Номер провадження: 22-ц/785/5846/16
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Сватаненка В.І., Артеменка І.А.

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_4, треті особи - орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та вселення,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_4, треті особи - орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації ОМР, ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та вселення посилаючись на те, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03 липня 2013 року, яке набрало законної сили, за нею, зокрема, визнано право приватної власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею 47,6кв.м., - в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя визнано за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 ідеальну частку АДРЕСА_1, загальною площею 47,6 кв.м., - в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя витребувано у ОСОБА_4 1/2 ідеальну частку АДРЕСА_1, загальною площею 47,6кв.м. В подальшому позивачка та її неповнолітні діти ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2 були зареєстровані у вказаній квартирі, однак вселитися у спірну квартиру та користуватися нею позивачка не має можливості, оскільки у ній проживають сторонні для позивачки особи - відповідачі по справі - ОСОБА_7, ОСОБА_8 та їх неповнолітня дитина - ОСОБА_9, на вселення та проживання яких вона своєї згоди не давала.

Посилаючись на викладене, позивачка просила усунути перешкоди ОСОБА_6 у користуванні АДРЕСА_1 шляхом виселення з неї ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_4 та вселити її та її неповнолітніх дітей - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_1. Також просила стягнути з відповідачів на її користь судовий збір.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково, усунуто перешкоди ОСОБА_6 у користуванні 1/2 частиною АДРЕСА_1 шляхом виселення з 1/2 частини АДРЕСА_1 ОСОБА_7., ОСОБА_8 та ОСОБА_9. Вселено ОСОБА_6 та її неповнолітніх дітей - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2 в 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 судовий збір в сумі 121грн.80коп. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 судовий збір в сумі 121грн.80 коп. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 червня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, судові витрати ОСОБА_2 на апеляційне оскарження рішення покласти на позивача - ОСОБА_6.

Вважаючи рішення суду незаконним представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 також звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 червня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, судові витрати ОСОБА_4 на апеляційне оскарження рішення покласти на позивача - ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_6 частково суд обгрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що з 06 червня 2002 року ОСОБА_6 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, в них є сумісна дитина - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 16 березня 2010 року, вказаний шлюб розірвано 16 березня 2010 року.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03 липня 2013 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29 жовтня 2013 року встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06.11.2009 р. по цивільній справі №2-4010/2009 за позовом ОСОБА_13 до ОСОБА_2, Виконавчого комітету ОМР, судом було скасовано свідоцтва на ім'я ОСОБА_2 про право власності НОМЕР_1 від 23 вересня 2004 року та свідоцтво про право власності НОМЕР_2 від 21 березня 2008 року відповідно на квартиру АДРЕСА_7 та АДРЕСА_1, а також визнано право власності на спірне майно за матір'ю ОСОБА_2 - відповідачем ОСОБА_13 Вказане судове рішення набрало сили та було зареєстроване в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно. На підставі даного рішення спірні квартири відчужувались наступним чином.

За заявою Виконавчого комітету ОМР про перегляд рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2009 року по цивільній справі №2-4010/2009 у зв'язку із нововиявленими обставинами, ухвалою суду від 22 грудня 2010 року вказане рішення було скасоване. При новому розгляду справи в задоволенні позову ОСОБА_13 до ОСОБА_2, Виконавчого комітету Одеської міської ради було відмовлено, про що 20 жовтня 2011 року постановлено рішення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2011 року було оскаржене ОСОБА_13 в апеляційному порядку, але згідно ухвали апеляційного суду Одеської області від 15 січня 2013 року судом було прийнято відмову сторони позивача від позову та закрито провадження по справі з відповідної підстави.

Таким чином судове рішення, на підставі якого укладались наведені вище оспорювані правочини з відчуження спірних квартир, - було скасоване.

11 березня 2010 року між ОСОБА_13 від імені, якої діяв ОСОБА_14 - з однієї сторони, та ОСОБА_15 - з іншої сторони, був укладений договір купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_1, відповідно до умов якого ОСОБА_13 продала, а ОСОБА_15 купив вказану квартиру. Правочин був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петровим Ю.М., за реєстровим №483.

25 березня 2010 року між ОСОБА_15, від імені якого діяв ОСОБА_14 - з однієї сторони, та ОСОБА_4 - з іншої сторони, був укладений договір купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 відповідно до умов якого ОСОБА_15 продав, а ОСОБА_4 купив вказану квартиру. Правочин був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б., за реєстровим №251.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03 липня 2013 року за ОСОБА_6 зокрема визнано право приватної власності на 1/2 ідеальну частку АДРЕСА_1, загальною площею 47,6кв.м., - в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя визнано за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 ідеальну частку АДРЕСА_1, загальною площею 47,6кв.м., - в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя визнано за ОСОБА_6 право приватної власності на 1/2 ідеальну частку АДРЕСА_7, загальною площею 70,8кв.м., - в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя визнано за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 ідеальну частку АДРЕСА_7, загальною площею 70,8кв.м., - в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя витребувано у ОСОБА_4 1/2 ідеальну частку АДРЕСА_1, загальною площею 47,6кв.м.; скасовано у Реєстрі прав власності на нерухоме майно записи про реєстрацію права власності на 1/2 ідеальну частку АДРЕСА_1, загальною площею 47,6кв.м., зареєстровану за ОСОБА_4.

22.07.2014р. позивачка зареєструвала своє право власності на 1/2 частину АДРЕСА_1 в реєстраційній службі ОМУЮ, про що свідчить витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який знаходиться в матеріалах справи.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2015 року, яка набрала законної сили, у адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до реєстраційної служби ОМУЮ, державного реєстратора реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_18, третя особа - ОСОБА_6 про визнання протиправними дій щодо проведення реєстрації права власності відмовлено. Предметом вказаної справи було визнання незаконними дій державного реєстратора реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції щодо реєстрації за ОСОБА_6 права власності на 1/2 частину АДРЕСА_1.

Таким чином, судом встановлено, що позивачка є власницею 1/2 ідеальної частини квартири АДРЕСА_1. Третя особа - ОСОБА_2 своє право власності на іншу частину цієї квартири не зареєстрував, що підтвердив в судовому засіданні сам ОСОБА_2 та його представник.

Згідно довідки - виписки з будинкової книги про склад сім»ї та реєстрації від 11.09.2014 р. в однокімнатній АДРЕСА_1 загальною площею 47,60 кв.м. зареєстровані. ОСОБА_7 (донька ОСОБА_4.), ОСОБА_8 (зять ОСОБА_4.), ОСОБА_9, 2005 р.н. (онучка ОСОБА_4.), ОСОБА_6 (власник 1/2 частини), ОСОБА_10, 2003р.н. (син ОСОБА_6.) та ОСОБА_11, 2013 р.н. (син ОСОБА_6.)

Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_8, які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9, своїми протиправними діями створюють перепони для вселення позивачки у належну їй 1/2 частину спірної квартири АДРЕСА_1, що ними не заперечувалося в судовому засіданні.

Згідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно до п.5 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014р. вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК).

Таким чином, суд правильно дійшов висновку про те, що відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_8, які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9, підлягають виселенню саме з 1/2 частини спірної квартири. Що стосується позовних вимог щодо виселення всіх відповідачів з усієї квартири, суд зазначив, що позивачці на праві власності належить не вся квартира, а лише 1/2 її частина, інша частина згідно рішенню суду першої інстанції від 03.07.2013 р. належить ОСОБА_2 а отже її вимоги щодо виселення відповідачів з усієї квартири задоволенню не підлягають. Стосовно виселення ОСОБА_4 слід зазначити, що доказів того, що він проживає та зареєстрований за вказаною адресою не надано, що також підтвердили інші відповідачі, а відтак вимоги позивачки про виселення ОСОБА_4 задоволенню не підлягають.

Посилання представника ОСОБА_4 на той факт, що право власності на спірну квартиру на даний час зареєстровано за ОСОБА_4, який на підставі договору купівлі-продажу від 25.03.2010 р., не був скасований, є власником спірної квартири не може бути підставою для відмови позивачці у позовних вимогах, оскільки спростовується висновками рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 03.07.2013р. Крім того, наявність у позивачки іншого житла, яке належить їй на праві власності згідно рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 03.07.2013р., не є перешкодою у користуванні 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1.

За викладених обставин суд правильно дійшов до висновку про те, що позовні вимоги в частині усунення перешкод ОСОБА_6 у користуванні 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1 шляхом виселення з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_19, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та вселення позивачки та її неповнолітніх дітей - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2 в 1/2 частину АДРЕСА_1 є законними та такими, що підлягають задоволенню.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив обставини у справі, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання авторів апеляційних скарг на неправильне визначення судом позивачів, порушення судовим рішенням права власності відповідачів, необґрунтоване їх виселення, неналежну оцінку судом доказів наявності у позивача права власності на ? частину спірної квартири, яку не виділено в натурі, порушення норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко