Справа № 535/279/16-ц
Провадження № 2/535/169/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року Котелевський районний суд Полтавської області в складі: головуючого-судді Якименко Т.О.,

при секретарі Балала Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Котельва справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Котелевського району Полтавської області, сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" про повернення земельної ділянки та заборони проводити обробіток земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Котелевського району Полтавської області, сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" в якому просить зобов`язати відповідачів повернути йому шляхом передачі в натурі за актом приймання-передачі, земельну ділянку площею 3, 5767 га, кадастровий №:00:002:0248, що розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Полтавської області, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та заборонити СТОВ "Україна" проводити обробіток, сільськогосподарські, землевпорядні та будь-які інші роботи на вказаній земельній ділянці.

Позов мотивує тим, що після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 27.05.2007 року, відкрилась спадщна , що складається з земельної ділянки площею 3, 5767 га, та яка була рішенням суду від 20.05.2013 року визнана відумерлою та передана у власність ОСОБА_2 сільської ради Котелевського району. 14.10.2014 року ухвалою Апеляційного суду Полтавської області рішення районного суду від 20.05.2013 року було скасовано, а позов прокурора про визнання спадщини відумерлою залишено без розгляду. Протягом 2015 року, за рішеннями Полтавського та Котелевського районних судів, було визнано за ним право власності на вказану земельну ділянку та скасовано право власності на неї за ОСОБА_2 сільською радою Котелевського району. Проте, за час перебування земельної ділянки у власності ОСОБА_2 сільської ради, нею був укладений договір оренди землі з СТОВ "Україна" від 23.09.2014 року, строком на 25 років. Він звертався до відповідачів з заявами про добровільне вирішення спору та повернення йому земельної ділянки, однак вирішити дане питання в добровільному порядку не вдалося. На даний час перебування належної йому земельної ділянки у СТОВ "Україна" позбавляє його можливості вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном.

В судове засідання позивач не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку.

Представник позивача у судовому засіданні ОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності від 21.04.2016 року, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала повністю з підстав викладених у позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Котелевського району Полтавської області в особі сільського голови ОСОБА_5, позовні вимоги визнала повністю, пояснивши, що дійсно на даний час позивач являється власником спірної земельної діянки та має право розпоряджатися нею на власний розсуд. Після скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку за сільською радою, вона неодноразово зверталася до орендаря СТОВ "Україна" з пропозиціями розірвати договір оренди землі за згодою сторін, але відповіді не отримала.

Представник відповідача СТОВ "Україна", яка діє за довіреність №293 від 05.10.2015 року ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову від 26.04.2016 року. Крім того пояснила, що позивач на момент укладення договору оренди землі не був її власником і господарство не заперечує проти заміни сторони договору з ОСОБА_2 сільської ради на позивача ОСОБА_1

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

За правилами ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається. як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 20 травня 2013 року визнано відумерлою спадщину у виді земельної ділянки площею 3,58 га (кадастровий № :00:002:0248), вартістю 85888 гривень 33 копійок, розташовану на території ОСОБА_2 сільської ради Котелевського району Полтавської області, право на яку згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 143979 належало ОСОБА_3, яка померла 27 травня 2007 року. Земельну ділянку площею 3,58 га передано у власність територіальній громаді ОСОБА_2 сільської ради Котелевського району Полтавської області.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №9757618 від 21.09.2013 року, на підставі вказаного рішення суду, за ОСОБА_2 сільською радою Полтавської області було зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку 20.09.2013 року.

23 вересня 2014 року ОСОБА_2 сільська рада Котелевського району уклала договір оренди землі з СТОВ "Україна", яким передала в оренду спірну земельну ділянку площею 3, 5767 га, строком на 25 років.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 14 жовтня 2014 року, рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 20 травня 2013 року скасовано, а заяву прокурора Котелевського району Полтавської області в інтересах держави в особі ОСОБА_2 сільської ради Котелевського району Полтавської області про визнання спадщини відумерлою, залишено без розгляду.

Починаючи з моменту, коли позивач дізнався про наявність судового рішення про визнання спадщини, яка відкрилась після смерті його матері ОСОБА_3 відумерлою та скасування вказаного рішення, він повідомляв сільську раду про оформення спадкових прав на землю за собою, та прохав не змінювати правовий статус земельної ділянки. Протягом 2015 року ОСОБА_1 неодноразово звертався до ОСОБА_2 сільської ради Котелевського району із заявами про передачу йому успадкованої ним земельної ділянки в натурі, як власнику.

Як встановлено у судовому засіданні, та не заперечується сторонами по справі, голова ОСОБА_2 сільської ради Котелевського району зверталась до відповідача СТОВ "Україна" з заявами про розірвання договору оренди землі за погодженням сторін, оскільки відпали правові підстави, на яких сільська рада володіла та розпоряджалась земельною ділянкою на момент укладання договору оренди. СТОВ "Правда" залишило вказані звернення без відповіді.

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 18 грудня 2015 року, скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 сільською радою Котелевського району Полтавської області за №2586210 на земельну ділянку площею 3,5767 га, кадастровий номер :00:002:0248 наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Котелевського району Полтавської області, та визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом, право власності на зазначену земельну ділянку.

20 січня 2016 року право власності на земельну ділянку площею 3,58 га (кадастровий № :00:002:0248) зареєстровано за позивачем ОСОБА_7 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №51926428 від 22.01.2016 року).

В даний час позивач ОСОБА_1 позбавлений можливості володіти, користуватись та розпоряджатись належною йому земельною на власний розсуд, окільки вона знаходиться в користуванні відповідача СТОВ "Україна" на підставі договору оренди землі від 23 вересня 2014 року.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 125, 126 3К України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав і посвідчується державним актом, який видається і реєструється сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Статтею 90 ЗК України визначено права власників земельних ділянок, зокрема, продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину, самостійно господарювати на землі, тощо та передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до вимог ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до правового висновку Верховного суду України викладеного у постанові від 16 квітня 2014 року, за змістом ст. 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Оскільки вказана земельна ділянка вибула із власності позивача поза його волею, тобто на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасованим, вказана земельна ділянка може бути витребувана у добросовісного набувача СТОВ "Україна", на підставі ст. 388 ЦК України, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають задоволенню.

Не може бути задоволена вимога позивача про повернення земельної ділянки завлена до ОСОБА_2 сільської ради, оскільки на даний час сільська рада не являється ні її власником, ні користувачем.

Разом з тим, суд розцінює заявлену позивачем вимогу про заборону СТОВ "Україна" проводити обробіток, сільськогосподарські, землевпорядні та інші роботи на спірній земельній ділянці, як один із видів забезпечення позову.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.06 року "Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд бере до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Враховуючи вищевикладене, судом не може бути задоволена зазначена вимога позивача.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 37, 27, 31, 57-60, ч.3 ст. 61, 88, 209-213, 215,218 ЦПК України, ст.93, п. д ч. 1 ст. 141 ЗК України, ст.ст.7, 387-388 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Котелевського району Полтавської області, сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" про повернення земельної ділянки та заборони проводити обробіток земельної ділянки, задоволити частково.

Зобов`язати сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Україна" повернути ОСОБА_1, шляхом передачі в натурі за актом приймання-передачі, земельну ділянку площею 3, 5767 га, кадастровий №:00:002:0248, що розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Полтавської області, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Стягти з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 551 (п`ятсот п`ятдесят одна) грн. 20 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя (підпис)

З оригіналом згідно:

Голова

Котелевського районного суду

Полтавської області ОСОБА_8