Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/9572/15-ц
Провадження № 2/279/113/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2016 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі: головуючого судді Лешко С.М.

з секретарем Подвисоцькою Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом, який мотивував тим, що він в 2013 році позичив відповідачам 27000 доларів США та 81500 гривень, що стверджується відповідними розписками.

У визначений строк відповідачі свій обов'язок по поверненню боргу не виконали, через що просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку борг в сумі 27000 доларів США та 81500 гривень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просив його задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином судовими повістками та через засоби масової інформації. Своїм правом участі в судовому засіданні не скористались, заперечень проти позову не надали.

Вислухавши пояснення, вивчивши матеріали справи у їх сукупності і давши їм оцінку, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Судом встановлено, що договір позики між сторонами був укладений у письмовій формі - у виді розписок (а.с.5-8).

Аналізуючи зміст вказаних розписок, суд звертає увагу на те, що дві з них написала ОСОБА_2 від власного імені та від імені свого чоловіка ОСОБА_4, однак підписала їх тільки вона. Крім того, в розписці від 10.11.2013 року зазначено, що в борг взято 10000 доларів, а повернути зобов'язуються борг з відсотками (% ставка 4000 гривень в місяць).

Розписка від 06.08.2014 року свідчить про те, що у зв'язку з життєвими складностями ОСОБА_2 не змогли вчасно повернути борг і зобов'язались повернути 10000 доларів з відсотками і 44 тис. гривень, однак ця розписка написана і підписана ОСОБА_2

Розписка від 10.11.2013 року свідчать про те, що ОСОБА_3 взяв у ОСОБА_1 7000 доларів і зобов'язався повернути борг з відсотками в сумі 10000 доларів, або по курсу на момент повернення. Інша розписка від 10.11.2013 року свідчить про те, що ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_1 37500 гривень і зобов'язався повернути до 05.05.2014 року, а в якості компенсації зобов'язався сплачувати по 2500 гривень щомісяця.

З викладеного слідує, що ОСОБА_3 взяла в борг у позивача 10000 доларів, а ОСОБА_3 - 7000 доларів та 37500 гривень і саме в цій частині позов підлягає задоволенню, однак у відповідності до ст.ст. 192, 533 ЦК України - у національній валюті України - гривні.

10000 х 24,382961 = 243829,61 грн.

7000 х 24,382961 = 170680,73 + 37500 = 208180,73 грн.

За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов. Передбачене у цій нормі право сторін на встановлення умов оплати за користування позикою з урахуванням норм ст.6 ч.1, ст.627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати ( наприклад, у твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу ), оскільки ст.ст. 536,1048 ЦК України визначено, що плата за користування чужими грішми встановлюється і нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу.

За таких обставин вимога про стягнення 44000 гривень, 3000 доларів та 2500 гривень щомісячно, які визначені сторонами як проценти за користування отриманими в борг грошовими коштами, задоволенню не підлягає.

Також з відповідачів підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст. 88, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 192, 526, 527, 533, 1046, 1047, 1048 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243829,61 гривень та 1947 гривень понесених судових витрат, а всього 245776, 61 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 208180,73 гривень та 1947 гривень понесених судових витрат, а всього 210127, 73 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Житомирської області через Коростенський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, або в той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя Коростенського

міськрайонного суду С.М.Лешко

'