провадження № 2/760/70/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2016 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,

за участю секретаря судового засідання Бугайчука О. Р.,

за участю відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, ухвалив таке рішення.

Позиції осіб, які беруть участь у справі:

02.11.2015 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 15.03.2012 ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 уклали договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 та «Тарифами Банку», які розміщені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає договір між банком і відповідачем.

Відповідач порушив свої зобов'язання в частині повернення кредиту та сплати процентів, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 31.08.2015 складає 21 295,08 грн.

Зважаючи на те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 21 295,08 грн.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак подав клопотання про розгляд справи без його участі та зазначив, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.39).

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, аргументуючи тим, що 22.02.2016 сторони уклали генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості, відповідно до якої сторони погодили, що розмір заборгованості відповідача складає 11 014,59 грн., яку він зобов'язаний був сплати одноразовим платежем до 22.02.2016, шляхом зарахування грошових коштів на поточний рахунок позивача.

Відповідач зазначив, що свої зобов'язання за генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості від 22.02.2016 він виконав у повному обсязі, а тому вимоги позивача про стягнення з нього суми заборгованості у розмірі 21 295,08 грн. є неправомірними та не підлягають задоволенню.

На підставі вищезазначеного просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд

встановив:

15.03.2012 ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 уклали договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

При цьому відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 та «Тарифами Банку», які розміщені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає договір між банком і відповідачем (а.с. 5-31).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 31.08.2015 у відповідача виникла заборгованість за договором від 15.03.2012, яка складає 21 295,08 грн., з яких:

4 981,40 грн. - заборгованість за кредитом;

12 573,44 грн. - заборгованість за процентами;

2 250 грн. - заборгованість за пенею та комісією,

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

990,24 грн. - штраф (процентна складова).

22.02.2016 ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1, з метою створення сприятливих умов для виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором № SAMDN2480 від 15.03.2012, уклали генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості (далі-угода), відповідно до якої сторони погодили зменшити розмір заборгованості, який виник в період з дати надання відповідачу кредиту, а саме: проценти на 16 865,76 грн., комісію на 2 750 грн., пеню на 0 грн. та штраф на 2 454,17 грн. (а.с. 60).

Відповідно до пункту 1.1.2. угоди, заборгованість відповідача за кредитним договором від 15.03.2012 на дату підписання угоди складає 11 014,59 грн.

Згідно з пунктом 1.1.3. угоди, погашення заборгованості в розмірі, передбаченому в пункті 1.1.2. угоди здійснюється позичальником одноразовим платежем до 22.02.2016, шляхом зарахування грошових коштів на поточний рахунок позивача, який відкритий в банку для їх подальшого договірного списання банком для погашення заборгованості позичальника.

На виконання вимог угоди від 22.02.2016, відповідач сплатив суму заборгованості за кредитним договором від 15.03.2012 у розмірі 11 014,59 грн. Цей факт встановлений на підставі копії платіжного доручення № 160222В 1ТТ578775VB BE від 22.02.2016 (а.с. 61).

Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити повністю з таких підстав.

Частина перша статті 1054 ЦК передбачає, що «за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти».

Суд встановив факт укладення кредитного договору від 15.03.2012 між сторонами.

Згідно з статтею 526 ЦК «зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться».

Свої зобов'язання за договором позивач виконав належним чином, зокрема, надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Принцип свободи договору є одним з основних принципів зобов'язальних правовідносин, сторони вправі припинити існуюче між ними зобов'язання за домовленістю. Укласти договір про припинення зобов'язання сторони можуть як до початку виконання зобов'язання, так і в процесі його виконання. Предметом домовленості може бути будь-яка діяльність сторін, зокрема передача відступного, прощення боргу тощо.

Згідно з частиною першою статтею 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина перша статті 627 ЦК передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд встановив, що 22.02.2016 ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 уклали генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості, предметом якої є реструктуризація заборгованості позичальника за кредитним договором № SAMDN2480 від 15.03.2012 (а.с. 60).

Таким чином, суд констатує, що вищезазначеною угодою сторони фактично замінили первісне зобов'язання, яке виникло на підставі попереднього кредитного договору, новим кредитним зобов'язанням на встановлених угодою умовах.

Згідно з умовами, визначеними в пунктах 1.1.1., 1.1.2. цієї угоди, сторони домовились про зменшення розміру заборгованості, яка виникла в період з дати надання відповідачу кредиту та визначили, що заборгованість за кредитним договором від 15.03.2012 на дату підписання угоди складає 11 014,59 грн.

Відповідно до з пункту 1.1.3. угоди на відповідача було покладено обов'язок виконати зобов'язання щодо сплати суми боргу у розмірі 11 014,59 грн. у строк до 22.02.2016, шляхом зарахування грошових коштів на поточний рахунок позивача.

Відповідно до частини першої статті 527 ЦК «боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту».

З матеріалів справи випливає, що відповідач свої зобов'язання за генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості виконав належним чином, зокрема, 22.02.2016 здійснив одноразовий платіж на поточний рахунок позивача.

Таким чином, суд констатує, що з моменту укладенням сторонами 22.02.2016 генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості, зобов'язання, яке виникло на підставі попереднього кредитного договору від 15.03.2012 припинилося, а тому відсутні правові підстави для стягнення заборгованості у розмірі 21 295,08 грн., яка виникла у зв'язку з невиконанням умов договору від 15.03.2012.

Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відмову у позові.

Керуючись статтями 526, 527, 610, 612, 626, 627, 1054 ЦК, статтями 1, 4-11, 18, 57-66, 79, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК, суд

вирішив:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. В. Шевченко