Справа № 202/3351/16-ц
16 червня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді - Шклярука Д.С.
при секретарі - Вітько Є.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Луганськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Управління Виробничо-технологічного зв'язку», третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, про стягнення заборгованості по заробітній платі, -
Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача в якому просить стягнути з останнього на її користь заборгованості по заробітній платі в розмірі 9039,85 грн.; середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що вона до 15.01.2015 року перебувала у трудових відносинах з Відокремленим підрозділом «Управління Виробничо-технологічного зв'язку» Державного підприємства «Луганськвугілля» на посаді електромеханіка АТС.
Вона з родиною була вимушена переїхати до Дніпропетровщини, де на даний час і перебуває.
За відповідачем залишилась заборгованість по виплаті їй заробітної плати:
-За червень 2014 року у сумі 3976,00 грн.;
-За липень 2014 року у сумі 2875,00 грн.;
-За вересень 2014 року у сумі 191,00 грн.;
-За жовтень 2014 року у сумі 477,00 грн.;
-За листопад 2014 року у сумі 340,00 грн.;
-За грудень 2014 року у сумі 245,00 грн.;
-За січень 2015 року у сумі 935,85 грн.;
Загальна сума заборгованості становить 9039,85 грн.
Вона звернулася до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України з питанням щодо виплати заборгованості по заробітній платі, але у відповіді було зазначено, що відповідальність за невиплату працівникові заробітної плати несе безпосередньо Державне підприємство «Луганськвугілля».
Її родина потрапила у скрутні життєві обставини і дана сума заборгованості по заробітній платі є вкрай необхідною.
Так як відповідач не розрахувався по заборгованості із заробітної плати, вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав.
Позивачка в судове засідання не з'явилася, але завчасно поданою письмовою заявою сповістила про можливість розгляду й вирішення справи за її відсутності. Позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі.
Відповідач заперечень проти позову не надав, повідомлявся у встановленому Законом порядку про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, свого представника до суду не направив, на підставі чого з урахуванням згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно.
Суд, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Так, згідно з відомостями трудової книжки позивачки НОМЕР_1, з 01.12.2010 року вона прийнята до штату Державного підприємства «Луганськвугілля» на посаду електромеханіка АТС «Квант» (запис № 19).
15.01.2015 року позивачка звільнилася з підприємства за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (записи № 20, 21).
Згідно із довідкою відповідача від 09.06.2015 року № 29 заборгованість підприємства із виплати заробітної плати позивачці склала 9039,85 грн., за період з червня 2014 року по січень 2015 року.
Доказів того, що із позивачкою відповідачем було здійснено кінцевий розрахунок при звільненні надано не було.
Як встановлено статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Згідно із ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
За встановлених обставин вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача заборгованості по виплаті заробітної плати підлягають задоволенню в повному обсязі.
У частині позовних вимог про щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку суд вважає необхідним відмовити, оскільки сторонами не надано доказів про розмір щомісячно отримуваної позивачкою заробітної плати (доходу) на Державному підприємстві «Луганськвугілля», що унеможливлює визначити як термін розрахунку (останні два повних робочих місяці), а також середньоденну заробітну плату відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати затв. постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача.
Керуючись ст.ст. 209, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Стягнути з Державного підприємства «Луганськвугілля» (і.к. 26446940) на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті заробітної плати за період з червня 2014 року по січень 2015 року в загальному розмірі 9039 (дев'ять тисяч тридцять дев'ять) грн. 85 коп.
Стягнути з Державного підприємства «Луганськвугілля» (і.к. 26446940) в дохід держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.
Допустити рішення до негайного виконання в межах присудження ОСОБА_1 стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого Цивільним процесуальним кодексом України.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, на рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Суддя: Д.С. Шклярук