№ 336/8771/14-ц
пр..№ 2/336/1567/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого - судді Суркової В.П.,

при секретарі Прохоровій А.О.,

за участю представника

позивача адвоката ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до фізичної особи підприємця ОСОБА_5 про захист прав споживача, розірвання договорів поставки, стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, уточненому в процесі розгляду справи, в якому зазначив, що 26.10.2013 року між ним та відповідачем ФОП ОСОБА_5 був укладений договір № 2610/02-ТУ на виготовлення та доставку вхідної двері на суму 2700 грн. зі строком виконання протягом 21 робочого дня та договір № 2610/а-СТУ на доставку металопластикових вікон. Позивачем було виконано зобовязання за вказаним договором шляхом внесення передплати.

В обумовлений договором строк відповідач не виконав свої зобовязання за договором № 2610/02-ТУ.

Посилаючись на наведене, просив розірвати договір поставки товару № 2610/02-ТУ та договір № 2610/а-СТУ, стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у сумі 17025,12 грн., з них 8512,56 грн., сплачених позивачем у виконання договору поставки товару № 2610/02-ТУ, 8512,56 грн. в якості штрафу, передбаченого умовами договору за одноособову безпідставну відмову відповідача від виконання своїх зобовязань по договору поставки товару № 2610/02-ТУ, 1200 грн. за невиконану частину робіт за договором № 2610/а-СТУ.

В судовому засіданні позивач та його представник адвокат ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримали позов з підстав, викладених в позові. При цьому позивач ОСОБА_6 додатково пояснив, що через рекламу знайшов компанію «Гефест», яка займається встановленням металевих дверей та металопластикових вікон. 26.10.2013 року в офісі, розташованому за адресою: м. Запоріжжя, вул. 40 років Радянської України, 68/5, уклав договори поставки вхідних дверей та вікон, вніс передплату касиру. З боку компанії договори підписував чоловік, який будь-яких документів на підтвердження своєї особи не надав, зараз не впізнає його, так як має погану пам'ять на обличчя. Умови договорів були виконані не в повному обсязі, а саме не були зроблені відливи, тому він був вимушений звернутися до іншої компанії, яка виконала роботи за 6000 грн.

Представник відповідача вважає, що за неналежне виконання договору поставки повинні відповідати солідарно ОСОБА_5 та ОСОБА_7, оскільки 22.07.2013 року між ПП ОСОБА_5 та ПП ОСОБА_8 був укладений договір про підприємницькі взаємовідносини та ділового співробітництва. На її думку ОСОБА_7, укладаючи договір поставки з ОСОБА_4, діяв від імені та в інтересах ФОП ОСОБА_5

Відповідач позов не визнав та пояснив, що ОСОБА_4 ніколи раніше не бачив, ніяких договорів з ним не укладав, підпис у договорах йому не належить, гроші за договорами не отримував. Договори поставки від 26.10.2013 року з ОСОБА_4 укладав ОСОБА_8, який і повинен відповідати перед ОСОБА_4 З цих підстав просив в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_3 просив в задоволенні позову відмовити через його недоведеність. При цьому зазначив, що наявність договору між ПП ОСОБА_9 та ПП ОСОБА_8 про підприємницькі взаємовідносини та ділового співробітництва не створює підстав для солідарної відповідальності ОСОБА_8 та ОСОБА_5, оскільки останній не уповноважував ОСОБА_8 на здійснення підприємницької діяльності в його інтересах.

Заслухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, зясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, подавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Як передбачено ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на те, що на підтвердження факту порушення умов договору поставки саме відповідачем, позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, клопотання про призначення відповідної експертизи не заявляв, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, внаслідок чого у їх задоволенні слід відмовити в повному обсязі.

Навпаки відповідач на підтвердження своїх заперечень надав суду письмову заяву ОСОБА_8, із змісту якої вбачається, що він працював як приватний підприємець і ним був укладений договір з приватним підприємцем ОСОБА_5 на постачання металопластикових виробів і дверей. Оскільки свої бланки договору він підготувати не встиг, вирішив використати загальнодоступні бланки аналогічного за змістом договору приватного підприємця ОСОБА_5, які були у нього в компютері. Проте всі укладені договори підписував саме він, ОСОБА_8 Таким чином він уклав договір з ОСОБА_4 26.10.2013 року з використанням також бланка договору ПП ОСОБА_5 ОСОБА_5 ніякого відношення до замовника ОСОБА_4 не має, він, ОСОБА_8, брав гроші і підписував договір (а.с. 158). Ця заява посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстрована в реєстрі № 644.

Посилання представника позивача на наявність договору між ПП ОСОБА_9 та ПП ОСОБА_8 про підприємницькі взаємовідносини та ділового співробітництва не ґрунтується на законі.

Судом встановлено та визнано сторонами, що 22.07.2013 року між ПП ОСОБА_5 та ПП ОСОБА_8 був укладений договір № 12/ФР про підприємницькі взаємовідносини та ділового співробітництва.

Згідно п.п. 1.1 1.3 цього договору особа, що володіє правом (ПП ОСОБА_5 зобовязується надати користувачу (ПП ОСОБА_8П.) за винагороду право використовувати у своєї підприємницької діяльності комплекс належних особі, що володіє правом виключних прав на відпрацьовану модель організації та ведення бізнесу. Користувач вправі використовувати належний особі, що володіє правом комплекс виключних прав, а саме: право на фірмову назву особи, що володіє правом, технічне та програмне забезпечення, на інформацію, що підлягає комерційній охороні, на розроблену документацію, програму навчання.

Сторони мають право діяти через своїх уповноважених представників (ст. 237 ЦК України).

Відповідно до п. 6.1 цього ж договору особа, що володіє правом несе солідарну відповідальність за висунутими до користувача вимогами щодо невідповідність якості товарів (робіт, послуг), що продаються (виконуються, охороняються) користувачем за даним договором. (а.с. 65-70).

Виходячи з того, що договір поставки, укладений 26.10.2013 року між ОСОБА_4І та ОСОБА_8 є окремим, який не пов'язаний з договором від 22.07.2013 року, укладеним між ПП ОСОБА_5 та ПП ОСОБА_8, а також враховуючи те, що позивач не надав доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5 надав ОСОБА_8 повноваження щодо укладення будь-яких договорів від його імені та в його інтересах, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 2, 13-15, 865 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 58-60, 208, 209, 212-215, 294, 296 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про захист прав споживача, розірвання договорів поставки, стягнення грошових коштів відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.П. Суркова