РОЗІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 327/506/15-ц
Провадження № 2/327/14/2016
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

у звязку з невиконанням ухвали про залишення позову без руху

17.03.2016 року смт. Розівка

Суддя Розівського районного суду Запорізької області Кущ Т.М., отримавши позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» (далі ПрАТ «Лізинг ІТ») до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

29 грудня 2015 року ПрАТ «Лізинг ІТ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в якому просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором №120287321 від 31 жовтня 2012 року про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання (далі Договір-1) та договором №120287331 від 02 листопада 2012 року про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання (далі Договір-2),. на загальну суму 79513 грн. 00 коп., посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_1 порушила умови Договору-1 та Договору-2 і має прострочену заборгованість, яка станом на день подання заяви нею та поручителями ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не погашена у добровільному порядку.

Предявлена позовна заява ухвалою суду від 26 січня 2016 року була залишена без руху, оскільки позивачем порушені вимоги ст.119 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

Так, судом було зазначено, що відповідно до ч.2 ст.119 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно частини 1 статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Від змісту позовної заяви залежать дії судді при вирішенні питання про відкриття провадження у справі і проведення подальших підготовчих дій для розгляду справи у судовому засіданні та при її розгляді по суті, у тому числі і про її судову юрисдикцію та підсудність, про залучення в процес інших осіб, дослідження доказів тощо.

Від змісту позовної заяви залежить позиція відповідача, котрий, як і позивач, має право на судовий захист, а для реалізації цього права має бути обізнаний з тим, які вимоги до нього заявлені, з яких підстав і якими доказами це підтверджується.

Вже на стадії предявлення позову позивач зобовязаний виконувати вимоги щодо несення тягаря доказування і довести при предявленні позову певне коло фактів, що мають процесуальне значення. Мається на увазі доведення фактів наявності передумов права на предявлення позову та дотримання процесуального порядку його предявлення.

Цивільний процесуальний закон не вимагає від позивача правового обґрунтування позову, тобто посилання на норму права, яка регулює спірні правовідносини. Однак, позивач у будь-якому випадку повинен зазначити те право, захисту якого він вимагає, вважаючи його порушеним, невизнаним чи оспорюваним відповідачем.

Так, згідно із розясненнями, що містяться у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» у рішенні щодо грошових зобовязань має бути висновок суду про розмір грошових сум та детальний порядок його обчислення за кожною з вимог.

Позивачем заявлена вимога про стягнення загальної суми заборгованості в певній сумі одночасно як за Договором-1 №120287321 від 31 жовтня 2012 року, так і за Договором-2 №120287331 від 02 листопада 2012 року, а саме, заявлена вимога про стягнення солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3М компенсації вартості наданого обладнання в сумі 7732 грн. 03 коп. по кожному з договорів, плати за прострочення щомісячних платежів в сумі 31998 грн. 61 коп. по кожному з договорів та компенсації понесених витрат повязаних з отриманням виконання зобовязання в сумі 51 грн. 72 коп. по Договору-1 відповідно до Структури грошових нарахувань та надходжень по кожному з договорів (далі Структура), однак розрахунок такої заборгованості по кожному з договорів окремо позивачем не наданий, виходячи з наступного.

Так, умовами договорів передбачено обовязок відповідача сплатити платежі згідно з умовами Пакету LeaserIT та договорами, та відповідно до п.14.2 Правил отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaserIT (далі Правила) у разі несвоєчасної оплати нарахованого платежу сплачує на користь позивача плату за прострочення платежу: в розмірі пяти відсотків від погашеної суми простроченого платежу, якщо погашення простроченого платежу здійснюється у розрахунковому періоді, на який припадає дата оплати за договором; в розмірі десяти відсотків від суми простроченого платежу, якщо погашення здійснюється після закінчення розрахункового періоду, на який припадає дата оплати. Всупереч викладеному позивачем взагалі не додано розрахунок суми заборгованості за відповідними підставами.

У доданих до позову документах позивач наводить лише загальну суму заборгованості за договорами, компенсації вартості наданого майна, плати за прострочення щомісячних платежів, компенсації понесених витрат повязаних з отриманням виконання зобовязання відповідно до Структури кожного з договорів, однак не проводить такий розрахунок із посиланням на відповідні формули такого розрахунку.

Тобто, позивач взагалі не наводить розрахунку суми заборгованості в розмірі 79513 грн. 00 коп., яку він прохає стягнути з солідарно з відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, оскільки позивачем взагалі не зазначено складових такої заборгованості та взагалі не зазначено яким пунктом яких саме договорів чи Правил тощо передбачено нарахування та сплата кожного з платежів.

Зазначене свідчить про те, що заявлені банком вимоги є неконкретними. До того ж, вказана обставина створюватиме для суду ускладнення під час перевірки розрахунку заборгованості за кредитним договором.

У звязку з викладеним, суд звертав увагу позивача на те, що проведення такого розрахунку є обовязком саме позивача, а не суду, оскільки він повинен довести ті обставини, на які він посилається у позові.

Крім того, позивачем за змістом позову вказано, що відповідачі добровільно сплатити заборгованість в порушення договірних зобовязань не погоджуються, проте позивач у заяві не послався на відповідні докази, які б підтверджували зазначену обставину.

Також, відповідно до ч.5 ст.119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору. Відповідно до закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року N 3674-VI із змінами та доповненнями (далі Закон) позивач повинен сплатити за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, а виходячи із заявлених вимог ПрАТ «Лізинг ІТ», розмір судово збору становить 1378 грн. 00 коп..

Позивачем судовий збір у визначеному Законом розміру не сплачено. При цьому, позивач послався на те, що ПрАТ «Лізинг ІТ» не може сплатити визначений Законом судовий збір через те, що залишок грошових коштів на банківських рахунках позивача є невеликим, що не дозволяє сплатити судовий збір.

При цьому, позивачем до матеріалів позову долучено довідку за №516 від 03 грудня 2015 року про наявність вхідних залишків грошових коштів позивача станом на 03 грудня 2015 року в сумі 109853 грн. 29 коп..

Разом з тим, судом зазначено, що наявність на рахунках позивача грошових коштів в сумі 109853 грн. 29 коп. дозволяють йому сплатити судовий збір в розмірі лише 1378 грн. 00 коп.. При цьому належних доказів на підтвердження того, що майновий стан позивача перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у розмірі 1378 грн. 00 коп. позивачем не надано, а тому позивач повинен сплатити судовий збір у визначеному законом розмірі та надати суду письмове підтвердження квитанцію про сплату судового збору.

Крім того, представником позивача зазначено ОСОБА_4, який і підписав направлену до суду позовну заяву.

Відповідно до ч.8 ст.119 ЦПК України, якщо позовна заява подається представником позивача, до позовної заяви додається довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження.

Разом з тим, до позовної заяви, яка надійшла на адресу суду 29 грудня 2015 року, додано довіреність від 26 листопада 2015 року на ОСОБА_4, яку видано строком до 31 грудня 2015 року. Вказана обставина в подальшому може ускладнити розгляд справи за участі представника, який не має повноважень на ведення справи в суді, оскільки всі інші клопотання підписані саме цією особою.

За таких обставин, суд пропонував позивачу усунути недоліки позовної заяви, а саме, уточнити обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги про заборгованості (конкретизувати вимоги); зазначити докази, що підтверджують ці обставини, зокрема, надати окремі розрахунки заборгованості за відповідними підставами, надати відомості про відмову відповідачів добровільно сплатити заборгованість; за необхідності уточнити позовні вимоги та визначитись із сумою заборгованості відповідачів з посиланням на відповідні підстави для її стягнення, а також надати суду відомості про представника позивача, долучивши документ, що підтверджує його повноваження, а також надати суду документ, що підтверджує сплату судового збору у повному розмірі.

При цьому, позивачу для усунення недоліків позовної заяви судом був встановлений строк в межах 4 (чотирьох) днів з дня отримання позивачем ухвали. Вказана ухвала суду отримана позивачем 05 лютого 2016 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Проте у визначений судом строк зазначені недоліки позивачем усунені не були. Заяв про надання додаткового строку для усунення визначених судом недоліків від позивача не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.121 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги, визначені статті 119 цього Кодексу, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст.121 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, - визнати неподаною та повернути позивачеві.

Розяснити позивачеві, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційноїскарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції Розівський районний суд Запорізької області шляхом подання в 5-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 5-денного строку з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Т.М.Кущ