Справа № 658/75/16-ц
(провадження № 2/658/271/16)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2016 року м.Каховка

Каховський міськрайонний суд Херсонської області

в складі: судді Терещенко О.Є.,

при секретарі Марчук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Каховки цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и в :

В січні 2016 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 17.12.2010 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір, за яким відповідач отримав кредит в сумі 19 000 грн у вигляді встновленого кредитного ліміту на пла-тіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача вказував, що відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, а тому станом на момент звернення позивача до суду з позовом ОСОБА_2 має заборгованість в сумі 30 322 грн 09 коп, яка складається з: 19 128,48 грн - заборгованості за кредитом; 8 672,51 грн заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 601 грн заборгованості за пенею та комісією; 500 грн та 1 420 грн штрафів. Представник позивача просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» кредитну забор-гованість в сумі 30 322 грн 09 коп та судовий збір в сумі 1 378 грн.

15 березня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ «КБ «Приватбанк» про визнання договору кредиту б/н від 17.12.2010 року недійсним, посилаючись на те, що він не укладав такого договору з ПАТ КБ «Приватбанк», і не підписував такого договору. Просив визнати кредитний договір б/н від 17.12.2010 року недійсним.

Ухвалою Каховського міськрайонного суду від 22.04.2016 року первісний та зустрічний позо-ви обєднані в одне провадження.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному об-сязі, просив суд їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. В задоволенні зустрічного по-зову ОСОБА_2 просив відмовити через необгрунтованість позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 первісний позов не визнав і просив відмовити в його задоволенні, пояснивши, що колись він працював на ЗАТ «Чумак» м. Каховка, і як і іншим працівникам, йому ви-дали пластикову картку ПАТ КБ «Приватбанк» для отримання заробітної плати, але ніяких кредит-них договорів він не укладав. Також зазначив, що його підпис в договорі не відповідає дійсному, але встановити підроблення підпису можливе лише при огляді оригіналу документу. ОСОБА_2 на-полягав на задоволенні його зустрічного позову про визнання договору кредиту недійсним, мотиву-ючи свої вимоги тим, що він вказаний договір не підписував, і останній є підробленим.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, та оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні первісного позову ПАТ КБ «Приватбанк» слід відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити, з наступних підстав.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедли-вий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судо-вому порядку.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка по-рушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова уста-нова (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити про-центи.

В силу ч. 1 ст. 1056 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписа-ний його стороною (сторонами).

Кредитний договір є неукладеним (не відбувся), коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови, передбаченої законодавцем. Належною формою є письмова форма, про що вказано у ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», п.2 ч. 1 ст.208 ЦК України, ст.1055 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятись у формі, встановленій Зако-ном.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, представник ПАТ КБ «При-ватбанк» посилається на те, що 17.12.2010 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 бу-ло укладено Договір № б/н, відповідно до умов якого, останній отримав кредит у вигляді встанов-леного кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмі-рі 27.60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивач стверджує, що у звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором станом на 12/01/2016 року та відповідно до розрахунку заборгованості за договором відповідач ОСОБА_2 має заборгованість у розмірі 30 322 грн 09 коп, яка складається з наступного:

-заборгованості за кредитом у розмірі 19 128 грн 48 коп;

-заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 8 672 грн 51 коп,

-заборгованості за пенею та комісією у розмірі 601 грн,

-а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських по-слуг у розмірі 500 гривень (фіксована частина) та 1 420 грн 10 коп (процентна складова).

Відповідно до приписів норми ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у пись-мовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за від-сутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допуска-ється

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом проти задоволення первіс-ного позову заперечував, вказуючи на те, що він не підписував кредитний договір і поставив під сум-нів належність наданих позивачем за первісним позовом копій документів, на які він посилається, як на докази обґрунтованості вимог даного позову.

В процесі розгляду справи, за клопотанням ОСОБА_2, суд ухвалою від 31.08.2016 року витребував у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитної справи по кредитному договору б/н від 17.12. 2010 ро-ку.

Однак, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» оригіналу кредитної справи, в якій би був наяв-ним договір, який є джерелом спірних правовідносин сторін, та інших, витребуваних документів суду не надав, вказавши, що спірний кредитний договір було загублено в архівах Банку, у звязку з чим на-дати його для огляду в судове засідання не має можливості.

Відтак, враховуючи заяву відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позо-вом про те, що він жодних документів на отримання у ПАТ КБ «Приватбанк» кредитних коштів не підписував, а також, зважаючи на ненадання позивачем суду для огляду та для здійснення інших процесуальних дій оригіналів документів, які є належними і допустимими доказами істотних об-ставин даної справи, суд дійшов висновку про те, що позивач за первісним позовом ПАТ КБ «Приват Банк» не виконав, передбаченого статтею 60 ЦПК України, процесуального обов'язку із доказування належними і допустимими доказами самого факту виникнення між сторонами кредитних правовідно-син. Так, належними і допустимими доказами виникнення у відповідача грошових кредитних зобов'я-зань перед банком є оригінали заяви на видачу кредиту і відкриття карткового рахунку, розписки про отримання кредитної а також інші документи кредитної справи з його особистим підписом.

Разом з тим, суд приймає до уваги, що в матеріалах справи міститься копія анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» від 17 грудня 2010 року, складена та підписана ОСОБА_2 та копія паспорту останнього.

Проте, суд звертає увагу на ту обставину, що саме по собі складення та підписання ОСОБА_4 анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» не є договором кредиту та не свідчить про його укладення в подальшому.

Судом встановлено, що вказана анкета не містить відомостей про істотні умови договору, а саме про розмір грошових коштів, які банк зобовязується передати відповідачу, строки їх повер-нення, а також розмір відсотків які відповідач зобовязується сплатити за користування кредитом.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кре-дитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та спла-ти процентів.

Згідно з вимогами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет дого-вору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укла-дається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Положеннями ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укла-сти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть як-що законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона поси-лається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та ін-ші обставини, які мають значення для вирішення справи

Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформа-цію щодо предмета доказування

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверд-жені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з вимогами статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Дока-зуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосу-вання судами норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої ін-станції» розяснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін та враховуючи обов' язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який від-повідає вимогам належності та допустимості доказів.

Суд зазначає, що згідно ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.

Проте, позивач ПАТ КБ «Приватбанк» доказів укладання з відповідачем ОСОБА_2, як з позичальником та споживачем послуг банку, кредитного договору № б/н від 17.12.2010 року в письмовій формі, та надання відповідачу банком його примірника, як то встановлено ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», суду не надано.

Наведене є підставою для відмови у задоволенні первісного позову з огляду на те, що пози-вачем не було виконано свого обов'язку із доказування обґрунтованості і правомірності його вимог.

В обґрунтування своїх вимог позивачем надано лише копію вищевказаної анкети-заяви, роз-рахунок заборгованості, копію паспорту відповідача, та умови і правила надання банківських послуг, які не можуть бути визнані належними і допустимими доказами наявності кредитних правовідносин між сторонами саме з такими умовами повернення кредиту, на які вказує представник ПАТ КБ «При-ватБанк».

Встановлені під час судового розгляду та наведені вище обставини, відсутність належних та допустимих доказів в обґрунтування отримання відповідачем грошових коштів, їх розмір, нарахова-них відсотків та пені, можливе внесення коштів в рахунок погашення заборгованості, переконує суд в тому, що обставини наведені позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» у позовній заяві не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Також позивачем за первісним позовом не надано належних та допустимих доказів, що під-тверджують правомірність нарахування заборгованості за кредитним договором у визначеному пози-вачем розмірі та відповідність вказаних нарахувань умовам кредитного договору

Суд вважає за необхідне зазначити, що додані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, на які посилається по-зивач та, згідно умов яких, ОСОБА_3 може самостійно змінювати кредитний ліміт та умови кредитування клієнтів, не можуть бути взяті до уваги, оскільки у наданих правилах відсутній підпис відповідача ОСОБА_2, що останній ознайомлений з вказаними правилами та не є частиною укладеного від-повідачем з банком 17.12.2010 року договору.

Відповідно до ч.1 ст.208 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

При цьому ч.2 ст.208 ЦК України встановлює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами).

Вимоги до оформлення документів, в тому числі щодо їх підпису, встановлені в національно-му стандарті Державна уніфікована система документація ДСТУ 4163-2003 «Уніфікована система ор-ганізаційно - розпорядчої документації», затвердженому Наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 року № 55, що є обовязковим для застосування в діяльності підприємств, установ, органі-зацій.

Відповідно до п. 5.23, п.5.26, п. 7.12 ДСТУ 4163-2003 «Уніфікована система організаційно - розпорядчої документації», підпис складається з назви посади особи, яка підписує документ, осо-бистого підпису, ініціалів і прізвища. Підпис розміщують підтекстом документа або під відміткою про наявність додатків. Підписується кожна сторінка не прошитого багатосторінкового документу, з відтиском печатки підприємства, установи,організації, іншої юридичної особи

Наданий позивачем - ПАТ КБ «ПриватБанк» витяг з Умов та Правил надання банківських по-слуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256 підписаний лише головою правління ПАТ КБ «Приватбанк», підпис відповідача ОСОБА_2 на ньому відсутній.

З заперечень щодо первісного позову та з зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 вбачаєть-ся, що вказані умови та правила надання банківських послуг їй для ознайомлення та підпису пред-ставниками банку не надавалися, з ним не узгоджувалися, їх примірник ОСОБА_2 не підпи-сувався та не отримувався, докази на це суду позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» не надані.

За даних обставин, вказані умови не є складовою частиною укладеного ОСОБА_2 до-говору з Банком, а їх положення не є обовязковими для сторони відповідача за первісним позовом та не можуть бути взяті до уваги при вирішенні справи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправо-мірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслід-ків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 1-3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'я-тою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимага-ється. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дій-сним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінте-ресована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі не-можливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, вико-наній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позивачем за пер-вісним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» не доведено наявності укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 кредитного договору № б/н від 17.12.2010 року та досягнення сторонами згоди щодо всіх його істотних умов.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що первісні позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Що стосується уточнених зустрічних позовних вимог, суд за-довольняє їх в повному обсязі на підставі зазначених вище доказів по справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи всі докази досліджені судом в судовому засіданні в їх сукупності, та приймаючи до уваги, що відповідач порушив право позивача, суд вважає необхідним позовні вимоги щодо розір-вання договору та стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, відсутні підстави для стягнення судових витрат на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», враховуючи, що судом винесено рішення про відмову в задово-ленні первісного позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмо-вити.

Зустрічну позову заяву ОСОБА_2 до публічного акціонерного това-риства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору недійсним задовольнити.

Визнати договір № б/н від 17 грудня 2010 року, укладеним між ОСОБА_5 та публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приват-Банк» - недійсним.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його прого-лошення через Каховський міськрайонний суд Херсонської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не ска-совано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О. Є. Терещенко