Справа № 750/4644/16-ц Провадження № 22-ц/795/1738/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Логвіна Т. В. Доповідач - Скрипка А. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:ОСОБА_5, ОСОБА_6, її представника - адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 21 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 21.07.2016 року позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 3272 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 1102 грн. 42 коп. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог заявленого позову. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, його ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. ОСОБА_5 вказує, що суд першої інстанції, не маючи доказів про його належне повідомлення про час і місце судового засідання, розглянув справу та ухвалив рішення за його відсутності, що призвело до неповного зясування обставин справи. ОСОБА_5 зазначає, що при вирішенні спору по суті суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що від дня пошкодження дверей до проведення експертизи минуло 18 днів, тому висновок експертизи не може бути належним доказом у справі. ОСОБА_5 вказує, що суд першої інстанції прийшов до невірного по суті висновку про застосування деліктної відповідальності, оскільки по справі відсутні переконливі докази прямого звязку між заподіяною станом на 07.06.2013 року (день огляду експертом) шкодою та поведінкою відповідача. ОСОБА_5 вважає, що постанову про закриття кримінального провадження від 18.09.2015 року не можна вважати належним доказом вини відповідача. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскільки дії відповідача по пошкодженню дверей були викликані тривалим порушенням позивачем його прав, зловживанням позивачем своїми правами, то суд на підставі ч.3 статті 16 ЦК України мав відмовити позивачу у задоволенні вимог позову. ОСОБА_5 не погоджується з вартістю дверей, придбаних позивачем на власний розсуд, вказуючи при цьому на визначену статтею 22 ЦК України можливість стягнення на користь позивача лише документально підтвердженої суми завданих збитків. ОСОБА_5 також вважає необґрунтованим стягнення з нього на користь позивача 5000 грн. в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_6 просить апеляційну скаргу відхилити у звязку з її необгрунтованістю та залишити без змін рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 21.07.2016 року.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, в тому числі, і показання свідка ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи, матеріали кримінального провадження №0000174 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.194 КК України (розпочато досудове розслідування: 07.06.2013 року, Чернігівський відділ поліції, ГУНП в Чернігівській області), перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів статті 308 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, - залишенню без змін, з наступних підстав.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, розірвано 17.02.2010 року (а.с.5).

Сторони по справі є співвласниками квартири №32 по вул. 1 Травня, буд.№169, корпус 1 в м.Чернігові (а.с.4), відповідач у вказаній квартирі не проживає.

Як вбачається з позовної заяви (а.с.2-3), після розлучення між сторонами виник конфлікт з приводу поділу рухомого та нерухомого майна, а також встановлення порядку користування вказаним майном.

Судом першої інстанції в ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, а також матеріалами кримінального провадження №0000174 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.194 КК України, які були досліджені в судовому засіданні апеляційного суду, що 20.05.2013 року ОСОБА_5 виламав вхідні двері до загального тамбура та зламав вхідні металеві двері квартири №32 по вул. 1 Травня, буд.№169, корпус 1 в м.Чернігові. Вказані дії відповідача стали підставою для звернення позивача 21.05.2013 року з відповідною заявою до правоохоронних органів (а.с.92).

Згідно тверджень відповідача в доводах апеляційної скарги та його пояснень в судовому засіданні апеляційного суду, 20.05.2013 року він дійсно зламав двері загального тамбура, а двері вказаної квартири пошкодив, а саме, намагався відігнути накладку на одному із замків та зняв один наличник.

Як вбачається з висновку експерта Чернігівської регіональної торгово-промислової палати №ЧК-225 від 07.06.2013 року (а.с.8), двері вхідні спільного користування потребують заміни замка, встановлення наличника та ремонту деревяної коробки. Двері вхідні до квартири №32 по вул. 1 Травня, буд.№169, корпус 1 в м.Чернігові потребують заміни дверного полотна в комплекті із замками та коробкою, так як двері надходять в торгівельну мережу в комплекті із коробкою і замками. Заміна тільки дверного полотна унеможливлюється через індивідуальну конструкцію кожного комплекту, а також через відсутність даної моделі дверей в торгівельній мережі у звязку із оновленням модельного ряду.

Позивачем представлено суду відповідні документи на підтвердження понесених нею витрат в сумі 3 272 грн., які вона просила стягнути на свою користь з відповідача за проведення експертизи експертом Чернігівської регіональної торгово-промислової палати №ЧК-225 від 07.06.2013 року (а.с.9-11), за ремонт дверей до тамбура та облаштування нових вхідних дверей до квартири №32 по вул. 1 Травня, буд.№169, корпус 1 в м.Чернігові (а.с.12-14). Також позивачем представлено суду договір на виконання робіт №1/224 від 08.07.2013 року (а.с.12), акт виконаних робіт до договору №1/224 (а.с.13).

Суд першої інстанції, приймаючи до уваги фактичні обставини справи та норми матеріального права, які регламентують спірні правовідносини, зокрема, приписи статей 22, 1166 ЦК України, прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3 272 грн.:(312 грн. (а.с.9-11) + 2 960 грн. (а.с.14) = 3 272 грн. ).

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості вказаного висновку суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи, оскільки вказаний висновок суду узгоджується з приписами норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини та фактичними обставинами справи.

На підставі фактичних обставин справи та приписів статті 23 ЦК України суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення вимог заявленого позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 5000 грн. в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного стягнення з відповідача на користь позивача 5000 грн. в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення у вказаній частині, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. Враховуючи характер та спосіб вчинених відповідачем дій, глибину фізичних та душевних страждань позивача, втрати позивача немайного характеру внаслідок моральних страждань та інших негативних явищ, заподіяних діями відповідача, суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у вказаній частині, а саме, про стягнення морального відшкодування з відповідача на користь позивача в розмірі 5000 грн. Апеляційний суд вважає, що розмір морального відшкодування, визначений судом першої інстанції, в порядку захисту порушених немайнових прав позивача, узгоджується із засадами справедливості, добросовісності, розумності та співмірності, а також з приписами статей 23, 1167 ЦК України та розясненнями п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (із змінами).

Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні також проведено розподіл судових витрат між сторонами, як це визначено приписами статті 88 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що вказану справу судом першої інстанції було розглянуто 21.07.2016 року у відсутності відповідача, при цьому суд не мав доказів належного повідомлення відповідача про час і місце судового розгляду даної справи, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення. Виходячи з приписів ч.3 статті 309 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що вказана обставина не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вона не призвела до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги стверджують, що висновок експерта Чернігівської регіональної торгово-промислової палати №ЧК-225 від 07.06.2013 року не може бути належним доказом у справі, оскільки від дня пошкодження дверей до дня проведення експертизи минуло 18 днів, тому відсутні переконливі докази звязку між заподіяною станом на 07.06.2013 року шкодою та поведінкою відповідача. Вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки зазначений експертний висновок відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами в розумінні статей 58,59 ЦПК України. Відповідно до приписів ч.1, ч.4 статті 60 ЦПК України, яка регламентує обовязки доказування і подання доказів, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого застосування судом першої інстанції при вирішенні спору по суті статті 1166 ЦК України, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. Оскільки судом першої інстанції в ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, а також матеріалами кримінального провадження №0000174 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.194 КК України, які були досліджені в судовому засіданні апеляційного суду, що 20.05.2013 року ОСОБА_5 виламав вхідні двері до загального тамбура та пошкодив вхідні металеві двері квартири №32 по вул. 1 Травня, буд.№169, корпус 1 в м.Чернігові.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції на підставі ч.3 статті 16 ЦК України мав відмовити позивачу у задоволенні вимог заявленого позову, оскільки дії відповідача щодо пошкодження дверей були викликані тривалим порушенням позивачем його прав щодо спірної квартири. Вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом, оскільки матеріали справи, всупереч приписам статті 60 ЦПК України, яка регламентує обовязок доказування і подання доказів, не містять в собі належних та допустимих доказів обставин, про які йдеться мова у вказаних доводах апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції необґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача вартість нових дверей, які встановила позивач, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у вказаній частині. Оскільки, як вбачається з висновку експерта Чернігівської регіональної торгово-промислової палати №ЧК-225 від 07.06.2013 року (а.с.8), двері вхідні до квартири №32 по вул.1 Травня, буд.№169, корпус 1 в м.Чернігові потребують заміни дверного полотна в комплекті із замками та коробкою, так як двері надходять в торгівельну мережу в комплекті із коробкою і замками; заміна тільки дверного полотна унеможливлюється через індивідуальну конструкцію кожного комплекту, а також через відсутність даної моделі дверей в торгівельній мережі у звязку із оновленням модельного ряду. Таким чином, вказаним висновком експерта підтверджується, що заміна тільки дверного полотна унеможливлюється через індивідуальну конструкцію кожного комплекту, а також через відсутність даної моделі дверей в торгівельній мережі у звязку із оновленням модельного ряду. Понесені позивачем витрати є документально підтвердженими, тому їх розмір обгрунтовано стягнуто судом з відповідача на користь позивача.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ухваленого на основі зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 21 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: