Справа № 343/1225/15-ц
Провадження № 22-ц/779/175/2016
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Горблянського Я.Д., Ковалюка Я.Ю.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю позивача ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до дошкільного навчального закладу «Зірочка» про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою представника дошкільного навчального закладу «Зірочка» на рішення Долинського районного суду від 16 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :

В червні 2015 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до дошкільного навчального закладу «Зірочка» про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Долинського районного суду від 16 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Скасовано наказ №28 від 13.03.2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2», стягнуто з дошкільного навчального закладу «Зірочка» на користь ОСОБА_2 600 грн. моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, представник дошкільного навчального закладу «Зірочка» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення є незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначив, що аналізуючи обставини можна зробити висновок, що позивачем вчинено дисциплінарний проступок 30.01.2015 року, у період з 11:45 год. по 12:00 год. про який керівнику дошкільного навчального закладу «Зірочка» стало відомо тільки 13.03.2015 року. Суд першої інстанції помилково зробив висновок щодо відсутності у діях позивача вини, як однієї із ознак порушення трудової дисципліни, наявність якої необхідно для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, та причинного звязку між поведінкою позивача в період з 11:45 год. по 12:00 год. 30.01.2015 року та наслідком (вистрибуванням дитини ОСОБА_4 з вікна 3-го поверху квартири). Оскільки вина позивача полягає у недотриманні під час виконання посадових обовязків вихователя педагогічної етики та неповаги до гідності дитини (п. 3.11 посадової інструкції), а причинно-налідковий зв'язок між дією позивача та наслідком наявний, оскільки наслідок - стривожений стан (стрес) дитини.

Апелянт вказав, що при прийнятті рішення про застосування заходу адмінстративного впливу до ОСОБА_2 керівник дошкільного навчального закладу «Зірочка» прийняла оскаржуваний наказ про оголошення догани позивачу без порушень норм чинного законодавства. Таким чином керівником дошкільного навчального закладу «Зірочка» правомірно застосовано захід дисциплінарного впливу до працівника - вихователя ОСОБА_2

Також вказав, що оскільки у діях керівника дошкільного навчального закладу «Зірочка» відсутні протиправна поведінка, а притягнення до дисциплінарної відповідальності є законним, відтак відшкодування моральної шкоди є безпідставним.

Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Вислухавши позивача та її представника, доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги з таких підстав.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 212, 213 ЦПК України були повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і застосував закон, який їх регулює.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що позивачем ОСОБА_2, яка почала в 11.45 год. 30.01.2015р. виконувати обовязки вихователя в старшій групі № 1 «Сонечко» ДНЗ «Зірочка», порушено вимоги посадової інструкції вихователя. Відсутня і вина позивача, як одна з ознак порушення трудової дисципліни, наявність якої необхідно для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, а також не встановлено причинного звязку між поведінкою позивача в період часу з 11.45 год. по 12.00 год. 30.01.2015р. та наслідком, який настав, а саме вистрибуванням дитини ОСОБА_4 з вікна 3-го поверху квартири. Крім того, адміністрацією було порушено вимоги ст.ст. 148 та 149 КЗпП України, оскільки перед винесенням наказу про накладення дисциплінарного стягнення позивачу не пропонувалося надати письмові пояснення та наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності було винесено лише 13.03.2015 року, а не на протязі місяця з дня виявлення проступку. Задовольняючи частково позов в частині моральної шкоди, суд виходив з положень ст. 237-1 КЗпП України, встановивши наявність порушення трудових прав позивача, задовольнив позов частково на суму 600 гривень.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до наказу № 23 від 10.04.2006р. позивач прийнята вихователем в ДНЗ «Зірочка» на 0.5 ставки з 10.04.2006р., а наказом № 89 від 17.09.2007р. на неї покладені обовязки ще й вихователя-методиста на 0,25 ставки (а.с.3,4).

Наказом завідувача ДНЗ «Зірочка» № 28 від 13.03.2015р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2І.» позивачу оголошено догану за порушення п.п.3.1, 3.7, 2.4, 3.11 посадової інструкції (а.с.32). Притягуючи позивача до дисциплінарної відповідальності, адміністрація ДНЗ «Зірочка» порушення трудової дисципліни повязала з випадком, який стався з вихованцем старшої групи ОСОБА_4 30.01.2015р. Так, у преамбулі оспорюваного наказу зазначено, що 17.02.2015р. на імя завідувача ДНЗ «Зірочка» ОСОБА_5 надійшла заява від ОСОБА_6, матері ОСОБА_4, вихованця старшої групи № 1 ДНЗ «Зірочка», про надання пояснення, у звязку із чим 30.01.2015р. ОСОБА_4 був у стривоженому, збудженому стані на зміні вихователя ДНЗ «Зірочка» ОСОБА_2 і мама змушена була забрати дитину додому о 12.10 год. Відповідно до наказу завідувача № 24 від 05.03.2015 року після того як мама забрала дитину з садочка в збудженому стривоженому стані і залишила вдома, бо змушена була піти на роботу, дитина вистрибнула з вікна третього поверху будинку. На підставі висновків службової перевірки від 13.03.2015р. адміністрація притягнула позивача до дисциплінарної відповідальності. З даним наказом позивач ознайомлена, але не погодилася.

Відповідно до вимог ст. ст. 1, 29, 33 Закону України «Про дошкільну освіту» освіта і виховання здійснюються у сімї, дошкільних навчальних закладах у взаємодії з сімєю і мають на меті забезпечення фізичного, психічного здоровя дітей, їх всебічного розвитку, набуття життєвого досвіду вироблення умінь, навичок, необхідних для подальшого навчання. Права та обовязки педагогічних працівників у сфері дошкільної освіти визначаються Законом України «Про освіту» , цим Законом та іншими нормативними актами.

Згідно з положеннями ст. 56 Закону України «Про освіту» педагогічні та наукові працівники зобовязані додержувати педагогічної етики, моралі, поважати гідність дитини, учня, студента.

Пунктами 3.1, 3.7, 2.4, 3.11 посадової інструкції вихователя дошкільного закладу, за невиконання яких позивач притягнута до дисциплінарної відповідальності передбачено, що вихователь тісно працює з батьками в питаннях навчально-виховного процесу (п.2.4), вихователь несе повну відповідальність за охорону життя і здоровя, за виховання і навчання дітей своєї вікової групи згідно зі статутом ДНЗ (п.3.1), веде групову та індивідуальну роботу з батьками з питань виховання дітей у ДНЗ і сімї (п.3.7.), дотримується педагогічної етики, поважає гідність дитини (п.3.11) (а.с.41).

Із матеріалів справи встановлено і не оспорюються сторонами ті факти, що позивач ОСОБА_2 працювала 30.01.2015р. у старшій групі ДНЗ №1 з 11. 45 год. по 12.20 год. О 12.00 год. вона готувала дітей до обіду, дитина ОСОБА_4 почав проявляти агресію по відношенню до інших дітей. Оскільки дитину вона не могла заспокоїти, тому передала медсестрі. Про стан дитини виконуюча обовязки завідувача ДНЗ «Зірочка» ОСОБА_7 телефоном повідомила ОСОБА_6, яка о 12.10 год. забрала хлопчика з дитячого садка. ОСОБА_2 з матірю дитини під час передачі дитини матері не спілкувалася, оскільки займалася у групі з іншими дітьми і дитина матері була передана не у її присутності.

Статтею 147 Кодексу законів про працю України передбачено застосування стягнення за порушення трудової дисципліни у вигляді догани.

Строк та порядок застосування дисциплінарних стягнень регламентовано статтями 148 та 149 КЗпП України.

Суд дійшов правильного висновку про те, що відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що позивачем було порушено п.п. 3.1, 3.7, 2.4, 3.11 посадової інструкції вихователя дошкільного закладу, що призвело до випадку, який трапився з вихованцем ОСОБА_4.

У матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що позивач, виконуючи обовязки вихователя 30.01.2015р. з 11.45 хв. до 12.00 год. недотрималася норм педагогічної етики відносно дитини ОСОБА_4, що вплинуло на його емоційний комфорт та психологічну рівновагу.

Даючи оцінку діям вихователя, які полягали у тому, що позивач, готуючи дітей до обіду, відібрала у дитини ОСОБА_4 дві іграшки, колегія суддів вважає, що ці дії не можуть розглядатись як неповага до гідності дитини або свідомий прояв порушення норм педагогічної етики.

Та обставина, що вихователь не розяснила матері дитини можливий спосіб виведення дитини зі стресового стану також не дає підстав вважати що позивач порушила вимоги п.п.2.4 та 3.7 посадової інструкції, оскільки безпосередньо вона матері дитину не передавала та з матірю не спілкувалася. Це підтвердила у судовому засіданні допитана у якості свідка ОСОБА_6, згідно пояснень якої у дитячий садок вона була викликана вихователем ОСОБА_7, яка також є вихователем у групі № 1, дитина матері була передана ОСОБА_7, що виконувала на той час обовязки завідувача дитячим навчальним закладом та медсестрою дитячого садка.

Покладати відповідальність на вихователя дошкільного навчального закладу за здоровя дитини, яка була передана матері і знаходилася поза межами навчального закладу (у даному випадку вдома), є неприпустимим. У цьому звязку колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відсутні підстави стверджувати про наявність порушення позивачем п. 3.1 посадової інструкції.

Крім того, суд зазначив, що адміністрація пропустила строк місячний щодо застосування дисциплінарного стягнення. Так, за приписами ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. Законодавством установлено, що днем виявлення проступку є день, коли про нього дізналася посадова особа, яка має право на застосування дисциплінарного стягнення. Відповідно, перебіг зазначеного терміну розпочинається, коли проступок виявлено посадовою особою, до обов'язків якої входить контроль за додержанням трудової дисципліни.

Суд дійшов вірного висновку про те, що адміністрацією порушено вимоги ст. 149 КЗпП України, оскільки позивачу не запропоновано надати пояснення з приводу порушення трудової дисципліни.

У матеріалах справи відсутній акт про відмову від надання пояснень позивачем, на який посилається апелянт у апеляційній скарзі.

У протоколі засіданні профспілкового комітету від 24 лютого 2015р. (а.с.23-24) зазначено, що завідувач дитячим навчальним закладом ОСОБА_5 пропонувала ОСОБА_2 написати пояснення, однак остання відмовилась. Зазначені відомості у протоколі профспілкового комітету про вимагання пояснень від працівника не є належним доказом, оскільки із протоколу виходить, що сама ОСОБА_2 не була присутня на цьому засіданні, відібрання пояснень від працівника це обовязок адміністрації закладу, від імені якої виступає завідувач, а будь-які докази того, що адміністрація зажадала від ОСОБА_2 пояснень у матеріалах справи відсутні.

Відповідач повязує застосування дисциплінарного проступку із висновком про результати службової перевірки від 13.03.2015р. (а.с.27-28).

Аналізуючи матеріали справи, прийнявши до уваги, що заява від матері вихованця до навчального закладу була подана 17.02.2015р. про надання пояснень щодо стану її дитини 30.01.2015р. (а.с.22), колегія суддів дійшла висновку, що днем виявлення проступку слід вважати 17.02.2015р., тому відповідачем виданий наказ про накладення дисциплінарного стягнення у строк, передбачений законом. Однак, жодного значення ця обставина при вирішенні спору не має, оскільки у діях вихователя відсутній склад дисциплінарного проступку.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодувати моральну (немайнову) шкоду покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Суд вірно встановив наявність порушення прав позивача у сфері трудових відносин (незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності), що призвело до її моральних страждань, з урахуванням обставин справи, глибини та обсягу моральних страждань, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вірно визначив розмір відшкодування моральної шкоди у 600 гривень, задовольнивши позов частково.

Стягуючи суму судових витрат на правову допомогу в розмірі 800 грн., суд першої інстанції виходив з наданої позивачем квитанції № 31 від 11 червня 2015 року про сплату зазначеної суми (а.с.90). Колегія суддів з таким висновком в повній мірі погоджується, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», який набрав чинності з 01 січня 2012 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» розмір мінімальної заробітної плати з вересня 2015 року складав 1 378 гривень.

Позивач 27 грудня 2012 року уклала з адвокатом ОСОБА_8 договір про надання юридичної допомоги, у п. 4 якого зазначено, що оплата послуг з надання правової допомоги здійснюється на підставі домовленості сторін відповідно до обєму наданих послуг (а.с.18) та представлено ордер серії ІФ № 006641 на надання правової допомоги. На підтвердження сплати позивачем надано копію квитанції про сплату 800 грн. (а.с.90).

Із журналів судового засідання видно, що безпосередньо у суді першої інстанції адвокат позивача приймав участь 17серпня 2015 року 12 хвилин; 02 вересня 2015 року 1 годину 20 хвилин; 23 вересня 2015р. - 5 хвилин; 09 жовтня 2015 року 33 хвилини; 28 жовтня 2015 року 2 хвилини, 13 листопада 2015 року 33 хвилини, 16 листопада 2015 року 2 хвилини, а всього - 2 години 47 хвилин (а.с. 91-97).

Тобто, розмір витрат на правову допомогу безпосередньо в суді може складати у межах 1 322, 88 гривень (1378 грн. х 40% : 100% х 2,4 години = 1322,88 грн.).

Таким чином суд вірно стягнув витрати на правову допомогу з відповідача на користь позивача у розмірі, який не перевищує граничний розмір, визначений законодавством.

З вказаними висновками суду першої інстанції вважає за необхідне погодитись судова колегія апеляційного суду, оскільки зроблені вони на підставі встановлених ним у судовому засіданні обставинах справи, всебічно, повно та об'єктивно досліджених доказах, наданих сторонами, та на підставі правильного застосування норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника дошкільного навчального закладу «Зірочка» відхилити.

Рішення Долинського районного суду від 16 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_9

ОСОБА_10