Провадження № 2/359/582/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.,

при секретарі - Шляхетко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3, про захист виключних авторських прав,-

В С Т А Н О В И В :

15.12.2015 позивач ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про захист виключних авторських прав та просить суд захистити порушені фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 шляхом неодноразового розповсюдження та публічного показу твору образотворчого мистецтва, авторські права ОСОБА_1, шляхом: стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на його користь суму компенсації в розмірі 27560,00 грн. та судові витрати (а.с.1-3).

Свої вимоги позивач обґрунтовує, посилаючись на вимоги ст.1, п. «г» ч.2 ст.52 Закону України «Про авторське право та суміжні права» та ст.ст.432, 438-441 ЦК України, а також наступним. 10 та 11 грудня 2015 року в належному ФОП ОСОБА_2 магазині канцтоварів «Канцленд «ОСОБА_2», що знаходиться за адресою Київська область, м.Бориспіль, вул.Нижній вал,2 зафіксовано факт розповсюдження (реалізації, продажу) товару: магніт сувенірний, в якому відтворено твір образотворчого мистецтва, авторські права на який належать позивачу. Обидва факти реалізації вказаного товару підтверджуються розрахунковими документами - товарними чеками від 10.12.22015 та від 11.12.2015. Позивач стверджує, що у 2011 році фізична особа ОСОБА_3 на замовлення позивача своєю творчою працею створила Твір, у якому зображено хлопчину, одягненого в національний одяг та з прапором України в руках, що підтверджується ОСОБА_4 договором замовлення на створення Твору від 055.08.2011 року та Актом прийому-передачі роботи до ОСОБА_4 договору замовлення від 05.09.2011 року, відповідно до яких він набув майнові права на твір, а саме: на використання Твору, виключне право дозволяти використання Твору, право перешкоджати неправомірному використанню Твору, в тому числі забороняти таке використання. Він вважає, що суми компенсації по 10 мінімальних заробітних плат за кожне окреме порушення авторських прав буде достатньо для поновлення його майнових авторських прав, що в грошовому еквіваленті складає: 20 х 1378,00= 27560 грн.

В судовому засіданні позивач повністю підтримав заявлені позовні вимоги та викладені в позовній заяві обставини, додатково пояснив наступне. Він замовив у Федько свій портрет як хлопця у вишиванці з прапором в руках для того, щоб використовувати його як аватар у соцмережі та, отримавши зображення, у вересні 2011 року розмістив його у соцмережі «Фейсбук» та «В контакті». Потім він став помічати, що його зображення відтворюють без його дозволу та для захисту порушеного права, почав звертатися до суду. Йому відомо, що автор малюнка не зареєструвала своє авторське право, а укладений між ним та автором до ОСОБА_4 договір лише переданий на реєстрацію, проте зазначає, що чинне законодавство захищає авторське права та виключні авторські права незалежно від того, чи було таке право зареєстровано. Він зазначає, що автором був створений малюнок за допомогою компютерної графіки та є компютерним файлом, який зберігається у автора, він отримав електрофотокопію ту, що зазначено в акті приймання-передачі. Йому не відомо, хто виготовив магніти та відтворив на них авторське зображення та зазначає, що при порівнянні зображень на придбаних ним в належному позивачу магазині магнітах та на оригінальному зображенні можна візуально встановити їх схожість, а саме: колір волосся, кут нахилу прапора, вишиванка, колір вишивки, напис «ОСОБА_5!» зі зображенням шаблі лезом до гори, спосіб тримання древка, вишивка на манжетах вишиванки, спільні риси у рисах обличчя. На наданому ним відеозаписі зображено як він 10 та 11 грудня 2015 року придбав у магазині «Канцленд «ОСОБА_2» магніти сувенірні, в яких відтворено твір образотворчого мистецтва, авторські права на який належать йому. Оригінали магнітів були ним надані суду для огляду, а приєднаних до позовної заяви фотокопії магнітів він збільшив розмір зображення магнітів та зробив фотокопію чорно-білою.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що позивачем не доведено заявлені позовні вимоги. Він зазначає, що відповідач придбала магніти сувенірні на ринку «Петрівка» в м.Києві, на підтвердження чого надає накладну. Він звертає увагу, що зображення на магнітах не є тим зображенням, яке долучив позивач до позовної заяви, як до Акту прийому-передачі роботи, оскільки відрізняється за розміром, кольором, використаними в зображенні елементами. Він звертає увагу суду, що в наданому позивачем ОСОБА_4 договорі замовленні зазначено про те, що за цим договором мав бути виготовлений твір образотворчого мистецтва, а саме: портрет мальоване зображення Замовника, тобто позивача. Він, не визнає, та звертає увагу суду, що ані зображення в Акті прийому-передачі роботи, ані на магнітах не схоже на позивача окрім кольором волосся, і позивачем не надано оригінал твору - мальоване зображення замовника, та не доведено його створення автором, відсутні будь-які докази, що такий портрет був намальований, створений третьою особою. Він вважає, що оскільки позивачем не надано оригінал твору, не має предмету дослідження, нема з чим порівнювати. Він також звертає увагу, що позивачем в позовній заяві стверджувалось та в договорі зазначено що твір - це мальоване зображення, що це твір образотворчого мистецтва, в той час як в судовому засіданні позивач зазначив, що твір - це результат створення компютерної програми, щодо якої встановлений інший порядок доказування її створення, і позивачем таких доказів надано не було. Він зазначає, що відповідач стверджує, що позивачем ініційовано велика чисельність подібних позовів та, оскільки у 2011 році магніти відповідачем були придбані в тому числі в особи, схожої на позивача, відповідач припускає, що позивач, отримавши дані осіб, які придбали товари з необхідним йому зображенням, тепер звертається до цих осіб з позовами з метою неправомірного збагачення.

Залучена до участі у справі третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, будь-яких пояснень до суду до вказаної дати судового розгляду справи не подала.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Сторонам судом було розяснено, що відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України судом було розяснено особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, та попереджено про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

В тому числі розяснено, що відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Так, з наданих позивачем письмових доказів вбачається, що 05 серпня 2011 року між ним та третьою особою ОСОБА_3 було укладено ОСОБА_4 договір замовлення, відповідно до підпункту п.2.1 пункту 2 якого Автор третя особа ОСОБА_3 зобовязується створити і передати Замовнику позивачу ОСОБА_1 твір образотворчого мистецтва Портрет, в строк до 05 вересня 2011 року, а також відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 автор зобовязується разом з матеріальним носієм Твору передати (відчужити) Замовнику, у відповідності з умовами даного Договору і керуючись положеннями ст.ст.440,441 Цивільного кодексу України та ст.ст.15,31 Закону України «Про авторське право і суміжні права», майнові права на Твір, а саме: право на використання Твору; виключне право дозволяти використання Твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання (а.с.9-11).

За змістом пункту 1 ОСОБА_4 договору замовлення, портрет- мальоване зображення Замовника, що створено працею автора.

Крім того, з наданого позивачем ОСОБА_6 прийому-передачі роботи від 05 вересня 2011 року (а.с.12-13) вбачається, що він складений та підписаний від імені ОСОБА_1 як Замовника та ОСОБА_3 як Автора, та за змістом пункту 1.1 якого має підтверджувати, що у відповідності з ОСОБА_4 договором замовлення від 05 серпня 2011 року Автор створив і передав Замовнику Твір образотворчого мистецтва, зображення якого міститься безпосередньо а самому акті (а.с.12)

Встановлено, що ані ОСОБА_4 договір замовлення від 05 серпня 2011 року ані Акт прийому-передачі роботи до ОСОБА_4 договору Замовлення від 05 серпня 2011 року, датований 05 вересня 2011 року, не містять детального опису твору, який мав бути створений, або був створений автором на замовлення позивача, в тому числі ні розміри, ні використані елементи ні характер зображення.

Враховуючи викладене, суд виходить зі змісту наданого позивачем ОСОБА_4 договору замовлення від 05 серпня 2011 року та акту прийому-передачі роботи від 05 вересня 2011 року до вказаного договору, а саме, що створений твір має бути твором образотворчого мистецтва та портретом , мальованим зображенням позивача, як Замовника твору, та мав бути створений творчою працею автора ОСОБА_3, третьої особи у справі.

Позивачем визнано той факт, що він не отримував оригіналу свого мальованого зображення, оскільки це є компютерним файлом, який зберігається у автора та що ним надано електрофотокопію його зображення, яке міститься в Акті прийому-передачі роботи.

За змістом ч.1 ст.433 ЦК України об'єктами авторського права є твори, а саме: 1) літературні та художні твори, зокрема: романи, поеми, статті та інші письмові твори; лекції, промови, проповіді та інші усні твори; драматичні, музично-драматичні твори, пантоміми, хореографічні, інші сценічні твори; музичні твори (з текстом або без тексту); аудіовізуальні твори; твори живопису, архітектури, скульптури та графіки; фотографічні твори; твори ужиткового мистецтва; ілюстрації, карти, плани, ескізи і пластичні твори, що стосуються географії, топографії, архітектури або науки; переклади, адаптації, аранжування та інші переробки літературних або художніх творів; збірники творів, якщо вони за добором або упорядкуванням їх складових частин є результатом інтелектуальної діяльності; 2) комп'ютерні програми; 3) компіляції даних (бази даних), якщо вони за добором або упорядкуванням їх складових частин є результатом інтелектуальної діяльності; 4) інші твори.

