Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 332/4448/15 Головуючий у 1 інстанції: Мєркулова Л.О.
Провадження № 22-ц/778/865/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

секретар: Мельник З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5, про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5, про стягнення боргу.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що їй на праві приватної власності належить 1/4 частина будинку № 69 по вул. Причальній в м. Запоріжжі, з відповідною частиною господарських і побутових будівель і споруд, ОСОБА_5 1/4 частина вищезазначеного домоволодіння.

Відповідач ОСОБА_3 є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_6 і право власності на 1/2 частину будинку він отримав як спадщину після ОСОБА_6

За рішенням Заводського суду м. Запоріжжя від 03.11.2004 року з ОСОБА_6 за порушення ОСОБА_7 користування електричною енергією на користь ВАТ «Запоріжжяобленерго» стягнуто 10 5 41,38 грн.

Через наявність заборгованості ОСОБА_6 її проживання в будинку було неможливо, тому вона була змушена оплатити весь борг в сумі 11 190,38 грн.

Вважає, що діяла в інтересах всіх співвласників.

З ОСОБА_5 вона досягла згоди щодо добровільної виплати на її користь 1/4 частини боргу.

Посилаючись на викладені обставини та ст.ст. 360,1231,1282 ЦК України, просила суд стягнути з ОСОБА_3 1/2 частину боргу, яка відповідає належній йому 1/2 частині у вищезазначеному домоволодінні, в сумі 5595,19 грн. та понесені нею судові витрати.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 5595,19 грн. та понесені нею судові витрати у розмірі 487,20 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, судові витрати покласти на позивача.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України ).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 608 ЦК України зобов'язання припиняються смертю боржника, якщо воно нерозривно пов'язане з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

За положеннями ст. 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. До спадкоємця переходить обов'язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.02.2002 року контролерами ВАТ «Запоріжжяобленерго» був складений акт № 001936 про порушення споживачем ОСОБА_8 ОСОБА_7 користування електричною енергією за адресою: м. Запоріжжя, вул. Причальна, 69 (а.с.10).

09.04.2004 року контролерами ВАТ «Запоріжжяобленерго» було складено ще один акт № 040524 про порушення споживачем ОСОБА_8 ОСОБА_7 користування електричною енергією за вищезазначеною адресою (а.с11).

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03.11.2004 року позов ВАТ «Запоріжжяобленерго» задоволено, з ОСОБА_6 на користь позивача у зв»язку з порушенням відповідачем ОСОБА_7 користування електричною енергією (самовільне підключення після відключення) стягнуто 10 541,38 грн. (а.с.124). Рішення суду набуло чинності 06.12.2004 року.

За рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12.08.2010 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_3 до ОСОБА_10, Запорізької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом за ОСОБА_3 визнано право власності на 1/2 частину будинку №69 по вул. Причальна у м. Запоріжжі після померлої ОСОБА_6 (а.с.5-6).

Таким чином, спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_6, померлої 14.01.2010 року, до якого перейшов обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем, є відповідач ОСОБА_3

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 зазначала, що її проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 стало неможливим у звязку з припиненням енергопостачання в будинку через наявність заборгованості в сумі 10541 грн. 38 коп., яка утворилась з вини ОСОБА_8 та яка була стягнута за рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03.11.2004 року.

Суд першої інстанції, пославшись в рішенні на попередження про відключення електроенергії за актом №040524 від 09.04.2004 року в якості доказу підстав припинення енергопостачання ОСОБА_4, не звернув увагу, що зазначене попередження ВАТ «Запоріжжяобленерго» надіслано ще у 2007 році на імя ОСОБА_6 та містило строк виконання - 21.07.2007 року (а.с.14).

Матеріали справи не містять доказів отримання ВАТ «Запоріжжяобленерго» виконавчого листа за рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 03.11.2004 року та предявлення зазначеного листа до виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме угоди №526ц від 04.01.2013 року, укладеної між ВАТ «Запоріжжяобленерго» та позивачем, ОСОБА_4 визнала свій борг за електричну енергію в сумі 11 190 грн. та зобовязалась погасить заборгованість згідно графіка (а.с.15).

Відключення помешкання ОСОБА_4 персоналом оперативно-виїзної бригади Центрального районного відділення електричних мереж здійснено 21.10.2013 року (тобто вже після укладання позивачем угоди №526ц від 04.01.2013 року про визнання нею боргу) та було відновлено після сплати нею 2500 грн. боргу, про що ВАТ «Запоріжжяобленерго» повідомило народному Депутату України ОСОБА_11 листом від 04.11.2013 року за №21171/001-007 на його звернення стосовно заяви ОСОБА_4 (а.с.17).

За приписами ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено поняття належності та допустимості доказів.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_3 надавав їй повноваження сплачувати кошти ВАТ «Запоріжжяобленерго» на відшкодування майнової шкоди (збитки) за рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03.11.2004 року в сумі 10541 грн.38 коп.

Крім того, в суді апеляційної інстанції позивач пояснила, що в 2010 році вона разом з відповідачем повідомила ВАТ «Запоріжжяобленерго» про смерть ОСОБА_6

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

За змістом статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців вiд дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно вiд настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав i не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року вiд настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Матеріали справи не містять доказів звернення ВАТ «Запоріжжяобленерго» з вимогою до спадкоємця ОСОБА_3 станом на 04.01.2013 року (укладання угоди між ОСОБА_4 та ВАТ «Запоріжжяобленерго»), тобто в строк більш ніж 2 роки після того як кредитор дізнався про відкриття спадщини.

Згідно зі ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобовязаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобовязаннями, повязаними із спільним майном.

За приписами ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»:

- утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також - утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством;

- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством;

- споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Суд помилково послався в рішенні на те, що борги, які виникли у ОСОБА_6 в 2004 році перед ВАТ «Запоріжжяобленерго» та у відповідача, як її спадкоємця, є витратами на утримання будинку.

За змістом довідки №306/81 від 27.09.2015р (а.с.29), виданої позивачу, ОСОБА_4 зареєстрована та постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3 не проживає за зазначеною адресою.

Ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції позивач не заперечувала той факт, що ОСОБА_3 не є споживачем послуг електропостачання за адресою м. Запоріжжі вул. Причальна, буд.69.

Таким чином, в зв'язку з не проживанням у спірному будинку ОСОБА_3 як співвласник будинку не повинен сплачувати заборгованість за послуги з постачання електричної енергії, оскільки обсяг даних послуг визначається за встановленими лічильниками і відповідач фактично даними послугами не користувався.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просить стягнути з ОСОБА_3 1/2 частину сплаченої нею заборгованості, виходячи із загальної суми 11 190 грн. 38 коп., не вказуючи за який період та у звязку з чим утворилась заборгованість в розмірі 700 грн. ( 11 190 грн. 38 коп. - 10 490 грн. 38 коп. = 700,00 грн.).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходячи із суми боргу 11 190 гривень 38 коп., не звернув увагу, що заборгованість ОСОБА_6 за рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03.11.2004 року складала 10541 грн. 38 коп., а не 11 190 гривень 38 коп., як зазначає позивач, та не навів підстав для задоволення вимог в такому розмірі.

Суд першої інстанції на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернув, належної оцінки їм не дав та ухвалив помилкове рішення через неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316,317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2015 року у цій справі скасувати та ухвалити по справі нове рішення наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5, про стягнення боргу, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: