Справа № 464/2736/15 Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І.
Провадження № 22-ц/783/2368/16 Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області

в складі: головуючого Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря Іванової О.О.,

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідачів: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 січня 2016 року у справі за позовом Львівського комунального підприємства «Старий Сихів» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

в с т а н о в и л а :

27 березня 2015 року Львівське комунальне підприємство «Старий Сихів» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. В процесі розгляду справи позивачем неодноразово подавались заяви про збільшення позовних вимог, в результаті позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 5753,72 грн., з центрального опалення у розмірі 6366,18 грн., з постачання та відведення холодної води у розмірі 677,29 грн., а також витрати, понесені у зв'язку із сплатою судового збору, у розмірі 243,60 грн.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Даний будинок перебуває на балансі та утриманні Львівського комунального підприємства «Старий Сихів». Проте відповідачами несвоєчасно та не в повному обсязі сплачено кошти за спожиті послуги з утримання будинку та прибудинкової території, за спожиті послуги з постачання та відведення холодної води, за спожиті послуги з центрального опалення, внаслідок чого утворилась заборгованість за надані житлово-комунальні послуги. Відповідачам було вручено попередження про заборгованість за надані житлово-комунальні послуги та пропозиції щодо оплати цієї заборгованості. Право на реструктуризацію боргу не використано.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 13 січня 2016 року позов задоволено. Вирішено: стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 на користь Львівського комунального підприємства «Старий Сихів» заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 5753,72 грн., з центрального опалення у розмірі 6366,18 грн., з постачання та відведення холодної води у розмірі 677,29 грн., а всього 12 797 ( дванадцять тисяч сімсот дев'яносто сім) гривень 19 ( дев'ятнадцять) копійок. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в апеляційному порядку оскаржили рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 січня 2016 року. В апеляційній скарзі покликаються на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Відповідачі не погоджуються із посиланням суду на ст. 18 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», так як відповідачі жодного договору з ЛКП не підписували. Стверджують, що ані держава, ані територіальна громада, ані ЖЕКи не можуть бути «балансоутримувачами», якщо вони не є одноосібними власниками та/або не мають договору з іншими співвласниками та/або колективного рішення всіх співвласників багатоквартирного будинку щодо укладення договору про утримання будинку «на балансі». Судом жодним чином не досліджувався такий письмовий доказ як заява до ЛКП від 04.04.2013 року про відмову від отримання житлово-комунальних послуг. Зазначають, що право вимоги щодо стягнення заборгованості за спожиті послуги з постачання та відведення холодної води і центрального опалення мало б належити ЛМКП «Львівтеплоенерго» та ЛКП «Львівводоканал», однак ніяк не позивачу. Відповідачі заперечують, щодо заяви позивача про уточнення періоду, протягом якого виникла заборгованість, де зазначаються періоди з 2004 по 2015, 2006-2015, 2008-2015 роки, так як вимоги про стягнення за усі ці роки не можуть бути задоволені, оскільки позивачем пропущені строки позовної давності. Крім того, суд необгрунтовано, порушуючи вимоги закону відхилив усі підставні клопотання сторони відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та водночас представника інших відповідачів, надані в судовому засіданні 21.04.2016 року, на підтримання апеляційної скарги, і пояснення представника відповідача на заперечення апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги , з наступних мотивів.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до п.. п. 1, 2 ч. 1 ст. 13Закону України "Про житлово- комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо-та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

Відповідно до вимог п. 2 ст. 10 Закону України " Про приватизацію державного житлового фонду" та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністів України № 572 від 08.10.1992 р. в редакції постанови КМ України від 24.01.2006 р. № 45, власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних витратах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Послуги з утримання будинків і споруд і прибудинкових територій зобов'язані сплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир.

Статтями 20, 21 Закону України " Про житлово - комунальні послуги" визначені обов'язки споживача та виконавця житлово- комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово - комунальних послуг, підготовленого на основі Типового договору, а також оплата житлово - комунальних послуг у строки , встановлені договором або законом ( п.п. 1, 5 ст. 20 Закону), а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про житлово- комунальні послуги.

Обов»язок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також п. 7 вищезазначених Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями.

Таким чином, власник квартири зобов'язаний укласти договір про надання житлово - комунальних послуг та оплачувати їх.

Відповідно до ч.3 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1, і у відповідності до до п.7. Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, зобов'язані:

укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Отже, згідно з положеннями вищезазначених нормативних актів, як обов»язок укладення договору на надання житлово-комунальних послуг , так і обов»язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, покладається на власника.

Оскільки між позивачем і відповідачами не укладено договору про надання житлово-комунальних послуг, то слід виходити з того, що правовідносини між ними виникли безпосередньо з актів цивільного законодавства .

Доказів, які б свідчили про те, що з моменту набуття відповідачами права власності на квартиру АДРЕСА_1, і з квітня 2011 року зокрема, ними здійснювалася оплата за утримання будинку та прибудинкової території, відповідачами не надано.

Згідно відомості про нарахування та оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території заборгованість станом на 01.07.2010 року становила 947, 17 гривень, відповідачами у березні 2011 року , квітні 2011 року та у липні 2012 року було проведено часткову оплату цих послуг в загальній сумі 694 грн 53 коп, і станом на 01.04.2015 року заборгованість становить 5753 грн 52 коп (а. с. 6-7).

Згідно заяви позивача від 24.11.2009 року про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів плати за утримання будинку та прибудинкової території (т. 1 а. с. 133 зворот) на підставі якої було видано судовий наказ від 25 листопада 2009 року (т. 1 а.с. 133 ), заборгованість за період 01.05.2009 по 01.11.2009 року становила 361 грн 48 коп.

Згідно відомості про нарахування та оплату послуг з центрального опалення заборгованість станом на 01.07.2010 року становила 1583,68 грн і відповідачами у березні та квітні 2011 року, у березні, квітні, травні,листопаді, грудні 2012 року, у лютому та липні 2014 року було проведено часткову оплату цих послуг в загальній сумі 1964 грн 54 коп, починаючи з серпня 2014 року плата за послуги не нараховувались, і станом як на 01.08.2014 року , так і станом на 01.04.2015 року заборгованість становить 6366,18 грн (а. с. 8-9).

Згідно заяви позивача від 24.11.2009 року про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів плати за центральне опалення (т. 1 а. с. 133 зворот) на підставі якої було видано судовий наказ від 25 листопада 2009 року (т. 1 а.с. 133 ), заборгованість за період з 01.11.2008 по 01.11.2009 року становила 770 грн 46 коп

Згідно відомості про нарахування та оплату послуг з водопостачання та водовідведення заборгованість станом на 01.07.2010 року становила 162 грн 53 коп, і відповідачами в період з березня 2013 року по грудень 2012 року включно, епізодично проводилася оплата цих послуг, які за цей період оплачено в загальній сумі 344,74 грн ( а.с. 10-11).

Після подання позивачем заяви 24.11.2009 року про видачу судового наказу, на підставі якої було видано судовий наказ від 25.11.2009 року, який в наступному було скасовано, позивач з такими заявами звертався і пізніше, та на підставі цих заяв судом видавалися судові накази 04 травня 2011 року, 21 травня 2012 року, 26 січня 2015 року , які в наступному скасовувалися судом за заявами відповідачів.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Таким чином, оскільки заборгованість:

по платі за утримання будинку та прибудинкової території виникла, починаючи з 01.05.2009 року;

по платі за центральне опалення виникла, починаючи з 01.11.2008 року;

по платі за послуги з водопостачання та водовідведення з 01.07.2010 року, -

та, починаючи з 24 листопада 2009 року позивач неодноразово звертався із заявами про видачу судових наказів, на підставі яких виносилися судові накази та скасовувалися за заявами відповідача, та крім цього в межах трьохрічного строку позовної давності відповідачами частково погашалася заборгованість, відтак, письмовими доказами у справі було доведено факт переривання строку позовної давності , а отже було доведено наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення суми заборгованості у межах строку позовної давності, та у заявленому позивачем розмірі.

У відповідності до ст. 322 ЦК України власник зобов»язаний утримувати майно, що йому належить , якщо інше не встановлено договором або законом.

За відсутності належного оформлення дійсної відсутності будь-кого із відповідачів у житловому приміщенні , що давало б підстави для зменшення плати за вивіз сміття чи за послуги з водопостачання чи водовідведення, посилання ОСОБА_5 на те, що він чи інші відповідачі були певний час відсутні в жилому приміщенні , а тому плата за ці періоди не повинна була нараховуватися і стягуватися, не могло слугувати підставою для звільнення будь-кого із відповідачів від виконання обов»язків по сплаті комунальних послуг.

Відповідачами не було надано доказів в підтвердження тієї обставини, що квартира належить їм на праві спільної часткової власності.

Тому слід вважати, що квартира є об»єктом права спільної сумісної власності і на відповідачів належало покласти солідарну відповідальність за невиконання ними обов»язків по сплаті комунальних послуг.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги, законності і обґрунтованості оскаржуваного рішення не спростовують, тому апеляційну скаргу належить відхилити, оскаржуване рішення - залишити без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ч. ч. 1, 2 ст. 315, ст. ст. 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідачів: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий Тропак О.В.

Судді: Приколота Т.І.

Федоришин А.В.