підстав недійсності спірного правочину, які передбачені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України відповідно до статті 215 ЦК України, судом першої інстанції не встановлено.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером правовідносин, що виникли між сторонами та застосував до них відповідні норми права.

Доказів вчинення оспореного правочину внаслідок обману по справі не надано.

Висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в своїй апеляційній скарзіх, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: