Справа №588/1275/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Шевченко В. С.
Номер провадження 22-ц/788/208/16 Суддя-доповідач - Дубровна В. В.
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 лютого 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Криворотенка В. І. , Лузан Л. В.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс»

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 30 листопада 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс»

про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ПБП «Азовінтекс» про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунків при звільненні та моральної шкоди у сумі 5 000 грн., остаточно уточнивши позов, просив вимогу щодо стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати залишити без розгляду та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки заробітної плати за період з 19 травня 2015 року по 16 липня 2015 року включно, а також моральну шкоду в сумі 1 000 грн. Свої вимоги мотивував тим, що з 01 лютого 2007 року по 19 травня 2015 року він працював на підприємстві відповідача та внаслідок систематичного порушення його трудових прав та несвоєчасної виплати заробітної плати звільнився за власним бажанням, за ст.38 КЗпП України. В день звільнення, 19 травня 2015 року, з ним не був проведений повний розрахунок та не виплачена зарплата. Борг за червень 2015 року по зарплаті становив 8245,75 грн. Після звільнення відповідач частинами виплатив нараховану зарплату: 22 травня 2015 року - 809,37 грн., 29 травня 2015 року - 367,63 грн., 04 липня 2015 року 2000 грн. та останній платіж був сплачений 16 липня 2015 року 4 245,75 грн. Вважає, що таким діями відповідача йому була спричинена моральна шкода, яка підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 30 листопада 2015 року позов ОСОБА_1 у частині стягнення компенсації за порушення строків виплати заробітної плати залишений без розгляду.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 30 листопада 2015 року позов ОСОБА_1 задоволений.

Стягнуто з ТОВ «ПБП «Азовінтекс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 19 травня 2015 року по 16 липня 2015 року включно в розмірі 9 502 грн. 68 коп. з відрахуванням належних до сплати податків, моральну шкоду в розмірі 1 000 грн. та в дохід держави судовий збір у розмірі 1 705 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі ТОВ «ПБП «Азовінтекс» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким суттєво зменшити суму, яка підлягає стягненню на користь позивача.

При цьому зазначає, що під час судового розгляду відповідач надав суду достатні докази про те, що підприємство здійснювало свою будівельну діяльність виключно на території Донецької та Луганської областей, а також Автономної республіки Крим. Після окупації вищевказаних територій, підприємство було змушене припинити там будь-яку діяльність та втратило значну кількість будівельної техніки та виробничих потужностей. Різке падіння попиту на будівельні послуги та розміщення на розташованих на неокупованій території Донецької області об`єктів ТОВ «ПБП «Азовінтекс» навчальних полігонів та військових баз Національної гвардії та Збройних сил України лише погіршило і без того складну фінансову ситуацію. Під час мобілізації транспортних засобів Товариство передало 20одиниць техніки полку спеціального призначення «Азов». За даних обставин Товариство було змушене звернутися до Торгово - промислової палати України із заявою, яка була задоволена, про видачу відповідного сертифікату, який засвідчив факт настання для підприємства обставин непереборної сили, безпосередньо пов`язаних з проведенням АТО на території Донецької та Луганської областей. Однак, незважаючи на обставини, що склалися, Товариство своєчасно сплачує усі передбачені законодавством податки та збори, а також докладає всіх можливих зусиль для своєчасного надходження грошових коштів на виплату заробітної плати всім без винятку працівникам. Вважає, що затримка розрахунків з позивачем виникла не з причини відсутності коштів у роботодавця у зв`язку з неналежним господарюванням, а через непереборну силу, яка безпосередньо пов`язана з проведенням АТО на території Луганської та Донецької областей. З посиланням на п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» просить суттєво зменшити суму стягнення на користь позивача. Крім того, не погоджується з сумою розрахунку, оскільки за графіком п`ятиденного робочого тижня з вихідними днями у суботу та неділю у 2015 році вихідний день у неділю 31 травня був перенесений на понеділок 01 травня, таким чином з 19 травня 2015 року по 16 липня 2015 року середньостатистична тривалість робочих днів, за які підлягає стягненню середній заробіток, складає 42 дні, а не 43 дні. Сума середнього заробітку становить 9 071 грн. 16 коп., а не 9502 грн. 68 коп., як зазначив суд. Також не погоджується з розміром стягнутої на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, оскільки вважає, що при визначенні її розміру, судом першої інстанції не враховані вимоги ст.237-1 КЗпП України та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України викладеного у п.9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Крім того, вважає, що позивачем не надано жодного доказу спричинення моральної шкоди та розрахунку її розміру.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , яка проти скарги заперечує, вивчивши матеріали справи, перевіривши рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходив з того, що відповідачем були порушені вимоги закону, зокрема положень ст. 116 КЗпП України, що дає підстави відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України стягнути на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені. Стягуючи на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1 000 грн. дійшов до висновку про те, що розмір заявленої моральної шкоди є обґрунтованим та відповідає характеру та обсягу страждань позивача у зв`язку з порушенням його трудових прав, характеру та тривалості немайнових втрат.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначених вимог суд першої інстанції не дотримався.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «ПБП «Азовінтекс» з 01 лютого 2007 року по 19 травня 2015 року, працював на посаді обліковця, з якої звільнився за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України (а.с.7,36).

У день звільнення 19 травня 2015 року повний розрахунок з позивачем не був проведений, що підтверджується розрахунковим листом за червень 2015 року (а.с.9), згідно якого заборгованість ТОВ «ПБП» Азовінтекс» по заробітній платі перед позивачем склала суму в розмірі 8245,75 грн.

Після звільнення відповідач виплатив ОСОБА_1 нараховану зарплату частинами: 22 травня 2015 року - 809,37 грн., 29 травня 2015 року - 367,63 грн., 04 липня 2015 року - 2000 грн., останній платіж був сплачений 16 липня 2015 року - 4 245,75 грн. (а.с.9-10).

Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до часини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, за положеннями статті 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Відповідно до висновку Торгово - промислової палати України від 31 грудня 2014 року за № 6859/05-4 (а.с. 24) встановлено, що терористичні акти, диверсії, захоплення будівель і споруд, захоплення заручників, блокування і пошкодження об`єктів транспортної системи, відсутність ефективного контролю органів державної влади України в м.Алчевську Луганської області, що підтверджується листами СБУ від 13 червня 2014 року за № 33/2117, 04 липня 2014 року №16/3105 та Міністерства внутрішніх справ України від 26 червня 2014 року № 12/3-2428, станом на 20 червня 2014 року унеможливлюють проведення господарської діяльності на території м.Алчевська та виконання зобов`язань, зокрема, справляння та сплати податків та обов`язкових платежів, а тому, Торгово-промислова палата України дійшла висновку про те, що дійсно настали обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини) з 20 червня 2014 року для ТОВ «ПБП «Азовінтекс» при здійсненні господарської діяльності на території м.Алчевська Луганської області, які свідчать про наявність загрози виникнення/накопичення податкового боргу та є підставою для відстрочення грошових зобов`язань/податкового боргу. На момент видачі сертифікату (висновку) Торгово-промисловою палатою України форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо (а.с.24).

Згідно довідки від 10 серпня 2015 року, виданої військовою частиною № НОМЕР_1 Окремого загону спеціального призначення «Азов», з 08 червня 2014 року належні ТОВ «ПБП «Азовінтекс» транспортна дільниця (Приморський район м.Маріуполь) та промислові бази (Орджонікідзевський район м.Маріуполь) є територією тимчасового розміщення особового складу та техніки Полку «Азов» у рамках проведення АТО у Донецькій та Луганській областях. Об`єкти є територією з обмеженим доступом. Строк розміщення на час проведення АТО у м.Маріуполі Донецької області. Полк «Азов» також підтверджує факт мобілізації 20 одиниць транспортних засобів належних ТОВ «ПБП «Азовінтекс» (а.с.25).

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що затримка виплати ОСОБА_1 належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України відбулася з вини ТОВ «ПБП «Азовінтекс».

Про зазначене йдеться в Постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі 6-2159цс-15, яка згідно ст.360-7 ЦПК України є обов`язковою для застосування для всіх суб`єктів владних повноважень та для суду.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно з ч.1,2 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4)порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Згідно ч.2 ст. 88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на викладене, підлягає компенсації за рахунок держави на користь ТОВ «ПБП «Азовінтекс» сплачений ним судовий збір у розмірі 535 грн.92 коп.(110% від ставки, яка підлягала сплаті при подачі позову - 487,2 грн.х110%)

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.1,2,3,4, ч.2, ч.3, 313, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс» задовольнити.

Скасувати рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 30 листопада 2015 року.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Компенсувати за рахунок держави сплачений Товариством з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс» судовий збір у розмірі 535 грн. 92 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді