Справа № 466/1364/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Невойта П.С.

при секретарі с/з ОСОБА_1

за участю представників ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 міської ради, треті особи Третя ОСОБА_5 державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба ОСОБА_5 міського управління юстиції, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності в порядку спадкування, -

у с т а н о в и в:

05.02.2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовною заявою до Шевченківської районної адміністрації ОСОБА_5 міської ради, треті особи Третя ОСОБА_5 державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба ОСОБА_5 міського управління юстиції, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання за ОСОБА_4 права власності на житловий будинок №27 «а» з усіма господарськими надвірними спорудами по вул. Сотника Панаса в м.Львові та право користування присадибною земельною ділянкою, що належав батькові ОСОБА_9, що помер 23.06.1980 р. в порядку спадкування.

В подальшому позивач 10.03.2016 року уточнила позовні вимоги та просила визнати за нею ОСОБА_4 права власності на житловий будинок №27 «а» з усіма господарськими надвірними спорудами по вул. Сотника Панаса в м.Львові що належав батькові ОСОБА_9, що помер 23.06.1980 р. в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у 1945 році її сімя у складі трьох осіб: батька ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, мати ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 та її ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3 були переселені з с. Оленич, Любачівського повіту, Жешівського воєводства (ОСОБА_12) в Тернопільську область. Згодом у 1946 р. вони сімєю були переселені у с. Рясне Львівської області у будинок, що був наданий їм на підставі рішення та постанови Брюховецької районної ради народних депутатів від 20.09.1946 року. В подальшому вона вийшла заміж та створила свою сімю в якій народилося двоє дітей. Вона з сімєю надалі продовжувала проживати у батьківському будинку. У 1980 році її батьки померли. Після їх смерті відкрилась спадщина. Інших спадкоємців після смерті батька, що претендують на спадкове майно немає, оскільки вона була однією донькою в батьків. Вона фактично прийняла спадщину, оскільки володіє спадковим майном, але не може оформити спадщину в нотаріальній конторі, оскільки на будинок відсутні правовстановлюючі документи.

Представник позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги та представництва в суді від 10.03.2016 р. та ордеру серії ЛВ№070206 про надання правової допомоги від 10.03.2016 р. будучи у суді уточнені позовні вимоги підтримала просила позов задовольнити з підстав, наведених у позові.

Представник відповідача ОСОБА_5 міської ради ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності від 15.01.2015 р. у судовому засіданні проти позову заперечувала. Просила в позові відмовити.

Представники третіх осіб - Третьої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори та Реєстраційної служби ОСОБА_5 міського управління юстиції на розгляд справи не з'явились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представників третіх осіб.

Треті особи ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання не зявились, подавши на адресу суду заяви, в яких вони зазначили, що підтримують позовні вимоги позивача та просять суд розглядати справу у їх відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що у 1945 році сімя позивачки у складі трьох осіб: батька ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, мати ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 та позивачки ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3 були переселені з с. Оленич, Любачівського повіту, Жешівського воєводства (ОСОБА_12) в Тернопільську область. Згодом у 1946 р. вони сімєю були переселені у с. Рясне Львівської області у будинок, що був наданий їм на підставі рішення та постанови Брюховецької районної ради народних депутатів від 20.09.1946 року.

Згідно рішення виконкому Ряснянської сільської ради депутатів трудящих Ів-Франківського району від 15.03.1961 р. батькові позивача ОСОБА_13 дозволено будівництво житлового будинку на своєму городі в с.Рясне (а.с.11)

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 05.06.2015 р. між ОСОБА_14 та ОСОБА_8 19.08.1966 р. Міським відділом реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_5 міського управління юстиції було зареєстровано шлюб, актовий запис № 2155, після чого позивач змінила прізвище на ОСОБА_8.

21.07.2015 року на імя ОСОБА_4 ОКП ЛОР БТІ та ЕО було видано технічний паспорт на житловий будинок на вул. Сотника Панаса, 27 у м.Львові.

Згідно свідоцтва про смерть, І-СГ № 476190 ОСОБА_9 помер 23.06.1980 року, про що сільською радою с.Десна Яворівського району 24.06.1980 року зроблено відповідний запис у Книзі реєстрації смертей № 33 та видано свідоцтво про смерть.

Після смерті ОСОБА_9 залишилося спадкове майно житловий будинок № 27 «а» з усіма господарськими надвірними спорудами, що на вул.Сотника Панаса у м.Львові.

Спадкоємцями першої черги по смерті ОСОБА_9 є: ОСОБА_4 позивач по справі його єдина донька.

Позивач звернулась до Третьої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини за законом, проте не змогла реалізувати своїх спадкових прав, оскільки спадкодавцем ОСОБА_9 не було оформлено на своє імя державної реєстрації права власності.

Згідно ч.1 та 2 ст.325 ЦК України, суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи; фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

З врахуванням того, що заповіт ОСОБА_9 не складався, інших спадкоємців першої черги після його смерті немає, єдиним спадкоємцем першої черги за законом є позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України становлять три складові: право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України в видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

З пояснень представника позивача вбачається, що позивач зверталась до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини, проте їй було відмовлено у звязку із відсутністю державної реєстрації права власності на імя ОСОБА_9 на будинок. З наведеного вбачається, що ОСОБА_4 позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, зареєструвати право власності на нерухоме майно та реалізувати свої повноваження власника.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

До способів захисту цивільних прав та інтересів згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України відноситься, зокрема, визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, на підставі наведеного вище, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок № 27 (двадцять сім)- «а» з усіма господарськими надвірними спорудами, що на вул.Сотника Панаса у м.Львові, згідно технічного паспорту від 21.07.2015 року в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_9, який помер 23.06.1980 року.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м.Львова шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_12