Справа № 629/5210/14-ц
Номер провадження 2/629/8/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2016 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судді Смірнової Н.А., за участю секретаря Соколенко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лозова, Харківської області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 22 квітня 2011 року ОСОБА_2 уклала кредитний договір б/н, згідно умов якого отримала картковий рахунок з кредитним лімітом кредитної лінії у розмірі 23000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення умов кредитного договору відповідач взяті на себе зобовязання належним чином не виконувала, в звязку з чим станом на 16.11.2014 року виникла заборгованість зі сплати кредитних зобовязань у розмірі 34155 гривень 10 копійок, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом у розмірі 23174 гривні 92 копійки; заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 8877 гривень 56 копійок; штраф (фіксована частина) у розмірі 500 гривень та штраф (процентна частина) у розмірі 1602 гривні 62 копійки. Відповідачу направлялася претензія, щодо вимог погашення суми заборгованості за кредитом, яка залишилася без уваги. В звязку з чим просить стягнути з відповідача по справі заборгованість за кредитом у розмірі 34155 гривень 10 копійок, а також судові витрати у розмірі 341 гривні 55 копійок.

12 листопада 2015 року відповідач ОСОБА_2 подала до суду зустрічну позовну заяву до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним в якій просила обєднати в одне провадження дану позовну заяву з первісним позовом, визнавши кредитний договір № б/н від 22.04.2011 року, укладений між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» недійсним, розірвавши ніби-то укладений договір з дати звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду, а саме з 19.11.2014 року. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 22 квітня 2011 року вона уклала кредитний договір б/н, згідно умов якого отримав картковий рахунок з кредитним лімітом кредитної лінії у розмірі 23000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. На даний час в неї виникла заборгованість за даним договором, в звязку з чим ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач вважає, що укладений договір є недійним, оскільки в спірному договорі відсутні обовязкові умови договору, передбачені чинним законодавством України, а саме: кредитний договір не укладено в письмовій формі.

Представник позивача за первісним позовом та представник відповідача по зустрічному позову в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності. При цьому вказала, що підтримує позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі та просила їх задовольнити, проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечує в повному обсязі. Раніше на адресу суду представником позивача надавалися заперечення щодо зустрічної позовної заяви в яких вона зазначала, що кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним, відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, підписавши яку Банк та клієнт приєднуються і зобовязуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, отже, заява про приєднання до Умов та Правил складають Договір про надання банківських послуг. Крім цього зазначала, що при укладенні договору вся необхідна інформація про умови кредитування та сукупну вартість кредиту була доведена до відома позичальника у вигляді другого примірника договору. Також зазначала, що спірний договір є договором приєднання, а тому для його укладення достатньо лише заяви клієнта, оскільки його умови викладені в інших документах. Відповідач за первісним позовом протягом часу дії договору не заявляв ніяким чином про свою незгоду з умовами отримання кредиту та не звертався про захист свого порушеного права, якщо він його таким вважав. Також ним не було надано доказів, що він під час отримання кредиту не був ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, умовами користування кредитною карткою. ПАТ КБ «Приватбанк» публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та правила надання банківських послуг на офіційному сайті банку за посиланням www.privatbank.ua. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг банку. Окрім того, Позивач за зустрічним позовом не надав до суду доказів введення його в оману при укладенні кредитного договору, тому просила відмовити в задоволенні зустрічного позову.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, про що свідчить довідка про доставку СМС-повідомлення про вручення судової повістки, причину неявки суду не повідомила.

Представник відповідача за первісним позовом та представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, але надав суду свою заяву в якій просив розглянути дану справу за його відсутністю та за відсутності його довірителя. При цьому уточнив зустрічну позовну заяву та просив визнати кредитний договір б/н від 22.04.2011 року недійсним, в іншій частині позовних вимог відмовився, також вважав позовні вимоги за первісним позовом такими, що не підлягають задоволенню, враховуючи обставини, викладені ним в запереченнях та зустрічній позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що уточнені зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню, а в задоволенні первісного позову слід відмовити виходячи з наступних встановлених обставин і відповідних їм правовідносин.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1 ст. 1056 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Кредитний договір є неукладеним (не відбувся), коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови, передбаченої законодавцем. Належною формою є письмова форма, про що вказано у ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України, ст. 1055 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, позивач посилається на те, що 22.04.2011 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір № б/н відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивач стверджує, що у звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором станом на 16.11.2014 року та відповідно до розрахунку заборгованості за договором відповідач має заборгованість у розмірі 34155 гривень 10 копійок, яка складається з наступного: заборгованості за кредитом у розмірі 23174 гривні 92 копійки; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 8877 гривень 56 копійок, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500 гривень (фіксована частина) та 1602 гривні 62 копійки (процентна складова).

Відповідно до приписів норми ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом проти задоволення первісного позову заперечувала, вказуючи на те, що вона не підписувала кредитний договір і поставила під сумнів належність наданих позивачем за первісним позовом копій документів, на які він посилається, як на докази обґрунтованості вимог даного позову.

В процесі розгляду справи, за її клопотанням, суд ухвалами витребував у ПАТ КБ «ПриватБанк» оригінал кредитного договору № б/н від 22.04.2011 року, розписку про отримання кредитної картки, відеозапис з банкомату, коли і ким були зняті кошти з кредитної картки, а також довідку про доходи, та інші документи, на підставі яких було оформлено кредитний договір № б/н від 22.04.2011 року.

Однак, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» оригіналу кредитного договору, який є джерелом спірних правовідносин сторін, та інших, витребуваних документів суду не надав, вказавши, що спірний кредитний договір було загублено в архівах Банку, у звязку з чим надати його для огляду в судове засідання не має можливості.

Відтак, враховуючи заяву відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом про те, що вона жодних документів на отримання у ПАТ КБ «Приватбанк» кредитних коштів не підписувала, а також, зважаючи на ненадання позивачем суду для огляду та для здійснення інших процесуальних дій оригіналів документів, які є належними і допустимими доказами істотних обставин даної справи, суд дійшов висновку про те, що позивач за первісним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» не виконав, передбаченого статтею 60 ЦПК України, процесуального обов'язку із доказування належними і допустимими доказами самого факту виникнення між сторонами кредитних правовідносин. Так, належними і допустимими доказами виникнення у відповідача грошових кредитних зобов'язань перед банком є оригінали заяви на видачу кредиту і відкриття карткового рахунку, розписки про отримання кредитної а також інші документи кредитної справи з його особистим підписом.

Разом з тим суд зазначає, що в матеріалах справи міститься анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» від 22 квітня 2011 року, складена та підписана ОСОБА_2.

Проте суд звертає увагу на ту обставину, що саме по собі складення та підписання ОСОБА_2 анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» не є договором кредиту та не свідчить про його укладення в подальшому.

Судом встановлено, що вказана анкета не містить відомостей про істотні умови договору, а саме про розмір грошових коштів, які банк зобовязується передати відповідачу, строки їх повернення, а також розмір відсотків які відповідач зобовязується сплатити за користування кредитом.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з вимогами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Положеннями ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи

Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з вимогами статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування судами норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» розяснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Суд зазначає, що згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обовязок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.

Проте, позивач ПАТ КБ «Приватбанк» доказів укладання з відповідачем ОСОБА_2, як з позичальником та споживачем послуг банку, кредитного договору № б/н від 22.04.2011 року в письмовій формі, та надання відповідачу банком його примірника, як то встановлено ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суду не надано.

Наведене є підставою для відмови у задоволенні первісного позову з огляду на те, що позивачем не було виконано свого обов'язку із доказування обґрунтованості і правомірності його вимог.