При цьому ч.4 вказаної статті передбачає, що комп'ютерні програми охороняються як літературні твори.

Виходячи з визначення термінів, наведеному в ст.1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» твір образотворчого мистецтва - скульптура, картина, малюнок, гравюра, літографія, твір художнього (у тому числі сценічного) дизайну тощо; комп'ютерна програма - набір інструкцій у вигляді слів, цифр, кодів, схем, символів чи у будь-якому іншому вигляді, виражених у формі, придатній для зчитування комп'ютером, які приводять його у дію для досягнення певної мети або результату (це поняття охоплює як операційну систему, так і прикладну програму, виражені у вихідному або об'єктному кодах);

Відповідно до вимог ч.1,2 ст.435 ЦК України первинним суб'єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства).

Суб'єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

За змістом ч.1 ст.437 ЦК України авторське право виникає з моменту створення твору.

За змістом ч.1, 2 ст.121 Закону України «Про авторське право і суміжні права» первинним суб'єктом, якому належить авторське право, є автор твору; за відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства).

Авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей.

Проте будь-яких належних і допустимих доказів того, що таке мальоване зображення позивача, яке зазначено в наданих позивачем ОСОБА_4 договорі замовленні та Акті приймання-передачі роботи було створено автором ОСОБА_3 суду надано не було та не зазначено джерел їх здобуття.

Позивачем визнано, що надане до позовної заяви зображення не є оригіналом твору.

Дослідженням наданої позивачем фотокопії оригінального примірника твору (а.с.7) встановлено, що зображення на ній за розмірами відрізняються від зображенні, яке відтворене в Акті приймання-передачі роботи (а.с.12) та не містить будь-яких даних щодо його автора, оскільки не підписано автором, не містить знаку охорони авторського права, передбаченого ч.3 ст.11 Закону України «Про авторське право та суміжні права», реєстрація авторського права, як визнано позивачем, також не здійснювалось.

Відповідно до вимог ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може здійснюватись на припущеннях.

Враховуючи, що позивачем не доведено факт створення твору образотворчого мистецтва третьою особою ОСОБА_3, та що вказана особа є автором наданого позивачем зображення «хлопчини, одягненого в національний одяг та з прапором України в руках», суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено, що він є належним позивачем у справі, а саме, що до нього перейшли передбачені договором виключні авторські права (майнові права інтелектуальної власності), до яких, зокрема, віднесено: 1) право на використання твору; 2) виключне право дозволяти використання твору; 3) право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом (ч. ст.440 ЦК України, ст.15 Закону України «Про авторське право і суміжні права»).

Та обставина, що в магазині «Канцелнд «ОСОБА_2», в якому здійснює підприємницьку діяльність відповідач ОСОБА_2 10 та 11 грудня 2015 року було реалізовано магніти із зображенням хлопчини, одягненого в національний одяг та з прапором України в руках, що підтверджується наданими позивачем товарними чеками №1 від 10.12.2015, №1 від 11.12.2015 (а.с.8), здійсненими позивачем відеозаписами, які містяться на долученому до матеріалів справи компакт-диску, а також дослідженими в судовому засіданні оригіналами придбаних позивачем магнітів, не є достатнім доказом того, що авторські права позивача були порушені та не є підставою для виплати компенсації в порядку, визначеному п. «г» ч.2 ст.52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», оскільки позивачем не доведено, що він набув такі права у встановленому законом порядку.

Крім того, суд звертає увагу, що будь-яких належних і допустимих доказів того, що на придбаних магнітах та долученому до позовної заяви фотокопії оригінального примірника Твору, як про це зазначено позивачем, має місце відтворення такого твору, суду надано не було, оскільки візуально ці зображення не є ідентичними та мають як схожі риси так і розбіжності, а клопотання про призначення відповідної експертизи з метою встановлення, чи є зображення на придбаних позивачем магнітах відтворенням чи переробкою твору, та чи містить цей твір ознаки авторського права і чи є він результатом творчої праці третьої особи ОСОБА_3, заявлено не було.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до переконання, що позивачем не доведено заявлені позовні вимоги, в звязку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до вимог ст..88 ЦПК України у звязку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору (а.с.4) відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 169, 209, 212, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3, про захист виключних авторських прав відмовити повністю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга Апеляційному суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В.Муранова-Лесів