Справа № 130/1342/16-ц Провадження № 22-ц/772/3522/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 30 Доповідач Зайцев А. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Зайцева А.Ю.,

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

при секретарі: Топольській В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на заочне рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13.10.2016 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі ПАТ «Українська залізниця») звернулося у суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

Зазначало, що 06.03.2015 року працівниками відокремленого підрозділу вагонна дільниця ст. Жмеринка Державного територіально-галузевого обєднання «Південно-Західна залізниця» встановлено, що на території майнового комплексу нежитлових будівель, які знаходяться у господарському віданні Вагонної дільниці ст. Жмеринка та розташовані за адресою: м. Жмеринка, вул. Асмолова, 50-б, 06.03.2015 року без відома адміністрації дільниці невідомими особами скоєно пошкодження майна, а саме: розбито передню та задню цегляні стіни автомобільного гаражу №12, проламано дах гаражу та частково розбито шифер, розбито три прольоти залізобетонної огорожі, в результаті чого нанесено збитку на суму 5268,17 грн.

У цей же день до Жмеринського РВ УМВС України у Вінницькій області направлено повідомлення за №371 про вчинення кримінального правопорушення, яке 06.03.2015 року зареєстроване Жмеринським РВ УМВС України у Вінницькій області за №684, і за результатами проведеної перевірки та розгляду зібраних матеріалів було встановлено, що пошкодження майна залізниці було вчинено ОСОБА_3 та ОСОБА_2

У повідомленні Жмеринського РВ УМВС України у Вінницькій області від 11.03.2015 року №3040 зазначено: «що хоч у діях громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вбачалися ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст.194 КК України, їх суспільно небезпечні діяння, якими залізниці завдана майнова шкода у сумі 5268,17 грн., згідно ч.2 ст.11 КК України не кваліфіковані як злочин, так як ними не заподіяна шкода у великих розмірах і матеріали перевірки по вказаному факту направлено до архіву Жмеринського РВ УМВС України у Вінницькій області».

Такими чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 спільними незаконними діями завдали виробничому підрозділу Вагонна дільниця станції Жмеринка Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» майнову шкоду на загальну суму 5268,17 грн.

Виходячи з наведеного, положень ст.ст.543, 1166, 1190 ЦК України, ПАТ «Українська залізниця» просило стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрзалізниця» 5268,17 грн. майнової шкоди.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13.10.2016 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ «Укрзалізниця» щодо відшкодування майнової шкоди, предявлених до ОСОБА_3, на підставі п.6 ч.1 ст.205 ЦПК України.

Заочним рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13.10.2016 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Українська залізниця» щодо стягнення з ОСОБА_2 майнової шкоди відмовлено.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, ПАТ «Українська залізниця» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду відповідно до положень ч.1 ст.303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що заочне рішення суду не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено сукупності складу заявленого цивільного правопорушення щодо протиправної поведінки ОСОБА_2, розміру фактично спричиненої шкоди та причинного звязку між заявленою до відшкодування шкодою та його діями.

Однак такі висновки суду є помилковими.

Відповідно до ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до положень чч.1,2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі ст.1166 ЦК України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний звязок між шкодою та протиправною поведінкою та вина в заподіянні шкоди (постанова Верховного Суду України від 03.06.2015 року у справі №6-305 цс15).

Пленум Верховного Суду України у розясненнях, викладених у п.2 постанови від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» звертає увагу судів на те, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Згідно з ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди (постанова Верховного Суду України від 19 серпня 2014 р. у справі №3-51гс14).

З огляду на наведене, та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Законом не покладається на позивача обовязок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір (постанова Верховного Суду України від 03.12.2014 року у справі №6-183цс14).

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем доведено факт пошкодження майна ПАТ «Українська залізниця» відповідачем ОСОБА_2, що підтверджується актом обстеження майнового комплексу за адресою Вінницька область, м. Жмеринка, вул. Асмолова, 50б, листом начальника Жмеринського РВ УМВС України у Вінницькій області від 11.03.2015 року (а.с.13), матеріалами перевірки по заяві начальника ВП ВД ст. Жмеринка ОСОБА_4, а саме повідомленням про вчинення кримінального правопорушення від 06.03.2015 року, поясненнями самого ОСОБА_2 від 06.03.2015 року наданих начальнику Жмеринського РВ УМВС України у Вінницькій області, поясненнями ОСОБА_2 від 06.03.2015 року відібраними ст. ДіМ Жмеринського РВ УМВС України у Вінницькій області із розясненням ст. 63 Конституції України, фотокартками з місця події, висновком Жмеринського РВ УМВС України у Вінницькій області від 06.03.2015 року (№484 по заяві ВП ВД ст. Жмеринка ОСОБА_4О.).

Сукупність наведених обставин свідчить про доведеність факту заподіяння шкоди майну ПАТ «Українська залізниця» відповідачем ОСОБА_2, а тому заподіяна ним шкода має бути відшкодована позивачу.

Вирішуючи питання розміру заподіяної позивачу шкоди, суд першої інстанції належним чином не перевірив доводів позивача в цій частині. Всупереч ч. 4 ст. 10 ЦПК України не розяснив позивачу наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, зокрема щодо належності та допустимості засобів доказування вказаних обставин. Натомість, під час апеляційного розгляду справи, на адресу суду надійшли додаткові документи в обґрунтування розміру заподіяної шкоди в сумі 5268,17 гривень, а саме копія наказу начальника дільниці ВП ВД ст. Жмеринка №984 від 06.12.2016 року про проведення стандартизованої оцінки збитків, акт оцінки збитків, які завдано субєкту господарювання (державі, територіальній громаді в особі) ПАТ «Українська залізниця», уточнений розрахунок, копія наказу начальника дільниці ВП ВД ст. Жмеринка №991 від 07.12.2016 року про затвердження акту оцінки збитків, які складені відповідно до п.110 ОСОБА_4 оцінки майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2003 р. №1891.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що позивачем доведено відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України наявність правових підстав, передбачених ч.1 ст.1166 ЦК України, для відшкодування шкоди завданої пошкодженням відповідачем майна позивача, у звязку з чим рішення суду є незаконним та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Ураховуючи положення чч.1 та 5 ст.88 ЦПК України про перерозподіл апеляційним судом судових витрат при скасуванні рішення та ухваленні нового, з ОСОБА_2 слід стягнути витрати на користь ПАТ «Українська залізниця» сплаченого ним судового збору, а саме за подачу позовної заяви у розмірі 1378 грн. (а.с.34), та за подачу апеляційної скарги у розмірі 1515,80 грн.

Керуючись ст. ст. 88, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити.

Заочне рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13.10.2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» майнову шкоду у розмірі 5268 (пят тисяч двісті шістдесят вісім) гривень 17 копійок., а також судові витрати по оплаті судового збору у суді першої інстанції 1378 гривень за подачу позовної заяви та 1515 гривень 80 копійок за подачу апеляційної скарги, а всього 2893 (дві тисячі вісімсот девяносто три) гривні 80 копійок.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_5

Судді: /підпис/ ОСОБА_6

/підпис/ ОСОБА_7

Згідно з оригіналом. Суддя: