Справа № 583/3762/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого - судді - Сидоренка Р.В.,

при секретарі - Зубатовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою:

публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПРИВАТБАНК (далі ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

Встановив:

08 жовтня 2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд стягнути із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 20903,61 грн. за кредитним договором № SUA0RK09512574 від 10.03.2006 року. Свої вимоги мотивує тим, що 10.03.2006 року між сторонами було укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 20600,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між нею та банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Однак відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, тому просить стягнути з неї залишок заборгованості по кредитному договору в сумі 20903,61 грн. та судові витрати.

Позивач в судове засідання не зявився, в письмовій заяві просить справу розглядати у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не зявилась, про час і місце слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Від неї на адресу суду надійшла письмова заява із проханням застосувати строк позовної давності до виниклих правовідносин.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 10.03.2006 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № SUA0RK09512574, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 20600,00 грн. включно, на споживчі цілі, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується заявою позичальника ОСОБА_1 від 10.03.2006 року № SUA0RK09512574.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Встановлено, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» умови договору виконав та видав ОСОБА_1 кредит у розмірі 20600,00 грн., що підтверджується заявою ОСОБА_1 від 10.03.2006 року.

Згідно заяви позичальника від 10.03.2006 р. погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 15 по 20 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 998,98 грн. для погашення заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами та правилами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 порушила зобовязання по погашенню кредиту, передбачені договором від 10.03.2006 року, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем.

Станом на 28.010.2015 року заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» становить 166132,59 грн., яка складається з наступного:

- заборгованість за кредитом 16307,07 грн.,

- заборгованість по комісії за користування кредитом 5949,28 грн.,

- заборгованість по процентам за користування кредитом 51014,86 грн.,

- пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 92861,38 грн..

Заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської обл. від 02.04.2013 р. на користь Банку стягнуто із відповідачки на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № SUА0RК09512574 від 10.03.2006 року в сумі 145228.98 (сто сорок пять тисяч двісті двадцять вісім) гривень 98 копійок, в тому числі: заборгованість за кредитом 16307 (шістнадцять тисяч триста сім) грн. 07 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 51014 (пятдесят одна тисяча чотирнадцять) грн. 86 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом 5949 (пять тисяч девятсот сорок девять) грн. 28 коп., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 71957 (сімдесят одна тисяча девятсот пятдесят сім) грн. 77 коп.

Тому позивач прохає стягнути на свою користьрізницю нарахованої за цей період суми пені у розмірі 20903,61 грн.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобовязання за даним договором.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобовязання.

Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що рішенням Охтирського міськрайонного суду від 02.04.2013 р. з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було стягнуто 145228,98 грн., заборгованість становить 20903,61 грн. (нарахована сума пені).

Суд виходить із того, що сума заборгованості по пені відповідачу банком нараховується правомірно, оскільки незважаючи на наявність судового рішення основне зобовязання відповідачем перед банком не виконане, про що свідчить наданий банком розрахунок заборгованості по кредиту.

Однак, позивачем було заявлене письмове клопотання про застосування строку позовної давності до зазначених вимог.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 5 вказаної норми Закону встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Статтею 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частиною 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

За таких обставин, сума пені підлягає стягненню на користь банку в межах останнього року до дня звернення позивача до суду із зазначеним позовом.

Згідно наданого банком розрахунку сума нарахованої пені станом на 17.11.2014 р. становила 83321,47 грн. а станом на 28.10.2015 р. 93151,8 грн.. Таким чином (враховуючи дату підготовки позовної заяви та відправлення її поштою до суду 17.11.2015 р.) сума пені у межах 1 річного строку позовної давності, що підлягає стягненню на користь Банку становить 9830 грн. 33 коп. (93151,8-83321,47)

При цьому, суд не погоджується із позицією представника Банку викладеному у письмовому запереченні щодо відсутності підстав для застосування строку позовної давності через зафіксований в Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам збільшеного строку позовної давності у 5 років з огляду на наступне.

Згідно п. 5.5. умов надання споживчого кредиту фізичним особам, як стверджує позивач, терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Суд виходить із того, що не можна вважати Умови надання споживчого кредиту фізичним особам доказом збільшення позовної давності ("Розстрочка") (Стандарт»), виходячи з наступного.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вбачається з матеріалів справи, у кредитному договорі домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає (а.с. 7-9).

Умов надання споживчого кредиту фізичним особам у якому, як стверджує позивач, міститься п. 5.5 із погодженням сторонами збільшеного строку позовної давності, і який містив би підпис позичальника ОСОБА_1, суду не надано.

Враховуючи правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові за № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, виходячи з правового аналізу ст.ст.207, 259 ЦК України, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Таким чином, належних та допустимих доказів, а саме письмового договору, скріпленого підписами сторін, про збільшення позовної давності банком не представлено, а отже й відсутні підстави вважати, що сума пені підлягає стягненню за увесь строк її нарахування починаючи із дня винесення рішення за попереднім позовом.

Згідно ст. 88 ЦПК України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачем заявлено позовні вимоги на загальну суму 20903,61 грн.

Так як позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк»задоволено частково на 47,02 %, тому з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 572 грн. 70 коп. (1218,00Х47,02/100)

На підставі викладеного, ст. ст. 526, 530, 625, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 169, 197, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № SUA0RK09512574 від 10.03.2006 року в розмірі 9830 гривень 33 копійки та 572 гривні 70 копійок понесених банком судових витрат, а сього 10403 (десять тисяч чотириста три) гривні 03 копійки.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк із дня проголошення рішення апеляційної скарги, у разі відсутності осіб у судовому засіданні під час проголошення рішення з моменту отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після спливу строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Охтирського міськрайсуду

Сумської області ОСОБА_2