Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 310/8482/14 Головуючий у 1 інстанції: Пустовіт З.П.
Провадження № 22-ц/778/917/16 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Савченко О.В., суддів Гончар М.С., Маловічко С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 грудня 2014 року за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з неустойки за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014р. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що відповідно до укладеного договору № DOW0GK від 27.06.2008р. ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 18 742,30 доларів США на термін до 28.06.2023р. зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки та в порядку, встановлені договором. Позивач надав відповідачу обумовлену договором суму коштів в кредит, а відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі надавав Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією та іншими витратами, а в подальшому припинив погашення кредиту, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість.

Станом на 23.09.2014р. відповідач має заборгованість за кредитним договором в сумі

51 196,73 доларів США, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 9 537,50 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 1,14 доларів США, заборгованість з пені за несвоєчасність виконання зобов'язань - 39 202,55 доларів США, а також штрафи: 18,48 доларів США (фіксована частина), 2 437,06 доларів США (процентна складова). Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача суму боргу та судові витрати.

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість станом на 23.09.2014 року за кредитним договором № DOW0GK від 27.06.2008 року в розмірі 9 538 ( дев'ять тисяч п'ятсот тридцять вісім) доларів США 64 центи, в тому числі: 9 537,50 доларів США - заборгованість за кредитом, 1,14 доларів США - заборгованість по процентам, що за курсом НБУ складає 129 057 (сто двадцять дев'ять тисяч п'ятдесят сім) гривень 80 копійок.

В решті позову - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» судовий збір в сумі 1 290,57 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду змінити в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості з пені та штрафів та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення цих позовних вимог.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 18 березня 2015 року апеляційну скаргу відхилено. Заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 грудня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 грудня 2015 року касаційну скаргу Банку задоволено, ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 18 березня 2015 року скасовано в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення пені та штрафів, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в судовому засідання апеляційну скаргу підтримав та, посилаючись на те, що суд безпідставно не стягнув пеню та штрафи, які нараховані до 14.04.2014р. - дати, визначеної у статті 2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період антитерористичної операції», з якої встановлено мораторій на нарахування неустойки по кредитним договорам осіб, що проживають на території проведення антитерористичної операції, просив змінити рішення суду, стягнувши пеню у розмірі, нарахованому на цю дату, а також всі штрафи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника апелянта, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що 7 червня 2008р. між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 було укладено кредитним договір № DOW0GK, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 18 742,30 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1 .25 % на місяць.

Умовами договору передбачено, що погашення заборгованості здійснюється щомісячно в період сплати з 23 по 27 число кожного місяця шляхом надання банку коштів (щомісячного платежу) у сумі 320,14 доларів США згідно графіку погашення кредиту для погашення заборгованості за кредитним договором, яка складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії ( п. 8.1 договору).

Одночасно у п.п. 5.1, 8.4 договору сторони погодили сплату за порушення позичальником зобов»язань із погашення кредиту пені в розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочки, але не менше 1 гривні. Сплата пені здійснюється в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Також за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов»язань, передбачених кредитним договором, більше ніж на 30 днів, позичальник зобов»язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову.

Пред»являючи позов, Банк просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 51 196,73 доларів США, яка складається із: заборгованість за кредитом - 9 537,50 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 1,14 доларів США, заборгованість з пені за несвоєчасність виконання зобов'язань - 39 202,55 доларів США, а також штрафи: 18,48 доларів США (фіксована частина), 2 437,06 доларів США (процентна складова).

Відмовляючи в задоволенні позову щодо стягнення пені та штрафів, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_3 проживає на території АТО, на якій положеннями ст. 2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено мораторій на стягнення неустойки по кредитних договорах осіб, які мешкають на території проведення АТО. І з цим висновком погодився суд апеляційної інстанції, залишивши без змін рішення суду в цілому, та, зокрема, в цій частині.

Скасовуючи ухвалу апеляційного суду в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції щодо відмови в позові про стягнення неустойки, касаційний суд вказував, що апеляційний суд не перевірив період нарахування неустойки відповідачу, частина якої нарахована до дати, визначеної в Законі України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

При новому апеляційному розгляді рішення суду переглядається в тій частині, в якій воно скасовано Вищим спеціалізованим судом України, тобто в частині відмови в стягнення пені та штрафів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрований по вул. Кочебіна, 3 в с. Дмитрівське Шахтарського району Донецької області.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014р. № 1053-р вказаний населений пункт входить до переліку населених пунктів, на території якого здійснюється антитерористична операція ( а.с. 4-5).

Відповідно до положень ст. 2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014р., на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов»язань за кредитним договором та договорами позики з 14 квітня 2014р. громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселились у період з 14 квітня 2014р. з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Цей Закон відповідно до положень ч.ч. 1, 2 статті 5 ЦК України пом»якшує цивільну відповідальність особи, а отже має зворотню дію в часі.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що пеня нарахована відповідачу з 23.08.2008р. до 23.09.2014р. за порушення виконання зобов»язань за договором, розмір якої за вирахуванням сплаченої та списаної суми склав станом на 23.09.2014р. - 39 202,55 доларів США.

Отже, пеня, нарахована відповідачу до 14.04.2014р., за вимогами статті 2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» може бути стягнута з позичальника, а в даній справі цей період становить з 23.08.2008р. по 14.04.2014р.

Згідно з розрахунком розмір пені за цей період складає 21 741,12 дол. США. та підлягає стягненню у відповідності до п. 5.1 кредитного договору в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на день сплати, тобто на день постановлення рішення про її стягнення, який складає 25,87 грн. за 1 долар США. Таким чином, заборгованість з пені, яка може бути стягнута з відповідача становить: 21 741,12 дол. США х 25,87 = 562 442,77 грн.

Проте, враховуючи, що стягнутий судом розмір основної заборгованості складає 129 057,80 грн., колегія вважає, що визначений до стягнення розмір пені у сумі 562 442,77 грн. значно перевищує, більше як в 4 рази, основний борг, тому у відповідності до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України суму пені до стягнення слід зменшити до суми основного боргу. Таким чином, колегія визначає до стягнення по пені суму у розмірі 129 000 грн.

Що стосується штрафів, то колегією встановлено наступне.

Відповідно до п. 5.3 кредитного договору за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов»язань, передбачених кредитним договором, більше ніж на 30 днів, позичальник зобов»язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову.

З»ясовуючи у представника Банку, коли і за які порушення ОСОБА_3 були нараховані штрафи, колегія з пояснень апелянта встановила, що штраф у фіксованій частині

250 грн. був нарахований за порушення, допущене в 2008р., але за яке саме позивач не зміг пояснити, обмежившись загальними фразами про порушення зобов»язання на строк більше 30 днів.

Враховуючи, що з серпня 2008р. відповідачу за кожне з порушень: несвоєчасну сплату процентів, тіла кредиту вже почала нараховуватись пеня, то невизначеність банку щодо того порушення, за яке позичальнику нараховано в 2008р. штраф, дає підстави вважати, що в даному випадку має місце подвійна відповідальність.

Так, відповідно до п. 5.1 договору сторони погодили, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує Банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочки, але не менше 1 гривні, яка і була нарахована та підлягає стягненню з початку затримки у сплаті заборгованості з серпня 2008р.

У той самий час, згідно з п. 5.3 кредитного договору за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов»язань, передбачених кредитним договором, більше ніж на 30 днів, позичальник зобов»язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову.

Враховуючи зміст вказаних пунктів кредитного договору, колегія вважає, що в даному випадку штраф у вигляді фіксованої частини і пеня, нараховані в один і той же період є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому є неправомірним їх одночасне застосування, у зв»язку з чим не підлягає стягненню фіксований штраф, оскільки за цей же період суд вважає необхідним і обґрунтованим стягнути пеню.

Штраф у вигляді процентної складової згідно з апеляційною скаргою та за поясненнями представника Банку в судовому засіданні апеляційного суду є штрафною санкцією, яка нараховується на основну суму заборгованості при зверненні Банку до суду з позовом.

Отже, враховуючи, що до суду з цим позовом Банк звернувся 15.10.2014р., тобто після 14.04.2014р., коли ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» вже було встановлено заборону на нарахування неустойки позичальникам, що мешкають в зоні АТО, то штраф у вигляді процентної складової не може бути стягнутий з відповідача.

Беручи до уваги викладене, колегія визнає апеляційну скаргу банку частково обґрунтованою, тому рішення в оскаржуваній частині підлягає у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасуванню із ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України одночасно з частковим задоволенням позову з відповідача слід стягнути на користь Банку понесені ним судові витрату: судовий збір за подання позовної заяви у сумі 1290 грн. та за подання апеляційної скарги у сумі 645 грн., а всього 1935 грн.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

Р І Ш Е Н Н Я:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 грудня 2014 року скасувати в частині відмови в позові щодо стягнення пені.

Позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості з пені задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість з пені за кредитним договором № DOW0GK від 27.06.2008р. в розмірі 129 000 ( сто двадцять дев»ять тисяч) гривень.

В іншій частині позову про стягнення пені - відмовити.

В решті рішення в оскаржуваній частині залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» судовий збір в загальному розмірі 1935 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Савченко О.В.

Судді: Гончар М.С.

Маловічко С.В.