Номер провадження: 22-ц/785/847/16
Головуючий у першій інстанції Бодашко Л. І.
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: Головуючої судді Процик М.В.,

суддів Дрішлюка А.І., Заїкіна А.П.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, правонаступником якої є ОСОБА_4, про визнання договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями дійсним, і таким, що відбувся та визнання права власності на нього,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5, що діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Балтського районного суду Одеської області від 08 липня 2013 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання дійсним і таким, що відбувся договору дарування (від 21.06.2012р.) житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між нею та відповідачем, та про визнання за нею, ОСОБА_2, права власності на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями. В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилалась на те, що 21.06.2013 року вона уклала з відповідачем договір дарування спірного будинку, прийняла будинок у дарунок, отримала від відповідача правовстановлюючі документи, технічний паспорт на будинок, але до теперішнього часу відповідач ухиляється від належного нотаріального оформлення договору, і до нотаріальної контори по причині незадовільного стану здоров'я, похилого віку не з'являється.

Відповідач у судове засідання не з'явилась, від її імені до суду надійшла заява про визнання позову ОСОБА_2, з одночасним проханням розглянути справу за її відсутності.(а.с.19)

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 08 липня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі. Визнано дійсним і таким, що відбувся договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований на АДРЕСА_1, який раніше на праві приватної власності належав ОСОБА_3.(а.с.21)

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5, що діє в інтересах ОСОБА_4, просить рішення суду від 08 липня 2013 року скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у позові ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи заздалегідь (15 січня 2016р.) і належно була сповіщена; в можливості участі у судовому засіданні особисто або через представника обмежена не була, у зв'язку з чим, з огляду на тривалість розгляду справи в апеляційному суді, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за її відсутності, а її клопотання про відкладення розгляду справи відхилити.

В процесі розгляду справи апеляційним судом було залучено до участі у розгляді справи в якості правонаступника померлої ОСОБА_3 спадкоємця другої черги (сестру) ОСОБА_4, яка мешкала разом з померлою ОСОБА_3 на момент її смерті, і за ст.1268 ч. 3 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину.(а.с.25,40-45)

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2, суд першої інстанції, пославшись на ст. 220 ч. 2 ЦК України, виходив з того, що сторони домовились стосовно усіх істотних умов договору, відбулося його виконання, а відповідачка ухиляється від нотаріального посвідчення договору, а тому суд може визнати такий договір дійсним, та визнати за позивачем право власності на нерухоме майно.

Однак, висновки суду не відповідають обставинам справи, зроблені з порушенням норм матеріального і процесуального права, що згідно з п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

За вимогами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3, за свідоцтвом про право приватної власності на домоволодіння від 26.10.1988 року, виданого Виконкомом Балтської міської ради народних депутатів Одеської області, на праві приватної власності належав житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1. (а.с.5-10) 21 червня 2013 року ОСОБА_3, яка мешкала за вказаною адресою, та ОСОБА_2 ( громадянка Росії і мешканка м. Москви) уклали між собою у простій письмовій формі (в 2-екземплярах: в рукописному та печатному вигляді) договір дарування спірного житлового будинку.(а.с.11-12) За договором ОСОБА_3 начебто подарувала, а ОСОБА_2 прийняла у дарунок вищевказаний житловий будинок. За актом приймання-передачі від 21.06.2012р. дарувальник передала, а обдаровувана фактично прийняла в дар спірний житловий будинок з усіма господарськими будівлями та надвірними спорудами. (а.с. 13) Наданих позивачем письмових доказів суд вважав достатніми для задоволення позову.

А між тим, за змістом ст.ст.328, 220 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемний; якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним; у цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Водночас згідно зі ст. ст. 640 ч.3, ч.2 ст.719 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення; договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Та у відповідності до ст.182 ЦК України право власності та інші речові права та нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

За роз'ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (п.13) .. «вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК ( 435-15 ) не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін; при розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину…»

Доказів ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору дарування спірного будинку матеріали справи не містять, і висновки суду в цій частині ґрунтуються виключно на припущеннях, що заборонено ст. 60 ч. 4 ЦПК України.

Водночас вбачається, що на момент підписання сторонами договору дарування, тобто 21.06.2012р., днем його укладення вважався день нотаріального посвідчення. Оскільки договір купівлі-продажу від 21.06.2012 року нотаріально посвідченим сторонами не був, то він не може вважатися укладеним і таким, що призвів до виникнення будь-яких прав та обов'язків у сторін договору. Як наслідок, неукладений договір неможливо було визнати дійсним за вимогами ст.220 ЦК України.

Таким чином, суд першої інстанції порушив вищевказані норми матеріального і процесуального права та безпідставно не врахував вищенаведені роз'яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р.

Окрім того, апеляційним судом встановлено, що за два дні до ухвалення оскарженого рішення відповідач ОСОБА_3 померла, що підтверджено копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 від 06.07.2013 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Балтського районного управління юстиції в Одеській області. (а.с.42).

У відповідності зі ст.25 ч.4 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, а відтак зі смертю фізична особа не здатна мати обов'язки як учасник цивільних відносин.

А тому, визнання дійсним договору дарування з померлою особою, цивільна правоздатність якої припинена, є неприпустимим.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 у будь-якому разі задоволенню не підлягав.

За таких обставин, апеляційну скаргу представника ОСОБА_5, що діє в інтересах ОСОБА_4, слід задовольнити, рішення суду першої інстанції - скасувати, і по справі ухвалити нове рішення про відмову позивачу у задоволенні позову.

На підставі ст. 88 ЦПК України з позивача на користь апелянта ОСОБА_4 слід стягнути понесені нею та документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 243 грн. 60 коп.(а.с.31-32) Решта понесених ОСОБА_4 витрат, зокрема пов'язаних з оплатою послуг за виготовлення документів пов'язаних з доведенням своїх спадкових прав, до судових витрат у цій справі, згідно зі ст.79 ЦПК України, не відносяться.

Керуючись ст. ст. 303,307,309,313-316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5, що діє в інтересах ОСОБА_4, задовольнити.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 08 липня 2013 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, правонаступником якої є ОСОБА_4, про визнання договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями дійсним, і таким, що відбувся, та визнання права власності на нього повністю відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 243 грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: М.В. Процик

Судді: А.П. Заїкін А.І. Дрішлюк