Справа №587/170/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/290/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 24 грудня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по орендній платі, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 24 грудня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 у звязку з його необґрунтованістю.

Вказане рішення суду представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі вона, посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції не врахував належним чином умови договору оренди землі про те, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції за всі попередні роки користування відповідача земельною ділянкою позивачки, тому дійшов помилкового висновку про відсутність заборгованості з орендної плати. Крім того, на думку представника позивача, висновок суду першої інстанції про сплату відповідачем пені за прострочення сплати орендної плати не відповідає дійсності. Також посилається на те, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для розірвання договору оренди землі між позивачкою і відповідачем, оскільки вживаний судом термін «несвоєчасна сплата» свідчить про несплату коштів за певний період, зокрема, у строк, передбачений договором оренди землі. Отже, представник позивача вважає доведеним факт систематичної несплати відповідачем орендної плати позивачу (протягом двох платіжних періодів підряд) за користування її земельною ділянкою, що є підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди землі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» ОСОБА_5 про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу ОСОБА_3 відповідно до державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія IVСМ № 009535, виданого Косівщинською сільською радою 24 січня 2000 року, на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею ріллі 2,72 га, кадастровий номер 090030025, що розташована на території Косівщинської сільської ради, Сумського району (а.с.9, 17).

06 січня 2005 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» був укладений договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 5 років на умовах сплати товариством позивачу орендної плати у розмірі 442 грн. на рік, виходячи із узгоджених 1,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка відповідно до п.5 зазначеного договору становить 29466,74 грн. (а.с.10-11, 13).

Згідно з п.п.11, 12 вказаного договору оренди землі обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Орендна плата вноситься до 30 числа останнього у звітному році місяця.

Крім того, п.14 цього договору визначено, що розмір орендної плати переглядається один раз у два роки, зокрема, в разі змін розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, в тому числі внаслідок інфляції, а пункт 14«а» договору передбачає, що у разі несплати орендної плати у строки, визначені Договором, справляється пеня в розмірі 0,01% від невиплаченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до п.36 вказаного договору його дія припиняється шляхом розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання іншою стороною договірних зобов'язань, а також з інших підстав, визначених законом.

Вказаний договір зареєстрований у Сумському районному реєстраційному відділі Сумської регіональної філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» 18 грудня 2006 року, про що у Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис за № 28 (а.с.13).

19 грудня 2006 року орендодавець ОСОБА_3 передала орендарю ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» вказану земельну ділянку в натурі у визначених розмірах, про що свідчить складений акт приймання-передачі земельної ділянки (а.с.14).

01 січня 2009 року між сторонами був укладений додатковий договір до вищевказаного договору оренди землі, який 12 листопада 2010 року був зареєстрований у Сумському районному реєстраційному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» за № 52 (а.с.15).

Пунктом 1.2 цього додаткового Договору викладено в новій редакції п. 8 Договору оренди землі, у звязку з чим строк оренди збільшено до 10 років, а пунктом 1.3 Додаткового договору викладено в новій редакції п. 9 Договору оренди землі та визначено, що орендна плата встановлюється в розмірі 1083 грн. 75 коп. за рік, що становить 3,0% від нормативної грошової оцінки земельної частки (паю).

Як вбачається з видаткових касових ордерів від 27 листопада 2013 року за № 271124 та № 271123, ОСОБА_3 27 листопада 2013 року була нарахована та виплачена двома платежами, тобто по 1712 грн. 89 коп. кожний, орендна плата за 2011, 2012 і 2013 роки, а всього на загальну суму 3425 грн. 78 коп. (а.с.34, 35).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що орендна плата за 2013 рік була виплачена позивачу своєчасно і у повному обсязі, орендна плата за 2011 та 2012 роки була їй виплачена із порушеннями визначених договором строків, однак теж у повному обсязі з урахуванням індексів інфляції та пені. Суд вважав, що факт несвоєчасної сплати орендної плати за спірні періоди не може свідчити про систематичне невиконання відповідачем договірних зобовязань і не може бути підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Як зазначено в ст.13 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами щодо застосування спірних правовідносин, договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст.21 Закону України «Про оренду землі» розмір, форма та строки орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі та не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди законодавству.

Виходячи з вимог ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, так як за правилами ч.1 ст.24 цього Закону орендодавець вправі вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати; в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Положеннями п. «д» ч.1 ст.141 ЗК України передбачено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 листопада 2013 року відповідач виплатив ОСОБА_3 орендну плату за користування землею за 2011-2013 роки на загальну суму 3425 грн. 78 коп., що підтверджується копіями видаткових касових ордерів та не спростовано позивачкою (а.с.34, 35).

З урахуванням індексів інфляції, умов укладеного між сторонами договору оренди землі та додаткового договору до договору оренди землі орендна плата має становити:

- за 2011 рік = 1133 грн. 60 коп. (1083,75 грн. * 104,6 %) / 100%;

- за 2012 рік = 1133 грн. 60 коп. (індекс інфляції був нижче 100%);

- за 2013 рік: = 1139 грн. 27 коп. (1133,60 грн. * 100,5 %) / 100%;

Відповідно до п. 14«а» договору оренди землі розмір пені за прострочення сплати орендної плати становить:

- за 2011 рік, з 31 грудня 2011 року по 27 листопада 2013 року, = 79 грн. 13 коп. (1133,60 грн. * 698 дн. * 0,01% / 100%);

- за 2012 рік, з 31 грудня 2012 року по 27 листопада 2013 року, = 37 грн. 64 коп. (1133,60 грн. * 332 дн. * 0,01% / 100%);

- за 2013 рік орендна плата сплачена відповідачем своєчасно, тому пеня не нараховувалась.

З урахуванням 15 % ПДФО, що передбачено вимогами ст. 168 Податкового кодексу України, до виплати ОСОБА_3 станом на 27 листопада 2013 року належало:

- за 2011 рік: (1133,60 грн. + 79,13 грн. = 1212,73 грн. 181,91 грн.) = 1030,82 грн.;

- за 2012 рік: (1133,60 грн. + 37,64 грн. = 1171,24 грн. 175,69 грн.) = 995,55 грн.;

- за 2013 рік: (1139,27 грн. 170,89 грн.) = 968,38 грн.

Отже, всього позивачці належала до виплати орендна плата за 2011 2013 роки, з урахуванням індексів інфляції та пені, в сумі 2994 грн. 75 коп. (1030,82 грн. + 995,55 грн. + 968,38 грн.), хоча фактично вона отримала більше на 431 грн. 03 коп. (3425 грн. 78 коп.).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про помилковість виконаного представником позивачки розрахунку орендної плати з врахуванням індексів інфляції, починаючи з 2006 року, так як законних підстав застосовувати до обумовленого сторонами у додатковому договорі, який набрав чинності 12 листопада 2010 року, розміру річної орендної плати індексів інфляції за попередні періоди, тобто з 2006 року, не вбачається, у звязку з чим доводи апеляційної скарги з цього приводу не заслуговують на увагу.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що орендна плата за 2013 рік була виплачена позивачці своєчасно і у повному обсязі, а орендна плата за 2011 та 2012-ті роки хоча і була їй виплачена із порушеннями визначених договором строків, однак теж у повному обсязі з нарахуванням інфляційних та пені, а взагалі, розмір виплаченої їй орендної плати за 2011-2013 роки є дещо завищеним, що знайшло підтвердження матеріалами справи, тому до доводів апеляційної скарги про те, що позивачці не нараховувалась пеня за прострочення строків виплати орендної плати колегія суддів відноситься критично, так як вони є голослівними.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність законних підстав для стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати за спірний період.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для розірвання спірного договору оренди землі, оскільки сам по собі лише факт несвоєчасної сплати орендної плати за користування земельною ділянкою за 2011-2012 роки не може бути у даному конкретному випадку підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди землі, так як таке можливо за умови систематичної несплати орендної плати, що позивачем не доведено, тому доводи апеляційної скарги з цього приводу також не заслуговують на увагу.

До того ж, доказів звернення до відповідача за період з грудня 2013 року по грудень 2014 року з вимогою про сплату заборгованості з орендної плати позивачка та її представник суду не надали. Отже, на день звернення до суду з даним позовом права ОСОБА_3 фактично були вже відновлені, а договірні правовідносини з відповідачем продовжувались, як і раніше.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для зміни чи скасування рішення суду.

Відповідно до вимог ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1; 308; 314 ч.1 п.1; 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити, а рішення Сумського районного суду Сумської області від 24 грудня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -