Ухвала

іменем україни

27 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Коротуна В.М., Маляренка А.В.,

ПаріновоїІ.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Харків Техноткань» про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Харків Техноткань» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа - ОСОБА_3, про визнання договору поруки припиненим, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області від 21 липня 2015 року та касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 21 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Харків Техноткань» (далі - ТОВ «Харків Техноткань») про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 19 травня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № СМ-SME700/175/2008DD09, згідно з яким останній отримав кредит у сумі 83 270 доларів США зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених цим договором. На забезпечення виконання позичальником взятих за кредитним договором зобов'язань 19 травня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» і ТОВ «Харків Техноткань» було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником зобов'язань перед кредитором у повному обсязі. У квітні 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфеля, відповідно до якого до ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» перейшли всі права вимоги до боржника за вказаним кредитним договором. У зв'язку з порушенням позичальником умов кредитного договору щодо вчасного погашення кредиту і сплати процентів утворилася заборгованість, яка станом на 26 вересня 2014 року з урахуванням пені складає 5 825 231 грн 61 коп., яку позивач просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів, а також судові витрати.

У лютому 2015 року ТОВ «Харків Техноткань» звернулося до суду із зустрічним позовом про визнання припиненим договору поруки, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Харків Техноткань», та стягнення судових витрат. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що кредитор змінив строки виконання зобов'язання, вимагаючи дострокового повернення частини кредиту, що залишилась, сплати процентів, пред'явивши до суду позов про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором. Зазначив, що до моменту пред'явлення первісного позову у цій справі жодних вимог до поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором не заявлялося, а тому позивачем пропущено шестимісячний строк для звернення до суду з вимогою до поручителя, тому договір поруки припинений із 23 жовтня 2010 року на підставі ст. 559 ЦК України.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 квітня 2015 року у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено.

Зустрічний позов ТОВ «Харків Техноткань» задоволено.

Визнано припиненим договір поруки № SR-SME700/175/2008, укладений 19 травня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» і ТОВ «Харків Техноткань».

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 21 липня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за тілом кредиту - 61 526,88 доларів США, що еквівалентно 796 773 грн 09 коп., пеню у сумі 796 773 грн, а всього - 1 593 546 грн 09 коп.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить скасувати рішення суду першої інстанції у частині задоволення зустрічного позову ТОВ «Харків Техноткань» та у частині відмови у задоволенні первісного позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ТОВ «Харків Техноткань», а також скасувати рішення суду апеляційної інстанції у частині залишення без змін рішення суду першої інстанції і направити справу на новий розгляд до апеляційного суду із підстав порушення судами норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів, виходячи за межі доводів касаційних скарг згідно з ч. 3 ст. 335 ЦПК України, дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна», суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

На обґрунтування такого висновку суд зазначив, що 22 квітня 2010 року ПАТ «ОТП Банк» зверталося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 19 травня 2008 року № СМ-SME700/175/2008DD09 у розмірі 774 662 грн 99 коп., таким чином, як зазначив суд, відповідно до положень п. 1.9.1 кредитного договору та ст. 1050 ЦК України кредитор скористався правом на повернення кредиту достроково, чим змінив дату виконання основного зобов'язання.

Отже, суд дійшов висновку, що позовна давність за вимогами кредитора про повне повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом повинна обчислюватися з моменту настання строку їх повернення, тобто з 22 квітня 2010 року та протягом наступних трьох років - до 22 квітня 2013 року, проте до суду з цим позовом банк звернувся лише 02 жовтня 2014 року, що відповідно до положень ст. 256, ч. ч. 1, 5 ст. 261, ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3

Щодо позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до поручителя ТОВ «Харків Техноткань», то суд дійшов висновку, що відповідно до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України право кредитора на пред'явлення вимоги до поручителя про виконання зобов'язання виникло починаючи із 22 квітня 2010 року, діяло протягом наступних шести місяців та припинилося 23 жовтня 2010 року. Отже, суд дійшов висновку про припинення із 23 жовтня 2010 року поруки ТОВ «Харків Техноткань» за договором поруки від 19 травня 2008 року № SR-SME700/175/2008.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції про припинення поруки ТОВ «Харків Техноткань», зазначивши, що право вимоги банку до поручителя про виконання порушеного боржником зобов'язання щодо повернення кредиту виникло з 20 вересня 2011 року та діяло протягом наступних шести місяців відповідно до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України, у той час як до суду із зазначеним позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося у жовтні 2014 року.

Проте апеляційний суд не погодився із висновками суду першої інстанції у частині вирішення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості та, вирішуючи справу в зазначеній частині позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна», виходив із того, що оскільки умовами укладеного між сторонами у справі кредитного договору встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, тому і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення; при цьому несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту та сплата процентів повинні здійснюватися позичальником відповідно до графіка, який є невід'ємною частиною кредитного договору, частинами, встановленими числами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

При цьому суд установив, що згідно з наданими позивачем розрахунками заборгованості позичальник починаючи із 27 листопада 2008 року допустив порушення умов кредитного договору щодо сплати щомісячних платежів, а до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості банк звернувся 02 жовтня 2014 року.

Виходячи з вищевикладеного апеляційний суд дійшов висновку, що строк позовної давності за позовними вимогами ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості сплинув лише по окремій частині платежів за період із 27 листопада 2008 року до 20 вересня 2011 року; щодо позовних вимог за період із 20 жовтня 2011 року до травня 2023 року, то цей строк позивачем не пропущено.

Однак із вказаними висновками апеляційного суду погодитися не можна з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо змісту, рішення апеляційного суду повинно мати: мотивувальну частину із зазначенням мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; назви, статті закону, на підставі якого вирішено справу; резолютивну частину із зазначенням висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку апеляційного суду по суті позовних вимог.

Проте рішення апеляційного суду зазначеним нормам процесуального права не відповідає.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Усупереч положенням ст. ст. 303, 304, 316 ЦПК України апеляційний суд не надав належної оцінки зібраним у справі доказам, не звернув достатньої уваги на ту обставину, що у квітні 2010 року кредитор вже звертався до суду із позовом до боржника про стягнення кредитної заборгованості, у зв'язку із чим суд не встановив обставин і фактів, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме: не з'ясував результату розгляду вищевказаного позову та залежно від цього у достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин, предметом і підставами цього позову, що призвело до порушення норм процесуального права - неповноти встановлених фактичних обставин справи.

Суд залишив поза увагою положення ч. 1 ст. 61 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

На порушення вищевказаних норм процесуального права апеляційний суд не зазначив обставин і фактів на спростування висновків суду першої інстанції про те, що відповідно до положень п. 1.9.1 кредитного договору та ст. 1050 ЦК України кредитор скористався правом на повернення кредиту достроково, чим змінив дату виконання основного зобов'язання, тому позовна давність за вимогами кредитора про повне повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом повинна обчислюватися з моменту настання строку їх повернення - 22 квітня 2010 року та спливла 22 квітня 2013 року, а до суду з цим позовом банк звернувся лише 02 жовтня 2014 року, що відповідно до положень ст. 256, ч. ч. 1, 5 ст. 261, ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3

Враховуючи вищевказане, помилковим є висновок апеляційного суду про задоволення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до відповідача ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за період, починаючи із 20 жовтня 2011 року.

Щодо зустрічного позову ТОВ «Харків Техноткань» до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», третя особа - ОСОБА_3, про визнання договору поруки припиненим, то слід зазначити наступне.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого, у разі укладення між ними кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов'язання між ними не виникає солідарної відповідальності між собою.

За таких обставин кредитор, керуючись ст. 543 ЦК України, має право на свій розсуд пред'явити вимогу до боржника й кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі чи частково, але поручитель, що виконав зобов'язання, не вправі пред'явити вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом. З урахуванням цього суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Однак, розглядаючи разом із первісним позовом зустрічний позов ТОВ «Харків Техноткань» до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», суд не дослідив питання про те, чи може указаний позов розглядатися у порядку цивільного судочинства у межах цієї справи.

Таким чином, апеляційний суд у достатньому обсязі не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції по суті вирішеного спору, що призвело до порушення норм процесуального права.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню частково, а ухвалене у справі рішення апеляційного суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3 та Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 21 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: В.М. Коротун

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак