Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 березня 2016р. м. Харків

Московський районний суд м. Харкова, у складі:

головуючого судді Сугачової О.О.,

за участю секретаря Абсалямової А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 Георгіойивач до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «УкрСиббанк» про визнання договору недійсним, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до відповідача з позовом, яким просить визнати недійсними договір про надання споживчого кредиту № 0 від 27.05.2008р. між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк».

Обґрунтовуючи доводи позову позивач зазначила, що 27.05.2008р. між ним та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту за умовами якого, банк надав позивачу цільовий кредит в сумі 250000 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 1212500грн. Вказані кошти надані позивачу для придбання нерухомого майна за адресою: м. Харків. вул. Цілиноградська,38-«а». 27.05.2008р. між позивачем та ТОВ «Шах і Мат» укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, що розташовані за вказаною вище адресою. Позивач вважає, що такий спосіб отримання кредиту в доларах США, а насправді, надання кредиту здійснено в національній валюті України, порушує права позивача як споживача, т.я. останній повинен сплачувати більшу суму тіла кредиту гривні, інші платежі, через підвищення курсу долара США.

Представник позивача в судовому засіданні, підтвердив вищевикладені обставини, підтримавши вимоги позову у повному обсязі.

Представник відповідача вимоги позову не визнав, надавши письмові заперечення.

Суд, вивчивши доводи позивача, його представника, заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, судом встановлено, що позивач звернулась до АКІБ «УкрСиббанк» з проханням видати кредит на споживчі цілі в розмірі 250000 доларів США, отримавши необхідну інформацію добровільно обрав валюту кредитування в доларах США.

27.05.2008р. між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено кредитний договір, яким видано ОСОБА_1 кредит в розмірі 250000 доларів США на споживчі цілі в порядку, передбачених умовами кредитного договору, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,40% річних зі строком користування до 27.05.2019р.

Так, відповідно до п.1 кредитного договору сторони визначили, що банк зобовязується надати позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті, долар США, в сумі 250000, що дорівнює 1212500грн. за курсом НБУ на день укладання договору, а позичальник зобовязується прийняти належним чином, використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах,зазначених у даному договорі.

Сторони обумовили, що гривневій еквівалент суми кредиту зазначається в договорі лише в разі надання банком кредиту в іноземній валюті. Сторони також домовились, що банк надає позичальнику кредит у вигляді одного траншу в розмірі суми кредиту, зазначеного у п.1 договору.

Відповідно до п.1.5 кредитного договору банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника у банку.

Такі обставини підтверджено копіями анкети позичальника, інформаційного листа від 26.05.2008р., кредитного договору від 27.05.2008р., меморіального ордеру, графіками погашення кредиту.

Із перелічених вище документах вбачається, що ОСОБА_1 ознайомлений з умовами кредитування, про що особисто поставив підписи.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 192 ЦК України до грошових коштів належить і іноземна валюта, яка може використовуватися в Україні у випадках і в порядку встановлених законом, а згідно до ст.. 2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» кошти гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність у другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.

Можливість кредитування в іноземній валюті передбачена ст.. 47 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», згідно до положень якої кредитною операцією, зокрема, є розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Далі, ст..ст. 47,49 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю».

АТ «УкрСиббанк» має банківську ліцензію НБУ № 75 від 24.12.2001р., Дозвіл НБУ № 75-2 від 09.11.2002р. та додаток до цього дозволу.

Отже, кредитний договір за волевиявленням позивача укладений у валюті долар США, кредитні кошти видані в валюті долар США, нарахування та погашення заборгованості за кредитним договором також здійснюється у вказаній валюті, як прийняті на себе зобовязання.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст. 203 ЦК України, тобто недодержання загальних вимог необхідних для чинності правочину.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Доводи позивача щодо недійсності такого правочину як кредитний договір від 27.05.2008р. є неспроможними, оскілки ОСОБА_1 при укладанні кредитного договору, отримав грошові кошти банку на поточний рахунок, взяв на себе певні зобовязання щодо користування грошовими коштами банку зі сплатою обовязкових платежів та інших виплат за умовами кредитного договору.

Із п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вбачається, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК України (статті 215, 1048-1052, 1054,1055) ст..ст. 18,19 ЗУ «Про захист прав споживача».

Аналізуючи викладене, суд надійшов до висновку, що з боку відповідача при укладанні оскаржуємого договору дотримані вимоги чинного законодавства.

Доводи позивача, його представника щодо порушення ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживача» тощо носять, на думку суду, неспроможній, непереконливий характер, оскільки укладений договір носить усі ознаки правочину, визначення певних домовленостей, спрямованих на вчинення певних дій з виниклими правами та обовязками, що передбачають положення ст. 626 ЦК України, а ствердження позивача, його представника з посиланням на невідповідність деяким положенням ЗУ «Про захист прав споживача», не несуть будь-яких наслідків та не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Таким чином, суд не вбачає будь-яких порушень діючого законодавства України при укладанні договору між сторонами 27.05.2008р. і у суду відсутні правові підстави для задоволення вимог позову.

Далі, відповідно до ст.. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Встановлено, що оспорюю мий договір не розірваний, діє до 27.05.2019р., позивач виконує зобовязання по сплаті грошових коштів, правовідносини між сторонами тривають, тобто вважати, що сплив строк позовної давності, підстав не має.

Керуючись ст.ст.10,11,27,60,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст. 6, 203, 215, 526, 626-628, 1054 ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів», суд, -

в и р і ш и в:

В задоволені вимог позову відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова, шляхом подачі протягом десяти днів з дня оголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя