Справа № 541/2911/15-ц
Провадження №2/541/83/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 листопада 2016 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючої, судді - Куцин В. М.,

при секретарі - Борисенко М.Б.,

з участю представника відповідача, адвоката - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миргород справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, треті особи Приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу ОСОБА_4, Приватний нотаріус Миргородського районного округу ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним заповіту ОСОБА_6 складеного на імя ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та посвідченого приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5

Підтримуючи позовні вимоги в судовому засіданні вказував, що 03.04.2009 року на його користь ОСОБА_6 його тітка, рідна сестра матері склала заповіт відповідно до якого все своє майно де б воно не перебувало і з чого б не складалося і взагалі все те, що їй належатиме на час смерті заповіла позивачу.14 квітня 2015 року ОСОБА_6 померла. Після смерті тітки ОСОБА_2 стало відомо що за два тижні до своєї смерті тітка склала новий заповіт, яким все своє майно заповіла ОСОБА_3, який був посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5

Вказаний заповіт вважає недійсним, оскільки ОСОБА_6 за життя страждала рядом захворювань, зокрема на протязі останніх 14 років цукровим діабетом та перебувала на медичному диспансерному обліку з 2001 року з діагнозом гіпертонічна хвороба 2 ст., цукровий діабет 2 типу, ІХС, стабільна стенокардія напруги 2ф кл., кардіосклероз атеросклеротичний, хронічна дисциркуляторна енцефалопатія 2ст., діабетична поліневралгія, діабетична ангіопатія судин нижніх кінцівок 2 ст., діабетична ангіопатія сітківки обох очей.

Зазначені захворювання потягли значні порушення функціонування організму, зокрема погіршення памяті, неуважність, швидке виснаження, психічні відхилення, зменшення обсягу сприйнятої інформації, неадекватна оцінка власних можливостей, які особливо загострювалися після фізичних та психологічних перевантажень.

Враховуючи, що ОСОБА_6 склала оспорюваний заповіт 31.03.2015 року після лікування в Лубенському обласному госпіталі для ветеранів війни в період з 07.03.2015 року по 27.03.2015 року, але фактично мати відповідача забрали ОСОБА_6 з госпіталю через 4 дні після виписки з госпіталю. По дорозі додому тітку завезли до приватного нотаріуса ОСОБА_5, де остання і склала заповіт. Так як у момент складання заповіту ОСОБА_6 в наслідок тяжкого стану здоровя та обставин, що склалися не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати, а також зважаючи, що протягом останніх 10 років страждала захворюваннями обох очей, мала вік 85 років та внаслідок виснаженості та втоми в звязку зі стресовою ситуацією не могла самостійно прочитати заповіт свідки при посвідченні заповіту були відсутні, на підставі ч.1 ст.225 та ч.2 ст.1257 ЦК України просив визнати заповіт недійсним. ОСОБА_7 зазначав, що спадкодавець ОСОБА_6 ніколи йому не повідомляла про намір змінити заповіт який був залишений на його імя, однак повідомляла, що має намір передати в користування відповідачу та його сімї присадибну ділянку та запитувала на це згоди позивача. Вважає, що при складанні заповіту відповідач ввела тітку в оману, так як та не розуміла що підписує. В дебатах позивач крім викладених в позові підстав для визнання заповіту недійсним вказував на недотримання нотаріусом при посвідченні заповіту вимог ЦК України, оскільки заповідач не прочитала в голос заповіт в присутності нотаріуса.

Відповідач ОСОБА_3 заявлені позовні вимоги не визнала суду пояснила, що ОСОБА_6 є тіткою її матері ОСОБА_8 На протязі останніх років мати здійснювала за нею догляд, систематично приїжджала, допомагала по господарству, виконувала побутові роботи. ОСОБА_6 пропонувала скласти заповіт на імя її матері ОСОБА_9 однак та відмовилася тоді тітка сказала, що заповість майно їй, бажала скласти заповіт у нотаріуса, а не в сільській раді. По дорозі з госпіталю де вона перебувала на лікуванні по бажанню ОСОБА_6 вони заїхали до нотаріуса, яким виявилася нотаріус ОСОБА_5, яка після бесіди з тіткою склала заповіт. Після чого приїхали в село Гасенки де проживала ОСОБА_6 натопили будинок і остання залишилася вдома. Що відбувалося в нотаріуса їй не відомо, оскільки там під час складання заповіту знаходилися нотаріус та заповідач. ОСОБА_6 розуміла значення своїх дій, так як після складання заповіту планувала їхнє подальше спілкування.

Представник відповідача, адвокат ОСОБА_1 вважав що в задоволені позову необхідно відмовити за недоведеністю позовних вимог, оскільки позивачем не надано будь-яких обєктивних доказів, що на момент складання спірного заповіту спадкодавець не усвідомлювала значення своїх дій, її волевиявлення не було вільним і ОСОБА_6 через вади зору не могла прочитати текст заповіту.

Залучена до участі у справі на підставі ухвали суду від 14.03.2016 року приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5, суду пояснила, що насправді вона посвідчувала спірний заповіт. До приміщення кабінету зайшла бабуся, хто їй допомагав підніматись по сходах їй невідомо, повідомила про свій намір скласти заповіт на імя відповідача. Після спілкування з ОСОБА_6 вона склала заповіт, оскільки мова йшла саме за заповіт. Після складання заповіту ОСОБА_6 його прочитала, в голос чи ні вона не памятає і підписала його в її присутності. Підписувала та читала без окулярів чи в окулярах чітко сказати не може тому що не памятає.

Допитані судом свідки, ОСОБА_10,ОСОБА_11 стверджували, що знали ОСОБА_6, за життя спілкувалися з нею незадовго до підписання спірного заповіту та незадовго до смерті, однак про свої наміри вона не повідомляла, будь-які ознаки, що свідчили б про порушення її психічного стану не спостерігалися.

Свідок ОСОБА_12 вважала, що відповідач та її мати ввели в оману ОСОБА_6 і остання підписала заповіт хоча мала намір лише передати в користування присадибну ділянку.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що ОСОБА_6 є її тіткою, оскільки брат останньої був батьком свідка, хоча юридично це не оформлено. Останні роки вони підтримували родинні стосунки з тіткою, спілкувалися, часто приїздила до неї, надавала допомогу в побутових питаннях, оскільки тітка була самотня, хворіла та потребувала допомоги. На прохання тітки вона допомагала їй звертатися за медичною допомогою в тому числі проходила медичну комісію, брала направлення та відвозила в Лубенський госпіталь ветеранів війни. В минулому році тітка побажала полікуватися в госпіталі, вона допомогла їй пройти медичну комісію та відвезла з чоловіком до госпіталю. Лікуванням в госпіталі була задоволена і коли поверталися додому сказала, що хоче їй «переписати» майно, однак вона відмовилася, але тітка наполягала. На прохання останньої по дорозі з госпіталю заїхали в місті Миргород до нотаріуса де тітка склала заповіт на імя її дочки відповідача по справі. Вона ніколи не бачила щоб ОСОБА_6 користувалася окулярами.

Свідок ОСОБА_13 підтверджуючи свідчення ОСОБА_8 повідомив, що в його присутності коли він віз з госпіталю ОСОБА_14 остання сказала що бажає скласти заповіт тому заїхали до нотаріуса в місті Миргороді.

Свідок ОСОБА_15,сусідка ОСОБА_6 пояснила, що остання читала газети без окулярів, а після повернення з госпіталю розповідала їй що «відписала майно» ОСОБА_11 (відповідачу) дочці ОСОБА_7 (свідка ОСОБА_8П.).

Свідок ОСОБА_16 повідомив що спілкувався з ОСОБА_6 часто майже щодня. Після госпіталю вона була слабка, обличчя опухле, пропонувала йому обробляти її город.

Свідок ОСОБА_17 суду повідомила, що вона в свій час посвідчувала заповіт ОСОБА_6 на імя позивача. ОСОБА_6 чітко викладала своє бажання про посвідчення саме заповіту, розуміючи наслідки цих дій.

Треті особи Приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу ОСОБА_4, Приватний нотаріус Миргородського районного округу ОСОБА_5 в судове засідання не зявилися в раніше направлених на адресу заявах суду просили справу розглядати у їх відсутність.

Заслухавши сторони, свідків, дослідивши докази та проаналізувавши їх в сукупності суд встановив.

31 березня 2015 року о 13 годині 10 хвилин,ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 склала та підписала на імя ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5,та зареєстрований в реєстрі за № 189 (а.с.35).

14 квітня 2015 року ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.31).

В установленому законом порядку та строки 21.04.2015 року спадкоємець звернулася в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини (а. с. 30).

12.11.2015 року позивач ОСОБА_2, який є племінником спадкодавця, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження та укладення шлюбу, бажаючи спадкувати після смерті ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про визнання вищевказаного заповіту недійсним (а.с.2,12-15).

Відповідно до ч.2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно положень ч.2 ст.1248 ЦК України, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч вищевказаних вимог закону позивачем не надані будь-які докази, які б свідчили, що волевиявлення спадкодавця ОСОБА_6 викладене в заповіті 31.03.2015 року не було вільним і не відповідало її волі, що є підставою для визнання заповіту недійсним відповідно до положень ч.2 ст.1257 ЦК України, оскільки твердження свідків допитаних судом за клопотанням позивача, що спадкодавець на підставі документу складеного в нотаріуса мала намір передати в користування присадибну ділянку будь-якими обєктивними доказами не підтверджені та спростовуються свідченнями ОСОБА_17, яка беззаперечно стверджувала, що ОСОБА_6 складаючи раніше заповіт, який посвідчувала свідок (а.с.8), чітко розуміла наслідки його підписання.

Безпідставним на думку суду є твердження позивача, що нотаріусом не дотримані вимоги ст.1248 ЦК України, так як спадкодавець не мала можливості без окулярів прочитати текст заповіту, оскільки ні один із свідків допитаних судом не підтвердив той факт, що ОСОБА_6 читала з допомогою окулярів, а похилий вік спадкодавця, гематома на обличчі та рекомендації лікаря 08.04.2010 року про необхідність використання окулярів без особливостей, які містяться в амбулаторній карті останньої та 85 річний вік не являються достатнім та беззаперечним доказом, що ОСОБА_6 при читанні використовувала окуляри.

Суд не приймає до уваги пояснення позивача надані на підтвердження позову, що на день підписання заповіту ОСОБА_6 перебувала в надзвичайно тяжкому стані викликаному загальною втомою, виснаженням та перебігом хвороб якими спадкодавець страждала тривалий час, оскільки зазначене спростовується даними щоденника медичної карти хворого №635 Лубенського обласного госпіталю учасників війни на імя ОСОБА_6 з якого слідує, що на момент виписки загальний стан хворої задовільний.

Висловлену в ході дебатів позивачем підставу визнання заповіту недійсним - порушення вимог закону про обовязкове прочитання заповіту заповідачем в голос суд не аналізує, оскільки в супереч положень ст.31 ЦПК України зазначена підстава позивачем до початку розгляду справи по суті не заявлялась і судом в ході судового розгляду не досліджувалась.

Оскільки представником відповідача, адвокатом ОСОБА_1 до даних про розмір судових витрат понесених нею при зверненні до суду за надання правової допомоги не наданий розрахунок витрат (а.с.54), тому вимога про їх стягнення з позивача є необґрунтованою і судом задоволена бути не може.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 81, 88, 209, 211, 212, 213, 214, 215, 223,293 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту ОСОБА_6 складеного 31 березня 2015 року на імя ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та посвідченого приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за № 189 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з часу отримання копії рішення до апеляційного суду Полтавської області через Миргородський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_18