Справа № 344/8004/15-ц
Провадження № 2/344/1272/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року м.Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Татарінової О.А.

секретаря Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи- органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та встановлення порядку участі матері у спілкуванні з дитиною,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в обгрунтовання якої вказала, що з 2008 року проживала з відповідачем ОСОБА_2 та мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. У неї з відповідачем виникали сварки, що негативно впливало на її психічний стан та стан сина. Відповідач та його матір налаштовує дитину проти неї. Також позивач зазначила, що з січня 2015 року відповідач ОСОБА_2 без її згоди забрав сина, утримує його у своєї матері, вихованням сина не займається, що унеможливлює її спілкування з дитиною. Тому позивач просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, 04.05.2009 року з нею.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом,в якому просив суд визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, 04.05.2009 року, з ним. Свої вимоги ОСОБА_2 обгрунтовує тим, що він постійно займається розвитком дитини, має постійний заробіток, в той час як ОСОБА_1 ухиляється від його виховання. Також ОСОБА_2 вказує на те, що відповідач не має сталого заробітку, тривалий час ніде не працювала, неодноразово притягувалася до відповідальності за антигромадську поведінку та є постійною клієнткою нічних закладів. ОСОБА_4 постійно хворіє, та коли знаходиться на амбулаторному лікуванні дитиною опікується він та бабуся. ОСОБА_1 намагалася накласти на себе руки. Дитина боїться відвідувати школу, оскільки ОСОБА_1 приходить в школу, поводячи себе неадекватно, вривається без дозволу в клас. Також просив суд надати ОСОБА_1 можливість за згоди сина ОСОБА_3, бачитись та спілкуватись з сином по суботах після 15 години протягом 2 годин в його присутності, в громадських місцях.

У судовому засідання позивач за первісним позовом ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримала. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 не визнала,суду пояснила, що має можливість та достатньо часу для вихованням дитини, а тому просила її позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити.

У судовому засіданні відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 та його представники позовні вимоги не визнали, підтримали заявлені зустрічні позовні вимоги та дали пояснення аналогічні позову.

У судовому засіданні представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради підтримала висновок опікунської ради та вважала за доцільним в інтересах дитини встановити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 разом з матірю ОСОБА_1

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд, вислухавши сторони, представників відповідача за первісним позовом, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає первісні позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім'я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

За приписами ст.7 Сімейного кодексу України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_5 України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

За змістом ст. 150 Сімейного кодексу України одним із основних батьківських обов'язків є обов'язок належного виховання та розвитку дитини. Батьки зобов'язані піклуватися, зокрема, про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток , поважати дитину. Зазначена норма встановлює заборону фізичних покарань дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Частиною 3 ст.151 Сімейного кодексу України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з вимогами ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Згідно зі ст. 160 Сімейного Кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії свідоцтва про народження сторони по справі є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( т.1 а.с.5).

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач по первісним позовом ОСОБА_2 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Суд вважає, що у даному випадку слід вирішити спір, який виник між батьками, стосовно місця проживання дитини, саме за правилами ст. 161 Сімейного Кодексу України, як вказано вище, оскільки сторони не дійшли згоди з цього питання.

Згідно зі ст. 161 Сімейного Кодексу України при вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі -Конвенції), ратифікованої Верховною ОСОБА_5 Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об'єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та малолітня дитина ОСОБА_4, 04.05.2009 року, зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1 а.с.47). За місцем проживання ОСОБА_1 характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою КП "Єдиний розрахунковий центр" від 13.07.2015 року ( т.1 а.с.52) та характеристикою сусідів від 23.06.2015 року ( т.3 а.с.32)

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 працює на посаді менеджера, місячний оклад останньої складає 3000грн, що підтверджується довідкою № 6 від 22.07.2015р. вид. директором ПП «Сендем плюс» (а.с. 50 том 1) та копією трудової книжки (а.с 227-229 том 1). Позивач має стабільний заробіток та позитивно характеризується за місцем роботи, що підтверджується характеристикою (т.3 а.с.27).

Згідно акта обстеження житлово-побутових умов від 14.07.2015р. в помешканні матері створені належні умови проживання: дитина має місце для сну та ігор, особисті речі та іграшки ( т.3 а.с.30).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 суду пояснили, що ОСОБА_1 хороша мама, до дитини ставиться добре, займається його вихованням та піклується про нього.

Зазначені свідками обставини знаходять своє підтвердження в доданих до матеріалів справи фотографіях позивача ОСОБА_8 з сином.

Згідно довідки № 986 від 22.07.2015р. виданої Обласним наркологічним диспансером Івано-Франківської області ОСОБА_1 на обліку в наркологічному диспансері не перебуває, наркологічних захворювань не має ( т. 1 а.с. 49).

Згідно довідки № 5918 від 22.07.2015р. виданої Обласною психоневрологічною лікернею № 3 ОСОБА_1 на обліку в ОПНЛ №3 не перебуває ( т. 1 а.с. 48).

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5. Квартира належить відповідачу на праві спільної сумісної власності.( т.3 а.с.9). За даною адресою відповідач проживає разом з дружиною, малолітньою дитиною, батьком та матір"ю. За місцем проживання ОСОБА_2 характеризується позитивно ( т.2 а.с.4).

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 14.07.2015р. в помешканні ОСОБА_2 створені належні умови проживання. ОСОБА_3 має окрему кімнату, де є місце для сну, для ігор, особисті речі та іграшки.( т.3 а.с.38)

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 суду пояснили, що ОСОБА_4 проживає з батьком, має свою окрему кімнату, почуває себе в сімейному затишку. Дитина часто гуляє з батьком, їздить на оздоровлення з батьком та бабусею. Теперішню дружину ОСОБА_2 дитина називає мамою, разом з нею гуляють, роблять уроки. Коли згадує про маму Іру, стає знервованим.

Зазначені обставини підтверджуються наданими суду фотографіями.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 з 03.01.2012 року до 30.06.2015 року працював на посаді заступника директора з постачання в ПП "Сендем". За місцем роботи характеризувався позитивно ( т.1 а.с.133).

З 01.07.2015 року ОСОБА_2 працює на посаді директора ТОВ "БТБ-КОМФОРТ", що підтверджується копією наказу ( т.3 а.с.128).

ОСОБА_2 перераховував грошові кошти на рахунок ОСОБА_1, що підтверджується квитанціями від 09.01.2015 року, 19.01.2015 року та 23.01.2015 року ( т. 1 а.с.132).

Малолітня дитина ОСОБА_4 навчається у 1-Б класі Івано-Франківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 25 ( т.1 а.с.141)

Документи на вступ до школи подавалися батьком ОСОБА_2, він же приводив та забирав сина зі школи, відвідував усі дитячі свята, забезпечив сина усім необхідним приладдям для навчання (а.с. 191 том 2).

ОСОБА_4 систематично відвідує заняття, приводить і забирає хлопчика батько, який уважно ставиться до навчання і виховання сина ( т.3 а.с. 53)

Відповідно до інформації Івано-Франківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 25 ОСОБА_1 відвідувала школу 16.11.2015 року, 25.12.2015 року ,28.12.2015 року, 31.12.2015 року ( т.3 а.с.91).

Згідно відповіді Івано-Франківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 25 ОСОБА_1 повідомлено, що в характеристиці зазначено, що "мати сином не цікавиться і жодного разу в школі не була", оскільки остання не була присутня на жодних батьківських зборах, не відвідувала жодного виховного заходу ( т.3 а.с.90).

ОСОБА_1 зверталася до керівництва школи та управління освіти та науки виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради з приводи перешкод у побаченні з сином ОСОБА_4, на що заявнику були надані письмові відповіді ( т.3 а.с. 45-46, т.3 а.с.52. т.3 а.с.53).

Згідно інформації Івано-Франківського міського відділу УМВС України в Івано-Франківській області від 21.07.2015 № 6283 в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Івано-Франківського MB УМВС за 2015 рік відносно ОСОБА_1, ОСОБА_2 були зареєстровані повідомлення та заяви, що стосуються конфлікту у даній сім'ї (про неналежне виховання ОСОБА_4, як татом, так і мамою, про вчинення перешкод ОСОБА_1 у вихованні сина громадянином ОСОБА_2, про нанесення тілесних ушкоджень громадянці ОСОБА_1 ОСОБА_2І.).

Працівниками СКМСД MB УМВС ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було роз'яснено вимоги законодавства, що регламентують сімейні відносини, а саме ст.ст.141, 157, 158, 159 Сімейного кодексу України.

Малолітня дитина ОСОБА_4 відвідує дитячі гуртки: спортивний клуб «Тигр», клуб «Фієста» (а.с. 134,135 том 1).

Згідно довідок від 03.06.2015 року та 30.06.2015 року виданих лікарем-гомеопатом, ірідіагностом, санологом, магістром психології ОСОБА_14 (приватний кабінет, м.Львів) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, лікується у лікаря-гомеопата та психолога з приводу проблем нервової системи; хронічної панкретопатії та імунодифіциту, у зв"язку з чим йому необхідно змінити домашню обстановку (а.с. 106-110 том 1, а.с. 72-74 том 3).

Відповідно до довідки МДКЛ від 17.06.2015 р. № 01-09/202 дитина перебуває на диспансерному обліку з 2009 року з приводу лікування у ЛОР-лікаря та педіатра. За час лікування амбулаторно дитиною опікувались батько ОСОБА_2 та бабуся ОСОБА_15 (а.с. 192-194 том 2).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16, яка являється дитячим дільничним терапевтом МДКЛ № 6, суду пояснила, що ОСОБА_4 часто хворіє, в 2014 року лікувався у Львові з діагнозом невроз. Під час лікування дитиною постійно опікуються батько та бабуся, сумлінно виконують всі рекомендації лікарів. Маму дитини ОСОБА_1 вона не знає і ніколи не бачила.

Відповідно до ч.2 ст.161 СК України суд не може передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити розвиткові дитини.

Судом встановлено, що сторони, як позивач, так і відповідачка люблять свою дитину, обоє бажають, щоб син проживав саме з ним.

Належних та допустимих доказів того, що хтось з них зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю поведінкою зашкодити розвиткові дитини, сторонами суду не надано.

За таких обставин суд вважає, що кожен з них має право ставити питання про визначення місця проживання сина саме з ним.

Як передбачено ч.4 ст.19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини та відібрання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який надає письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, а також на підставі інших документі, які стосуються справи.

04.11.2015 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини розглядалося питання визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та встановлення порядку участі у вихованні дитини тому з батьків, хто проживає окремо. Рекомендації комісії з питань захисту прав дитини були включені в проект рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на 17.11.2015року, яке не відбулося та було перенесено на 10.12.2015 року. Комісія з питань захисту прав дитини вважала за доцільне рекомендувати виконавчому комітету Івано-Франківської міської ради надати Івано-Франківському міському суду висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_1, а батькові ОСОБА_2 встановити такий порядок участі у вихованні сина: щосереди з 16.00 год. до 20.00 год., перша та третя субота, друга та четверта неділя місяця з 16.00 год. до 20.00 год.

07.12.2015 року до органу опіки та піклування ОСОБА_2 було подано заяву та згідно із візою керуючого справами виконавчого комітету, дане питання було знято з порядку денного засідання для подальшого перегляду та повторного винесення на засідання комісії з питань захисту прав дитини.

15.01.2016 року комісією постановлено про залишення без змін рішення комісії від 04.11.2015 року про надання висновку Івано-Франківському міському суду щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, з матір'ю ОСОБА_1.

За наслідками рекомендації комісії включено до проекту рішення виконкому на 04.02.2016 року, однак, на засіданні виконавчого комітету дане питання було знято з розгляду для подальшого повторного винесення на розгляд чергової комісії з питань захисту прав дитини.

01.02.2016 року на ім'я міського голови надійшла заява ОСОБА_2 про те, щоб не затверджувати висновок від 20.01.2016 р. або ж зняти з порядку денного засідання виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради питання щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6.

10.02.2016 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини розглядалося питання про визначення місця проживання дитини, однак рішення не було прийняте, оскільки даний пункт не був підтриманий більшістю голосів (а.с. 66-70 том 2).

Відповідно до ч.5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 241 від 08.04.2016 року орган опіки та піклування вважав за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_4 з матірю ОСОБА_1 та встановити батькові відповідний порядок участі у вихованні сина (а.с. 150-159 том 2).

Суд вважає, що при розгляді питання щодо визначення місця проживання дитини орган опіки та піклування діяв в інтересах дитини та в межах своїх повноважень, передбачених СК України та Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, запросивши на засідання комісії сторони, повно дослідивши обставини, що мають істотне значення, а тому підстав не погодитися з даним висновком відповідно до ч.6 ст.19 СК України не вбачає.

Відповідно до Індивідуально-психологічного обстеження, проведеного психологом МДКЛ ОСОБА_17 ОСОБА_4 має низький рівень тривожності, дитина контактна, фон настрою-нормальний, реакція на заохочення і зауваження- адекватна, розвиток пізнавальної сфери відповідає віковим критеріям, психоемоційний стан в нормі, середовище в якому перебуває дитина позитивно впливає на розвиток ( т.2 а.с.2)

Також, як вбачається з обстеження практичного психолога ОДКЛ ОСОБА_18 ОСОБА_4 по результатах обстеження перебуває у позитивному психологічному середовищі. Не рекомендується змінювати середовище перебування дитини ( т.2 а.с.3)

Згідно інформації про результати психодіагностичного обстеження ОСОБА_4 вбачається, що останній поводить себе спокійно, врівноважено. Хлопчик спокійний, приємний у спілкуванні, легко контактує з дорослими. На час обстеження поводив себе невимушено, тривожних поведінкових проявів не спостерігалося. У ході діагностики з'ясовано, що найважливішими, значимими людьми для ОСОБА_4 є батько та бабуся по батьковій лінії. Позитивно сприймає батькову дружину, включаючи її у свою сім'ю та називає «мама ОСОБА_17». Саме їх хлопчик вважає членами своєї сім'ї, ідентифікує себе з ними, у висловлюваннях прослідковуються емоційно позитивні судження («усі веселі та щасливі»). На малюнках біологічна мати відсутня, будь-яких розповідей про неї уникає. Дитина зауважує, що у нього дві мами: «мама ОСОБА_17 - хороша» та «мама ОСОБА_18 - погана». Своє ставлення до «мами ОСОБА_18» ОСОБА_4 висловлює однією фразою: «мама ОСОБА_18 погана», що може свідчити про сформованість такої думки дорослими членами сім'ї, які на даний час проживають з дитиною. Проективні малюнки та коментарі до них демонструють емоційну прив'язаність ОСОБА_4 до батька, його авторитетність та значимість для хлопчика (а.с. 201 том 1).

Як вбачається з відповіді Управління освіти і науки Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 30.03.2016 року ( т.2 а.с.160-161), 25.12.2015 року дитина без заперечення, стурбованості, страху прийняв пропозицію поспілкуватися з матір"ю ОСОБА_1 Поведінка хлопчика була спокійною, приязною, адекватною. Спілкування матері з сином свідчило про позитивний емоційний зв"язок без тривоги та страху зі сторони дитини.

В даному випадку суд бере до уваги інформацію про результати пчиходіагностичного обстеження ОСОБА_4 (т.1 а.с.201), оскільки обстеження проводилось з метою вивчення рівня міжособистісних відносин дитини в сімейному середовищі.

Суд не вважає визначальними при вирішенні даного спору Індивідуально-психологічне обстеження, проведене психологом МДКЛ ОСОБА_17 та обстеження практичного психолога ОДКЛ ОСОБА_18 , так як дані обстеження проводилися з метою дослідження емоційного стану дитини.

Відповідно до ч.2 ст.171 СК України дитина може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її Майном.

Допитана у судовому засіданні у присутності представника органу опіки на піклування та психолога школи малолітня дитина ОСОБА_4 зазначив, що на даний час проживає з батьком, його теперішньою дружиною та з бабусею і дідусем по лінії батька. Дитина спокійна, врівноважена. Має друзів, відвідує гуртки, вільний час проводить з сімєю, грається з сестричкою, їздив відпочивати на море. Теперішню дружину ОСОБА_2 називає мамою. Матір ОСОБА_1 згадує рідко, хотів би бачити її на вихідні, а проживати постійно дитина хоче з батьком. Матір дитини ОСОБА_1 вихованням дитини не займається, були випадки, коли вона залишала дитину в нічний час на сторонніх осіб.

Враховуючи вік дитини, той факт, що дитина з січня 2015 року не спілкується з матір"ю через перешкоди,які створює батько, беручи до уваги інформацію про результати психодіагностичного обстеження ОСОБА_4 в частині сформованості такої думки дитини дорослими членами сім'ї, які на даний час проживають з дитиною, суд, оцінивши такі обставини, не вважає думку дитини пріоритетною при вирішенні даного спору.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

В положенні принципу 6 «Декларації прав дитини» Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 p., зазначено, що «дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю».

Посилання відповідача на неналежне виконання матір»ю обов»язків по догляду за дитиною, які як зазначила представник органу опіки та піклування не знайшли свого підтвердження. Слід вказати, що суд також приділив достатньо уваги на перевірку вказаним даним, за результатом якої також вбачається, що такі посилання відповідача не знайшли свого підтвердження в належних та допустимих доказах.

Посилання відповідача на те, що позивач в силу свого стану здоров»я та способу життя не зможе належним чином займатися вихованням дитини, також не знайшли свого підтвердження в доказах, які були надані суду стороною відповідача.

Натомість позивач надала суду довідки з яких вбачається, що ОСОБА_1 на обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога не перебуває; має позитивні характеристики з місця роботи та проживання.

Отже, будь-які обмеження чи-то протипоказання ОСОБА_1, як матері малолітньої дитини на виконання нею батьківських обов»язків не встановлено. Жодних фактів, що залишення дитини з матір'ю буде суперечити її інтересам не встановлено.

Посилання відповідача, як на докази, зловживання спиртними напоями та неналежної поведінки ОСОБА_1 на висновок дільничого інспектора міліції ( т. 3 а.с. 29), висновку про результати службової перевірки від 14.08.2015 року ( т.3 а.с. 46-52), повідомлень ГУ НП в Івано-Франківській області про розслідування кримінального провадження за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_15 (т.2 а.с.56), не містять відомостей про негативну поведінку ОСОБА_1 по відношенню до дитини, та не свідчать про систематичність аморальної поведінки позивача ОСОБА_1

Із копій карток виїздів швидкої медичної допомоги до ОСОБА_1, за адресою: м.Івано-Франківськ, вул.Стуса, 15/44, №73142 від 10.12.2014 року, №73149 від 10.12.2014 року, №4894 від 23.01.2015 року вбачається, що виклики здійснювались з попередніх діагнозів: емоційна реакція на стрес, різана рана зап'ястя, передозування сонмілу.

Суд не приймає як докази розладів здоров"я позивача надані медичні документи ( т.1 а.с.210-212), оскільки виклики швидкої допомоги здійснювалися відповідачем та членами його сім"ї. Об"єктивних даних про спроби самогубства медична документація не містить, оскільки викликом від 10.12.2014 року лікарем зафіксована різана рана 1,5 см.х 0,5 см., а викликом від 23.01.2015 року зафіксовано адекватну поведінку ОСОБА_1 ( стійко стоїть на ногах, вільно рухається, впевненими рухами витирає підлогу).

Суд критично ставиться до наданих відповідачем в якості доказів роздруківок переписки Viber, оскільки походження таких роздруківок з телефону позивача не встановлено. Позивач ОСОБА_8 категорично заперечила, що надана переписка мала місце та відповідає дійсності.

Пояснення свідків в частині висловлення негативних відзивів щодо позивача ОСОБА_1, суд оцінює критично, оскільки такі свідчення суперечать один одному, матеріалам справи та встановленим в судовому засіданні обставинам, висловлені такими з урахуванням належності та прихильності до однієї із сторін.

Крім того, як встановлено судом багато часу у вихованні дитини приділяє мати відповідача, що також береться судом до уваги, оскільки у зустрічному позові мова йде про визначення міця проживання із батьком, а не з бабусею.

Так, з урахуванням вище встановленого, суд вважає за необхідне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, разом з матір»ю ОСОБА_1, враховуючи при цьому положення принципу 6 «Декларації прав дитини» Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 p., в якому зазначено, що «малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю». В даному випадку судом встановлено належну поведінку по відношенню до дитини обох батьків та навпаки встановлено відсутність виключних обставин за якими б малолітню дитину можна було б відлучити від матері, визначивши місцем проживання такої з батьком.

Враховується судом і те, що незважаючи на рівність прав обох батьків, питання щодо визначення місця проживання дитини має бути вирішено саме таким чином, оскільки дитина, зокрема в такому віці найбільш потребує постійного з нею находження, догляду, любові та увагу матері, тоді як батько ніяким чином не обмежується у спілкуванні та вихованні дитини.

Таким чином, презумуючи перш за все інтереси дитини, суд приходить до висновку, що вимоги про визначення місця проживання дитини з матір'ю є обґрунтованими та доведеними.

Отже суд, оцінивши всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання дитини, подані докази в їх сукупності, повністю погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини з матір»ю. Суд враховуючи всі можливості батьків забезпечити належні умови для виховання та розвитку дитини, її духовний та фізичний розвиток, вважає необхідним визначити місцем проживання малолітньої дитини з матір»ю, оскільки це буде відповідати насамперед інтересам дитини, таким чином задовольнивши в цій частині позовні вимоги первісного позову та відмовивши в задоволенні зустрічного позову.

Що стосується заявлених зустрічних вимог про встановлення порядку участі матері у спілкуванні з дитиною суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України. Отже, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Згідно ч.1 ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно ч. 1 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Оскільки право на звернення до суду з позовом має той з батьків, хто проживає окремо від дитини, а тому у ОСОБА_2 відсутнє право на звернення до суду за захистом таких прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Тому з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору в сумі 243,60 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3, 7, 18, 19, 84, 91, 141, 150,151, 155,157,158,159, 161 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", «Декларацією прав дитини» Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 p., ст.ст.8,10,11,57-60,88,212- 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи- органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, разом з матір»ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_9.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_10, жителя ІНФОРМАЦІЯ_11 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_12, жительки АДРЕСА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243 гривні 60 копійок.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та встановлення порядку участі матері у спілкуванні з дитиною відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Татарінова О.А.