Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Астахової О.О.,

при секретарі: Швидкій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Тернопільській області та зобов'язання вчинити дії, заінтересована особа: ПАТ «Укрсоцбанк», -

в с т а н о в и в :

16 серпня 2016 року заявник звернувся до суду зі скаргою в якій просить визнати причини пропущення строку на звернення до суду зі скаргою на постанову Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про стягнення з боржника виконавчого збору від 23 червня 2015 року у виконавчому провадженні № 47843415 поважними та поновити такий строк. Скасувати постанову другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору від 23 червня 2015 року ВП № 47843415.

Мотивуючи вимоги тим, що 20.03.2016 року він отримав постанову державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Кущак В.Б. від 15.03.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яка надійшла на його адресу простим поштовим повідомленням. 22.03.2016 року заявник через свого представника звернувся до зазначеної виконавчої служби із заявою про ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження № 50471318 та № 47843415. Після ознайомлення, він довідався про те, що 16 червня 2015 року старшим державним виконавцем Кущаком В.Б. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа, виданого 03.07.2014 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з нього на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 338 783,90 грн. 23.06.2015 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з нього виконавчого збору у сумі 33 878,39 грн.

Разом з тим, заявник зазначає, що відповідно до листа Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції від 17.12.2015 р., відділ звернувся до ПАТ «Укрсоцбанк» з проханням авансувати витрати, пов'язані з проведенням оцінки описаного майна, а саме: нежитлового приміщення, загальною площею 85,2 кв.м., що розташоване в АДРЕСА_1 та належить боржнику на підставі приватної власності та надання згоди на звернення стягнення на вказане приміщення, оскільки воно являється предметом іпотеки.

Згідно листа ПАТ «Укрсоцбанк» від 21.12.2015 року товариство відмовилося авансувати витрати на проведення оцінки нежитлового приміщення ОСОБА_1, яке перебуває в іпотеці в рамках здійснення виконавчого провадження № 47843415, оскільки в даний час з боржником досягнуто домовленості про добровільне погашення ним заборгованості за кредитом впродовж 24 місяців.

На підставі вищезазначеної відповіді державним виконавцем 25.12.2015 р. було винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Постановою державного виконавця Кущака В.Б. від 15 березня 2016 року було відкрито виконавче провадження № 50481318 на підставі постанови другого відділу ДВС ТМУЮ від 23.06.2015 р. про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 33 878,39 грн.

Заявник вважає, що дану постанову державного виконавця від 23.06.205 року такою, що підлягає скасуванню та посилається на те, що постанову про відкриття виконавчого провадження від 16.06.2015 року він не отримував. 22.03.2016 року під час ознайомлення його представником із матеріалами виконавчого провадження, він дізнався, що у Відділі перебуває на примусовому виконанні рішення суду про стягнення з нього боргу на користь ПАТ «Укрсоцбанк» у сумі 338 783,90 грн. Після чого, він звернувся до Банку із заявою про реструктуризацію боргу, яка була задоволена, про що одразу повідомив державного виконавця.

Крім того, як було з»ясовано під час ознайомлення його представником з матеріалами виконавчого провадження, державний виконавець направляв постанову про відкриття провадження на адресу: АДРЕСА_2, натомість адреса його місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_3.

Таким чином, направляючи постанову про відкриття виконавчого провадження не на адресу заявника, він фактично був позбавлений можливості самостійно виконати рішення суду у семиденний строк встановлений у постанові. А відтак вважає, що з нього не підлягає стягненню виконавчий збір у сумі 33 878,39 грн.

Крім того, заявник зазначив, що 24.03.2016 р. він звернувся з адміністративним позовом до Тернопільського окружного адміністративного суду, оскільки не погоджувався з постановою про стягнення виконавчого збору.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.04.2016 р. визнано протиправними дії державного виконавця Другого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції Кущак В.Б. та скасовано постанову про стягнення виконавчого збору від 23.06.2015 року.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2016 року провадження по даній справі було закрито, оскільки дана справа не підсудна адміністративним судам.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України у відкритті касаційного провадження заявнику було відмовлено та було закрито провадження у справі.

З урахуванням наведеного заявник просив задовольнити його вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.10.2016 року в якості заінтересованої особи залучено ПАТ «Укрсоцбанк».

У судове засідання сторони не з'явилися. Заявник направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, підтримав свої вимоги, викладені у скарзі та виходячи з доводів, якими вона обґрунтовується просив її задовольнити.

Представник Тернопільського міського відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області не з'явився, надіслав письмові заперечення на скаргу із доказами яким він їх обґрунтовує та просив відмовити в задоволенні скарги, посилаючись на наступне.

На виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції перебував виконавчий лист № 755/14553 від 03.07.2014 р. Дніпровського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 338783,90 грн..

16.06.2015 р. державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої було направлено сторонам виконавчого провадження.

Крім того, в цей же день державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, копії якої було надіслано до УДАІ УМВС України в Тернопільській області, Реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції до виконання, сторонам виконавчого провадження до відома.

Згідно постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 16.06.2015 р. заявнику було надано строк для самостійного виконання рішення до 22.06.2015р. У зазначений термін боржник самостійного не виконав рішення, тому державним виконавцем була винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору, копію якої було надіслано ОСОБА_1

Щодо адреси надсилання постанови про відкриття виконавчого провадження: АДРЕСА_2, то вказана адреса була зазначена в заяві про відкриття виконавчого провадження ПАТ «Укрсоцбанк» від 08.06.2015р.. Посилаючись на ч. 5 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» представник державної виконавчої служби зазначив, що заявник повинен був повідомити про зміну місця проживання чи перебування ( у тому числі про зміну його реєстрації) або зміну місця роботи. Отже, вважає, що оскільки ПАТ «Укрсоцбанк» у заяві про відкриття виконавчого провадження фактично повідомив адресу боржника АДРЕСА_2, а не за адресою: АДРЕСА_3, як це зазначено у виконавчому документі, то саме за адресою: АДРЕСА_2 була надіслана постанова про відкриття виконавчого провадження.

Також представник державної виконавчої служби в своїх запереченнях зазначив про те, що боржнику було відомо про існування виконавчого провадження та про його заборгованість перед ПАТ «Укрсоцбанк» з 27.08.2015 р., проте, вказана заборгованість станом на 25.12.2015р., тобто на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу не було погашена. Крім того, ОСОБА_1 був ознайомлений з матеріалами виконавчого провадження та із жодними заявами щодо надання повторного строку для самостійного виконання до виконавчої служби не звертався. Щодо твердження заявника про те, що постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.03.2016 р. отримано ним простим поштовим листом є необґрунтованим та безпідставним, оскільки 16.03.2016 року постанова про відкриття виконавчого провадження та постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження надсилалися боржнику рекомендованою кореспонденцією, про що свідчить копія квитанції.

З урахуванням наведеного, особа дії якої оскаржуються вважає доводи, що викладені у скарзі необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Представник заінтересованої особи ПАТ «Укрсоцбанк» у судове засідання не з»явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби і звернень учасників виконавчого провадження" неявка в судове засідання в зазначених справах заявника або заінтересованої особи, якім повідомлено про час та місце його проведення, не перешкоджає розгляду скарги.

За таких обставин, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність не з'явившихся осіб.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.07.2014 року Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист по справі №755/14553/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 338783,90 грн.

16.06.2015 року старшим державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Кущак В.Б. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 47843415 згідно означеного виконавчого листа №755/14553/14-ц та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. (а.с.15).

Пунктом 2 постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.06.2015 року надано ОСОБА_1 строк для самостійного виконання рішення суду по сплаті боргу на користь ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором в розмірі 338783,90 грн.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено обов'язок державних виконавців направляти боржникам постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення.

Як убачається із листа старшого державного виконавця Другого відділу ДАС Тернопільського МУЮ Кущак В.Б. від 16.06.2015 р. № 30/15561 (а.с.12) на адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 та на адресу ПАТ «Укрсоцбанк» було надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження від 16.06.2015 року для виконання та відома. В зазначеному листі є відмітка про те, що ОСОБА_1 отримав 27.08.2015 року копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.06.2015 року.

Разом з тим, на підтвердження своєчасного направлення постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом, державним виконавцем надано реєстр відправлень та квитанція ТА УДППЗ «Укрпошта» про оплату рекомендованої кореспонденції.

За правилами ч. 2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд критично відноситься до твердження Відділу ДАС Тернопільського МУЮ щодо належного повідомлення ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження № 47843415 про стягнення з нього боргу за кредитним договором, оскільки належних доказів на підтвердження даної обставини суду не надано, зокрема зворотнього повідомлення рекомендованого поштового відправлення; відстеження пересилання рекомендованої кореспонденції УДППЗ «Укрпошта». Натомість заявником спростовано факт своєчасного отримання ним постанови державного виконавця від 16.06.2015 року.

Крім того, суд приймає до уваги, що адреса місця реєстрації та проживання ОСОБА_4: АДРЕСА_3, така адреса значиться і у виконавчому документі виданому 03.07.2014 року Дніпровським районним судом м. Києва. Проте, як було встановлено і не заперечувалось сторонами, постанова про відкриття виконавчого провадження № 47843415 від 16.06.2015 року була направлена боржнику на адресу: АДРЕСА_2.

У ч. 1 ст. 31 Закону України № 606 ХІV «Про виконавче провадження» встановлено обов»язок надсилання посилання про відкриття виконавчого провадження саме за адресою, зазначеному у виконавчому документі.

Відтак, суд приходить до висновку, що державним виконавцем Другого відділу ДВС Тернопільського МУЮ Кущак В.Б. порушено вимоги ч. 1 ст. 37 Закону № 606 ХІV.

З огляду на встановлені у даній справі обставини, суд дійшов до висновку, що старшим державним виконавцем другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Кущаком В.Б. виконавчі дії, спрямовані на примусове стягнення заборгованості з заявника ОСОБА_1 на користь стягувача були розпочаті за відсутністі належних даних про те, що боржником було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження та не вчинено дій спрямованих на самостійне виконання рішення суду впродовж зазначеного у постанові 7-денного строку, чим порушено право заявника на самостійне виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва по справі №755/14553/14-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно листа Другого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції, відділ ДВС звернувся до ПАТ «Укрсоцбанк» з проханням проавансувати витрати пов'язані з проведенням оцінки описаного майна, а саме: нежитлового приміщення, загальною площею 85,2 кв. м., що розташоване в АДРЕСА_1 та належить боржнику на підставі приватної власності та надати згоду на звернення стягнення на вказане приміщення, оскільки воно являється предметом іпотеки.

Відповідно до листа ПАТ «Укрсоцбанк» вих.№08.206-297/374582 від 21.12.2015 року вбачається, що ПАТ «Укрсоцбанк» відмовився авансувати витрати на проведення оцінки нежитлового приміщення ОСОБА_1, яке перебуває в іпотеці в рамках здійснення виконавчого провадження ВП № 47843415, оскільки з боржником досягнуто домовленостей про добровільне погашення ним заборгованості за кредитом впродовж 24 місяців, крім того, зазначили, що 16.12.2015 р. боржником було сплачено в добровільному порядку частину заборгованості в сумі 23.935,00 грн., інша частина буде ним погашена впродовж 24 місяців рівними частками.

Як було встановлено судом, між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» досягнуто домовленості, щодо реструктуризації заборгованості за кредитним договором у розмірі 338783,90 грн. 21.03.2015 року ОСОБА_1 подано заяву державному виконавцю, щодо реструктуризації боргу із проханням не стягувати з нього виконавчий збір.

23.06.2015 року державним виконавцем Кущаком В.Б. винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 33878,39 грн. (а.с.20).

25.12.2015 року старшим державним виконавцем Кущак В.Б. винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій. (а.с. 24.)

25.12.2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 та 50 Закону України «Про виконавче провадження». (а.с. 26).

15.03.2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 504811318 з виконання постанови № 47843415 від 23.06.2015 року про стягнення з боржникаОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 33878,39 грн. (а.с.27).

За правилами ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу наведених правових норм, статтей 27,31 Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що перед тим як розпочати вживати заходи з примусового виконання рішення, державний виконавець повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи вчинялись ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений державним виконавцем строк, тобто пересвідчиться у відсутності обставин, які перешкоджають провадженню виконавчих дій, у тому числі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм приписами Закону № 606-ХІV.

Таким чином, суд приходить до переконання, що дії державного виконавця, щодо неналежного повідомлення боржника ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження вчинені з порушенням вимог ч. 1 ст. 31 Закону № 606-ХІV, що мало наслідком позбавлення боржника права добровільно виконати рішення, або, у разі необхідності подати свої заперечення, клопотання чи оскаржити постанову про відкриття виконавчого провадження, а відтак, і про відсутність підстав вважати, що заявник не виконав вимог постанови про відкриття виконавчого провадження № 47843415.

З огляду на означене, державним виконавцем не правомірно винесено постанову від 23 червня 2015 року ВП № 47843415 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 33 878,39 грн.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ (ст.384 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 385 ЦПК України скарга може бути подана до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Встановлені судом обставини, дають підстави визнати поважними причини пропуску звернення ОСОБА_1 до суду з даною скаргою, з огляду і на те, що як убачається із матеріалів справи для захисту порушених прав, заявник спочатку звертався в порядку адміністративного судочинства (а.с. 28-34).

Як зазначено у п. 18 Постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про задоволення скарги.

Керуючись ст.ст. 1, 4, 10, 60, 209, 210, 223, 293, 294, 383, 384, 386-388 ЦПК України, ст. ст. ст. 11,25,31, Закону України "Про виконавче провадження", суд, -

у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_1 на дії Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Тернопільській області та зобов'язання вчинити дії, заінтересована особа: ПАТ «Укрсоцбанк» - задовольнити.

Визнати причини пропущення строку на звернення до суду зі скаргою на постанову Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про стягнення з боржника виконавчого збору від 23 червня 2015 року у виконавчому провадженні № 47843415 поважними та поновити такий ОСОБА_1 строк на звернення до суду зі скаргою.

Скасувати постанову Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції від 23 червня 2015 року ВП № 47843415 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 33 878,39 грн.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суду м. Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвалу, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

С у д д я