В обґрунтування своїх вимог позивачем надано лише копію вищевказаної анкети-заяви, розрахунок заборгованості, фото відповідача з карткою, та умови і правила надання банківських послуг, які не можуть бути визнані належними і допустимими доказами наявності кредитних правовідносин між сторонами саме з такими умовами повернення кредиту, на які вказує ПАТ КБ «ПриватБанк».

Встановлені під час судового розгляду та наведені вище обставини, відсутність належних та допустимих доказів в обґрунтування отримання відповідачем грошових коштів, їх розмір, нарахованих відсотків та пені, можливе внесення коштів в рахунок погашення заборгованості, переконує суд в тому, що обставини наведені позивачем ПАТ КБ «ПиватБанк» у позовній заяві не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Також позивачем за первісним позовом не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують правомірність нарахування заборгованості за кредитним договором у визначеному позивачем розмірі та відповідність вказаних нарахувань умовам кредитного договору

Слід зазначити, що додані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 06.03. 2010 року № СП-2010-256, на які посилається позивач та згідно умов яких банк може самостійно змінювати кредитний ліміт та умови кредитування клієнтів, не можуть бути взяті до уваги, оскільки у наданих правилах відсутній підпис відповідача ОСОБА_2, що остання ознайомлена з вказаними правилами та не є частиною укладеного відповідачем з банком 22.04.2011 року договору.

Відповідно до ч.1 ст. 208 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

При цьому ч. 2 ст. 208 ЦК України встановлює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами).

Вимоги до оформлення документів, в тому числі щодо їх підпису, встановлені в національному стандарті Державна уніфікована система документація ДСТУ 4163-2003 «Уніфікована система організаційно - розпорядчої документації», затвердженому Наказом Держспоживстандарту України від 07.04. 2003 року № 55, що є обовязковим для застосування в діяльності підприємств, установ, організацій.

Відповідно до п. 5.23, п.5.26, п. 7.12 ДСТУ 4163-2003 «Уніфікована система організаційно - розпорядчої документації», підпис складається з назви посади особи, яка підписує документ, особистого підпису, ініціалів і прізвища. Підпис розміщують підтекстом документа або під відміткою про наявність додатків. Підписується кожна сторінка не прошитого багатосторінкового документу, з відтиском печатки підприємства, установи,організації, іншої юридичної особи

Наданий позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджені наказом від 06.03. 2010 року № СП-2010-256 підписаний лише головою правління ПАТ КБ «Приватбанк», підпис відповідача ОСОБА_2 на ньому відсутній.

З заперечень щодо первісного позову та з зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що вказані умови та правила надання банківських послуг їй для ознайомлення та підпису представниками банку не надавалися, з ним не узгоджувалися, їх примірник нею не підписувався та не отримувався, докази на це суду позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» не надані.

За даних обставин, вказані умови не є складовою частиною укладеного ОСОБА_2 з банком договору, а їх положення не є обовязковими для сторони відповідача за первісним позовом та не можуть бути взяті до уваги при вирішенні справи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 1-3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позивачем за первісним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» не доведено наявності укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 кредитного договору № б/н від 22.04.2011 року та досягнення сторонами згоди щодо всіх його істотних умов.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що первісні позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Що стосується уточнених зустрічних позовних вимог, суд задовольняє їй в повному обсязі на підставі зазначених вище доказів по справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи всі докази досліджені судом в судовому засіданні в їх сукупності, та приймаючи до уваги, що відповідач порушив право позивача, суд вважає необхідним позовні вимоги щодо розірвання договору та стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, відсутні підстави для стягнення судових витрат на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», враховуючи, що судом винесено рішення про відмову в задоволенні первісного позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214 - 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 202, 203, 204, 207, 208, 215, 216, 525, 526, 638, 639, 1050, 1054, 1055, 1056 ЦК України, ст. 11 Законом України «Про захист прав споживачів», постановою № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування судами норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Уточнений зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати кредитний договір б/н від 22 квітня 2011 року, укладений між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 недійсним.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.А. Смірнова