Справа № 369/4097/16-ц
Провадження № 2/369/2221/16
РІШЕННЯ

Іменем України

05.12.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Дуплій Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, та зобовязання вчинити дії, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа виконавчий комітет Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, -

в с т а н о в и в :

У травні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувсь до суду із даним позовом. Свої вимоги позивач мотивував тим, що на підставі ордеру він є основним квартиронаймачем житлового приміщення з 1979 року. Користувачами квартири АДРЕСА_1 були його дружина ОСОБА_4, та діти ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_7 В даний час в квартирі залишились зареєстрованими він та його син ОСОБА_2 ОСОБА_8 останній ніколи не проживав в даній квартирі, не ніс витрати на його утримання, не сплачував комунальні послуги. У 2007 року за його згодою він був зареєстрований за цією адресою, щоб він доглядав за своєю хворою матірю. Відповідач до теперішнього часу зареєстрований у зазначеній квартирі, перешкоджає позивачу належним чином користуватися житлом.

Просив суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_2; зобов'язати Києво-Святошинський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Київській області зняти ОСОБА_2 з реєстрації за адресою: квартира АДРЕСА_2; стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

При розгляді справи позивач уточнив позовні вимоги щодо зняття з реєстраційного обліку, вказавши, що саме на органи місцевого самоврядування. Остаточно просив суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_2; зобов'язати виконавчий комітет Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області зняти ОСОБА_2 з реєстрації за адресою: квартира АДРЕСА_2; стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

При розгляді справи ОСОБА_2 подав зустрічний позов. Свої вимоги мотивував тим, що він у 2007 році розлучився з дружиною та повернувся проживати до спірної квартири, щодо його реєстрації та проживання за цією адресою його батьки не заперечували. З того часу він користувався даною квартирою, ніс витрати на її утримання. Вказав, що його батько фактично не проживає в даній квартирі з 1992 року. Спочатку він відбував покарання, а потім знайшов іншу жінку та переїхав проживати до неї. У 2007 році він розлучився з його матірю. До квартири батько так і не повернувся проживати. Ще за життя його мати мала намір виписати його, але через незадовільний стан здоровя батька, цього зроблено не було. Весь цей час він ніс витрати по утриманню даної кватири, платив комунальні послуги, усіляко допомагав матері. Після смерті матері він вирішив туди переселитись з родиною та почав восени 2015 року робити там ремонт. Оскільки коштів не вистачало, тому вирішив певний час здати в квартиру в оренду. Коли батько дізнався про це, він примусив орендарів переписати договір на нього. З того часу відповідач за зустрічним позовом чинить йому перешкоди, хоча в квартирі не проживає більше 20 років.

Просив суд визнати ОСОБА_1. таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_2; стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

При розгляді справи ОСОБА_3 подала окремий позов як третя особа з самостійними вимогами. Свої вимоги мотивувала тим, що її батько ОСОБА_1 фактично не проживає в даній квартирі більше 15 років. Спочатку він відбував покарання, а потім знайшов іншу жінку та переїхав проживати до неї. В кватирі проживала вона та їх мати ОСОБА_4 Вона доглядала за нею. З того часу батько квартирою не цікавився та не нс витрати на її утримання. Оскільки вона хоч і не зареєстрована в даній квартирі, але має право нею користуватись на підставі ордеру.

Просила суд визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_2; стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала. Суду пояснила, що відповідач ОСОБА_2 в квартирі практично ніколи не проживав, витрат не ніс, забрав всі свої речі. Сам позивач розлучився з ОСОБА_4 у 2007 році. Та згодом одружився з іншою, з якою проживає в с. Плисецьке. Перешкод в користуванні кватирою не було, лише одного разу в 2011 році звернувся до міліції. Оскільки він є людиною похилого віку, то в квартирі проживають взимку, а на теплий період вони переїжджають до села. У спірній квартирі почав проживати з 2013 року. В даний час в квартирі не проживає, бо лікується, але після одужання переїде до квартири. Вказав також, що він також доглядав за хворою ОСОБА_4 Вказала також, що ОСОБА_2 комунальні послуги не сплачував, а просто фактично їх оплачував за кошти з пенсії ОСОБА_4 Просила задоволити позов в повному обсязі та відмовити в задоволенні зустрічного позову та позову ОСОБА_3

У судовому засіданні ОСОБА_2 зустрічний позов та позов ОСОБА_3 підтримав, проти доводів позову ОСОБА_1 заперечував. Суду пояснив, що він постійно там проживав та цікавився квартирою, ніс витрати на її утриманні. Він та його сестра ОСОБА_3 доглядали за мамою, особливо коли остання хворіла, часто залишався ночувати. Оскільки має сімю, то весь час проживати в квартирі не міг. Після смерті матері вирішив зробити там ремонт та переїхати з сімєю. Через нестачу коштів вирішив здавати квартиру. Але батьком в примусовому порядку переоформив договір на себе та почав забирати кошти. В квартирі ОСОБА_1 як розлучився з мамою та одружився з іншою не проживав, речей там не залишив, не вселявся до спірної квартири. Після смерті матері, батько був в квартирі перший раз в квартирі та з того часу почав вимагати ключі від цієї квартири. Просив задоволити його зустрічний позов та позов ОСОБА_3, у задоволенні позову ОСОБА_1 просив відмовити.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник свої позовні вимоги та вимоги за зустрічним позовом підтримали, проти доводів позову ОСОБА_1 заперечували. Суду пояснили, що вона також проживала в цій квартирі, але десь в 2003 році виїхала з квартри.

Батько після розлучення переїхав проживати до нової жінки, всі свої речі забрав, вселитись не намагався, витрати по утриманню даного майна не ніс. Були певний час борги по квартирі, які вона погасила. У подальшому витрати несла мати та допомагав їй в цьому відповідач по справі. Коли мати хворіла вона та ОСОБА_2 доглядали її. ОСОБА_1 в квартирі побачила лише на похоронах мати. В квартирі останній не жив, оскільки ОСОБА_2 спочатку там робив ремонт і практично там жив, а потім заселив туди квартирантів. Просили задоволити зустрічний позов та позов ОСОБА_3, у задоволенні позову ОСОБА_1 просили відмовити.

У судовому засіданні представник виконавчого комітету Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області суду пояснив, що ордер на квартиру був виданий на сімю. На даний час є двоє зареєстрованих осіб. Щодо проживання, наявної заборгованості та її погашення у виконавчому комітеті відсутня дана інформація. Просили вирішити спір відповідно до вимог закону.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволити частково, а зустрічний позов ОСОБА_2 задоволити з наступних підстав.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При розгляді справи судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Києво-Святошинсько районної ради народних депутатів Київської області від 13 листопада 1978 року № 557/4 ОСОБА_1 на сім'ю з 6 чоловік (ОСОБА_4 дружина, ОСОБА_5 син, ОСОБА_2 син, ОСОБА_9 донька, ОСОБА_7 син) було видано 29 березня 1979 року ордер № 014853 на вселення у трикімнатну квартиру АДРЕСА_2.

За даними довідки за Формою 3, виданої КП «УМГ» Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 25 квітня 2016 року за №383, зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 (власник) та ОСОБА_2 (син).

Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми.

У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 156, ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, діти і батьки. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

09 листопада 2007 року було зареєстровано розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_4

Таким чином, ОСОБА_1 до моменту залишення квартири був членом сім'ї та мав право користування жилим приміщенням.

За правилом ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

З пояснень сторін встановлено, що починаючи з кінця 2015 року між сторонами склались напружені відносини через користування квартирою №12 по вул. Святошинській, 7.

Ст.ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла.

Згідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно ст. 72 ЖК України суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни.

П.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначає, що у справах про визнання наймача або членів його сімї такими, що втратила право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Згідно з актом депутата Вишневої міської ради за №1/04-690 від 25 квітня 2016 року позивач ОСОБА_1 проживає, а відповідач ОСОБА_2 не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Даний акт суд оцінює критично, оскільки даний акт складений на вимогу ОСОБА_1, підтверджений сусідами, адреси проживання яких не вказано в акті. Інших обєктивних даних, з яких можливо встановити обставини, що мають значення для справи, в даному акті не вказано. Крім того, допитаний в судовому засіданні депутат ради ОСОБА_10, який склав та підписав даний акт, у якості свідка, суду показав, що акт складений лише зі слів ОСОБА_1, до кватири не заходив, сусідів не опитував.

На підтвердження факту не проживання відповідача ОСОБА_2 були допитані свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_8. Дані покази суд оцінює критично, оскільки про обставини щодо перебування, проживання, несення витрат ОСОБА_2 по квартирі, відсутності його речей в спірній квартирі їм не відомі. Інших істотних обставин дані свідки суду не повідомили.

Позивачем ОСОБА_1 не подано належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_2 постійно, безперервно, протягом тривалого часу не проживав та не проживає у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_3, відсутності його речей, відсутності інтересу до житлової площі.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 невтратив право користування спірним жилим приміщенням, оскільки залишив там свої речі, час від часу ночував в помешканні, доглядав за матірю, ніс витрати на утримання даного майна, в тому числі оплачував комунальні послуги, проводив ремонтні роботи, та відповідно до вимог ст. 72 ЖК України є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється за заявою особи, запиту органу реєстрації, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, тому не підлягають задоволенню вимоги про зобовязання вчинити дію.

При розгляді справи позивач посилався на те, що він проживав в с. Плесецьке, оскільки його хвора мати потребувала стороннього догляду. Разом з тим, ОСОБА_12 померла ще 20 травня 2010 року. Після її смерті ОСОБА_1 не повернувся до квартири. Доказів неможливості повернутись або чинення перешкод в користуванні, інших поважних причин непроживання ОСОБА_1 суду не наведено. За весь час відсутності ОСОБА_1 лише один раз звертався Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України із заявою про не допуск до житлового приміщення. Дана постанова не може підтверджувати чинення перешкод в подальшому.

За правилом ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

З пояснень сторін встановлено, що після розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, ОСОБА_1 одружився вдруге та переїхав проживати до нової дружини в с. Плесецьке. У квартирі залишилась постійно проживати ОСОБА_4

19 вересня 2015 року померла ОСОБА_4, що підтверджено свідоцтвом про смерть серія І-БК №351812, виданого відділом реєстрації смерті в м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в м. Києві.

У судовому засіданні представник позивача стверджував, що з 2013 року ОСОБА_1 вселився до спірної квартири разом з новою дружиною, при цьому здійснював догляд за своєю колишнею дружиною. Дані пояснення суд оцінює критично, оскільки належних та допустимих доказів цим обставинам суду не подано. Дані твердження спростовуються іншими матеріалами справи. Так, встановлено, що ОСОБА_1 постійно проживав в с. Плесецьке разом з новою дружиною, доглядали за хворою ОСОБА_4 її діти. Будь-яких доказів щодо надання згоди на вселення нової дружини ОСОБА_1 не надано. Також не підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 лише на літній період переїжджав в село, а потім знову повертався в м. Вишневе. Не може підтверджувати вселення позивача у 2013 році і подані квитанції по оплату комунальних послуг, оскільки дані квитанції за 2016 рік, тобто за період коли між сторонами виник конфлікт за користування квартирою. Позивач ОСОБА_1 не надав суду доказів несення ними матеріальних витрат на утримання майна за період після 2007 року, тобто після розлучення, несення ним витрат на догляд за хворою ОСОБА_4

Судом встановлено, що з 2001 року ОСОБА_1 не проживає у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_4, не мав перешкод в користуванні і спірним житлом, своїх речей там не зберігає, житловою площею не цікавився, витрати по його утриманню не ніс, дій які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчинив, з заявами про вселення на спірну житлову площу не звертавсь.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_1 втратив право користування спірним жилим приміщенням, добровільно залишивши спірне жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживав понад шість місяців, що відповідно до вимог чинного законодавства дає підстави суду визнати ОСОБА_1 такими, що втратила право користуватись житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, а тому позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню. При цьому позов ОСОБА_3 суд задовольняє частково, оскільки підстави, якими вона обґрунтовує позовні вимоги в судовому засіданні не встановлювались, а саме обставини щодо втрати нею чи не втрати нею права користування даною квартирою.

Зважаючи на вищенаведене, враховуючи рекомендації, викладені у Інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», керуючись ст.ст. 3, 15, 16 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 3, 10, 11, 15, 60, 88, 114, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, та зобовязання вчинити дії відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа виконавчий комітет Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення - задоволити, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення задоволити частково.

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.С.Пінкевич