У х в а л а

іменем україни

1 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф., Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Дарницька районна у м. Києві державна адміністрація, ОСОБА_4, про усунення перешкод у здійсненні права власності, стягнення суми та відшкодування моральної шкоди, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_4, Департамент земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, про усунення перешкод у здійсненні права власності на майно та права користування земельною ділянкою, стягнення суми та відшкодування моральної шкоди, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, Департамент земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, про усунення перешкод у здійсненні права власності на майно та права користування земельною ділянкою, стягнення суми та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 4 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що за договором купівлі-продажу житлового будинку він є власником будинку АДРЕСА_2, а згідно державного акту він є власником земельної ділянки площею 0,10 га в АДРЕСА_2. Користувачами суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які, на його думку, незаконно захопили частину належної йому земельної ділянки, чим позбавили його права володіти та розпоряджатися належним йому майном і своїми неправомірними діями завдали моральної шкоди.

З огляду на викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у здійсненні права власності та користування земельною ділянкою шляхом: визнання за ним права користування спірною земельною ділянкою розміром 17 кв.м, яка примикає до земельної ділянки, що належить йому на праві власності, і межує з земельною ділянкою, якою користуються відповідачі, та одна із меж виходить до АДРЕСА_1; відновлення стану спірної земельної ділянки в розмірі 61,05 кв.м та знесення споруд, що розташовані на ній, власними силами відповідачів або за їхні кошти; встановлення твердих меж земельних ділянок та встановлення відповідних межових знаків. Заборонити ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчиняти в подальшому будь-які протиправні дії стосовно нього та належного йому майна, зокрема, направлені на незаконне захоплення належної йому земельної ділянки. Стягнути солідарно з відповідачів витрати, понесені за топо-геозедичні роботи та роботи по нанесенню межі, в сумі 2 746 грн, моральну шкоду в розмірі 100 тис грн і витрати на правову допомогу в сумі 52 500 грн.

У лютому 2010 року ОСОБА_3 пред'явила до ОСОБА_1 зустрічний позов про усунення перешкод у здійсненні права власності на майно та права користування земельною ділянкою, стягнення суми та відшкодування моральної шкоди.

Вимоги мотивувала тим, що вона разом з ОСОБА_4 є землекористувачами земельної ділянки площею 0,1776 га по АДРЕСА_1 та співвласниками житлового будинку розташованого на цій ділянці. Стверджувала, що ОСОБА_1, порушуючи встановлені містобудівельні норми проектування і планування забудови, самочинно будує по АДРЕСА_2 трьохповерховий будинок та гараж-СТО. Гараж-СТО ним побудовано впритул до її гаражу по АДРЕСА_2, під час незаконного будівництва гаража-СТО ОСОБА_1 було захоплено 1,77 м землі по лінії межі по АДРЕСА_1, площа захопленої земельної ділянки становить 18 кв.м.

З огляду на викладене, просила зобов'язати відповідача усунути перешкоди у здійсненні нею права власності відносно належного їй майна, розташованого по АДРЕСА_1, а саме: власними силами або за кошти відповідача здійснити знесення незаконно побудованого гаража-СТО на землі, захопленій у садиби по АДРЕСА_1 - перенесення стіни гаража-СТО до відстані не менше 1,0 м до межі сусідньої ділянки по АДРЕСА_1 від найбільш виступної конструкції стіни. Зобов'язати відповідача звільнити захоплену ним частину земельної ділянки площею 18,0 кв.м по АДРЕСА_1 під час незаконного будівництва гаража-СТО, а саме: від т. 4 до т. 57а, від т. 57а до бетонної стіни, побудованої ОСОБА_1 впритул до її гаражу, від бетонної стіни, побудованої ОСОБА_1 впритул до її гаражу, до т. 4 - згідно обрису меж земельної ділянки по АДРЕСА_1. Зобов'язати ОСОБА_1 за власні кошти привести у відповідність з архітектурно-планувальним завданням висоту будинку по АДРЕСА_2 до малоповерхової забудови площею до 200 кв.м. Стягнути з відповідача на її користь 2 911 грн 20 коп. понесених витрат за виготовлення топоплану масштабу 1:500, нанесення меж земельної ділянки та отримання чергового кадастрового плану, а також 379 грн 80 коп. понесених витрат на поштові відправлення, збори та ксерокопіювання за час розгляду справи судом. Стягнути з відповідача на її користь 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

У квітні 2011 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності на майно та права користування земельною ділянкою, про стягнення суми та відшкодування моральної шкоди.

З підстав та обставин, які є тотожними відповідно до зустрічного позову ОСОБА_3, просила суд постановити рішення, яким зобов'язати ОСОБА_1 власними силами або за кошти відповідача здійснити знесення незаконно побудованого гаража-СТО на землі, захопленій у садиби по АДРЕСА_1. Зобов'язати відповідача звільнити захоплену ним частину земельної ділянки площею 18,0 кв.м по АДРЕСА_1 під час незаконного будівництва гаража-СТО, а саме: від т. 4 до т. 57а, від т. 57а до бетонної стіни, побудованої ОСОБА_1 впритул до гаражу ОСОБА_3, від бетонної стіни, побудованої ОСОБА_1 впритул до гаражу ОСОБА_3, до т. 4 - згідно абрису меж земельної ділянки АДРЕСА_1. Зобов'язати відповідача за власні кошти привести у відповідність з архітектурно-планувальним завданням висоту будинку по АДРЕСА_1 до малоповерхової забудови площею до 200 кв.м. У разі незгоди ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту ним частину земельної ділянки під час незаконного будівництва гаража-СТО і бетонної стіни біля нього - доручити Головному управлінню земельних ресурсів КМДА відновити межу згідно кадастрової справи № НОМЕР_1 ОСОБА_4 та стягнути з відповідача на її користь вартість виконаних робіт по винесенню в натуру спільної межі по АДРЕСА_1 після визначення вартості виконавцем робіт. Стягнути з відповідача на її користь 13 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 4 листопада 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_1, зустрічного позову ОСОБА_3, позову ОСОБА_4 відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом матеріального чи порушення норм процесуального права.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1, виходив із того, що позивачем не надано достатніх та достовірних доказів на підтвердження порушення його прав відповідачами.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 та позову ОСОБА_4, виходив із того, що обставини, на які посилаються ОСОБА_3 та ОСОБА_4, вже були встановлені рішенням Дарницького районного суду м. Києва у 2007 році і на підставі ст. 61 ЦПК України не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлені ці обставини. У зазначеній справі судом встановлено, що межа між земельними ділянками по вул. Лісова в м. Києві не порушена, а гараж ОСОБА_1 є таким, що побудований в межах земельної ділянки, яка належить йому на праві власності. Будуючи свій гараж, ОСОБА_1 не порушив права ОСОБА_3 та ОСОБА_4, обмежив собі доступ до зовнішньої стіни свого гаража, порушивши при його будівництві вимоги Державних будівельних норм. За таких обставин, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не мають права вимагати знесення гаража ОСОБА_1 Крім того, останній не погоджується на перебудову гаража.

Вірним є висновок судів в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1

З висновком апеляційного суду щодо відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 та позову ОСОБА_4 погодитись не можна, оскільки цей висновок суперечать вимогам закону та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 та позову ОСОБА_4 не відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки площею 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 5, 6, 48, 97-9).

Користувачами суміжної земельної ділянки, загальною площею 1 777,87 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Крім того, останні є співвласниками житлового будинку за вказаною адресою (т. 1, а.с. 51-54, 55, т. 2, а.с. 4, 236).

Згідно розпорядження Харківської районної державної адміністрації м. Києва від 26 червня 2000 року № 447 ОСОБА_1 надано дозвіл на перебудову індивідуального житлового будинку і господарських споруд по АДРЕСА_2 з виконанням умов забудови земельної ділянки згідно з архітектурно-планувальним завданням, затвердженим Головкиївархітектурою; дозвіл на виконання будівельних робіт по будівництву індивідуального житлового будинку і господарських споруд він повинен був одержати після погодження та затвердження проектно-кошторисної документації у Держархбудконтролі у встановленому порядку (т. 1, а.с. 71).

Судами установлено, що ОСОБА_1 умови забудови не виконав, проектно-кошторисну документацію у Держархбудконтролі не погодив та не затвердив.

Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно з положеннями ст. 90 ЗК України та ст. 375 ЦК України власники земельних ділянок мають право споруджувати на них житлові будинки, виробничі та інші будівельні споруди.

Дійсно, в матеріалах справи міститься рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2007 року, залишене без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2007 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення моральної та матеріальної шкоди, спричиненої незаконним діями, усунення перешкод в користуванні власністю та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відмовлено.Зазначене рішення набрало законної сили (а. с. 26-31, т. 1, а. с. 190, т. 2).

Вказаним судовим рішенням встановлено, що гараж ОСОБА_1 є таким, що побудований в межах земельної ділянки, яка надана йому у приватну власність. При будівництві гаража-СТО ОСОБА_1 було порушено приписи Державно-будівельних норм України (ДБН). Зокрема, абзацом 3 пункту 3.25* Державно-будівельних норм України (ДБН) 360-92** «Містобудування. Планування міських та сільських поселень» передбачено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Згідно з ДБН В.1.2.-12-2008 «Будівництво в умовах ущільненої забудови. Вимоги безпеки», якими встановлюють вимоги безпеки під час нового будівництва, реконструкції і технічного переоснащення об'єктів в умовах ущільненої забудови і охоплюють безпеку прилеглої забудови і території, безпеки об'єкта, що будується, безпечність виробничого процесу з виконання будівельно-монтажних робіт: наявність умов ущільненої забудови при будівництві об'єкта визначається в передбаченому «Акті вибору майданчика» (або «Акті обстеження майданчика» у випадку реконструкції об'єкта на існуючому майданчику); характер і зона взаємного впливу об'єкта, що будується, та існуючих прилеглих об'єктів визначається в проектно-кошторисній документації об'єкта з врахуванням результатів інженерних вишукувань, матеріалів обстеження існуючих об'єктів та передбачених у ПОБ рішень щодо методів будівництва, а фактичний вплив відстежується засобами моніторингу.

Додаток Б п 2.1 Умови ущільненої забудови передбачає умови будівництва на забудованій території міста (селища) або діючого підприємства, за яких має місце принаймні один із таких чинників: зведення об'єкта будівництва в притул до існуючих будівель, споруд, інженерних комунікацій; ризик негативного техногенного впливу будівництва на прилеглу забудову або об'єкти благоустрою, внаслідок якого там може виникнути загроза життю або здоров'ю людей чи заподіяння матеріальних втрат; ризик негативного впливу об'єкта будівництва або робіт з його зведення на основи, фундаменти та несучі конструкції прилеглих об'єктів або на інженерні комунікації через створення додаткових напружень в активній зоні їх основ, порушення структури ґрунтів основ, зміну установчих гідро-геодезичних умов на прилеглій території та під будівлями.

Таким чином, гараж-СТО збудовано впритул до гаража ОСОБА_3, тобто не витримано передбачену ДБН відстань в 1,0 м до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту.

Відповідно до роз'яснень викладених у п. п. 17 - 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» (далі - Постанова), знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення нерухомості, яка порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за наявності, відсутності проекту), можливе лише за умов, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК України зобов'язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об'єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову.

За змістом ч. 4 ст. 376 цього Кодексу якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Згідно роз'яснень, викладених в п. 5 Постанови, відповідно до вимог статті 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК України).

Відповідно до положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою.

Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК України, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, в порушення вимог ст. ст. 212-214, ч. 1 ст. 303 ЦПК України, не перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

При цьому апеляційний суд належним чином не дослідив та не оцінив те, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2007 року встановлено, що гараж - СТО ОСОБА_1 збудовано впритул до гаража ОСОБА_3, чим порушені їх права, при його будівництві було порушено приписи ДБН; ОСОБА_1 не погоджувався на його перебудову.

Таким чином судом апеляційної інстанції, у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин справи, були допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування постановленої ухвали у справі в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 та позову ОСОБА_4 апеляційним судом та передачі справи в цій частині на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 4 листопада 2015 року в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_3 та позову ОСОБА_4 скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 4 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик