Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/4916/16 Головуючий у 1-й інстанції: Вільямовська Н.О.
Є.У.№ 316/477/16-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

При секретарі: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору державний нотаріус Енергодарського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 17 жовтня 2016 року ,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_3, інтереси якої на підставі договору про надання правової допомоги представляв адвокат ОСОБА_7, звернулася до суду із вищевказаним позовом. Зазначала, що 18 липня 2015 року померла її баба ОСОБА_8, після смерті якої залишилася квартира АДРЕСА_1, з приводу якої в місцевому суді розглядається спір з ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання. Спадкоємцем за заповітом усього майна ОСОБА_8 являється вона, позивач у справі, спадкоємцем першої черги син померлої відповідач ОСОБА_4 Протягом шести місяців вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте нотаріус усно відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії у звязку з відсутністю спадкового майна. Посилаючись на те, що має намір вступити у справу про розірвання договору довічного утримання в якості правонаступника позивача, фактично проживала зі своєю бабусею однією сімєю, за власні кошти поховала її, через свою правову необізнаність не подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, просила суд на підставі ст.1272 ЦК України визначити додатковий строк на прийняття спадщини після смерті баби ОСОБА_8, визнавши причини пропуску поважними.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 17 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із того, що позивачем не доведено поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини.

З такими висновками суду повністю погоджується колегія, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, зібраним доказам та вимогам норм матеріального права, на підставі яких суд вирішив спірні правовідносини.

Встановлено, що 18 липня 2015 року померла ОСОБА_8, баба позивача, яка все свої майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося 27 червня 2015 року заповіла своїй онуці позивачеві ОСОБА_3Р.(а.с.5,7)

Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_8 являється син померлої ОСОБА_4, який спадщину не прийняв.

В шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 подала до нотаріальної контори відповідач ОСОБА_5 племінниця померлої (а.с.27, 175).

Обґрунтовуючи поважність причин попуску для прийняття спадщини після смерті своєї бабусі, ОСОБА_3, посилаючись на свою юридичну необізнаність, зазначала, що зверталася до приватного нотаріуса в шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини, проте останній відмовив їй у прийнятті заяви, оскільки квартира була відчужена за життя спадкодавця.

Проте, належних і допустимих доказів на підтвердження вказаних доводів позивач і її представник суду не надали, клопотання про витребування таких доказів суду не заявляли.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи являються неспроможними.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно залучив до участі у справі ОСОБА_5, тоді як єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_8 являється ОСОБА_10, який визнав позов і не заперечував проти задоволення позову, також являються неспроможними. Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_10 син спадкодавця заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини не подавав, постійно разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не проживав.

Відповідач ОСОБА_5, яка являється рідною племінницею померлої, у шестимісячний строк звернулася до нотаріальної контори з відповідною заявою, і у відповідності до ст.1258 ч.2 ЦК України вона являється належним відповідачем у спірних правовідносинах.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), суд першої інстанції правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, врахував правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року в справі №6-85цс12, дійшовши обґрунтованого висновку про те, що причини, на які позивач посилалася як на підставу для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини не є такими, що пов'язані з об'єктивними, непереборними та істотними труднощами для позивача на вчинення цих дій; при цьому судом правильно зазначено, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування, виникає у день відкриття спадщини. За положеннями до ст. 1270, 1272 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За розясненнями п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

За правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 04.11. 2015 року, справа № 6-1486 цс15, яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України має бути обовязковою у застосування відповідної правової норми, за змістом ст. 1272 ЦК України, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через свою правову необізнаність, відсутність інформації про смерть спадкодавця, склад спадкового майна, тощо, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Виходячи із вказаної правової позиції, доводи апеляційної скарги про те, що позивач, яка була введена в оману нотаріусом і адвокатом, була юридично необізнана, не мають правового значення і не є підставою для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, які постійно хворіють, також не є підставою для визначення додаткового строку на прийняття спадщини.

Відповідно до ст.3 ЦПК України заінтересована особа вправі в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу.

Юридична заінтересованість позивача у цивільному процесі зобовязує його довести як наявність спірних матеріальних правовідносин, так і ту обставину, що його права порушені і вони можуть бути захищені у визначений ним спосіб.

Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини, позивач у позовній заяві посилалася тільки на свою юридичну необізнаність і некомпетентність державного нотаріуса.

В порядку, передбаченому ст.119 ЦПК України, свої позовні вимоги ОСОБА_3 не уточнювала, поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини хворобою дітей, скрутним матеріальним становищем не обґрунтовувала.

Проте, перевіряючи вказані доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду встановила, що неповнолітні діти позивача на стаціонарному лікуванні в ДЗ «СМСЧ-1» м. Енергодара з 18.07.2015 року по 21.07.2016 року не перебували (а.с.89). Із доданих до матеріалів справи фотокопій довідок медичної установи вбачається, що неповнолітня донька позивача ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, хворіла ларингітом з 02 по 04 вересня , з 02 по 06 листопада і з 14 по 24 грудня 2015 року (а.с.120, 121); син ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, в ті ж самі дні знаходився на амбулаторному лікуванні з 8 по 14 вересня з приводу пошкодження зв'язок правої стопи, з приводу ларингіту з 02 по 06 листопада, і з 14 по 24 грудня 2015 року (а.с.123).

Вказані захворювання дітей, на думку колегії, не є об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця для прийняття спадщини.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач фактично проживала однією сімєю зі спадкодавцем, також являються неспроможними і висновків суду першої інстанції не спростовують. Відповідно до довідки №2135 від 01.07.2015 р. в квартирі АДРЕСА_2 спадкодавець ОСОБА_8 до дня своєї смерті була зареєстрована одна (а.с.8).

Постійним зареєстрованим місцем проживання позивача являється квартира АДРЕСА_3.

Посилання позивача на матеріальні труднощі являються також неспроможними. З дати відкриття спадщини ОСОБА_3 із Енергодара нікуди не виїздила, отримувала грошову допомогу в УПСЗН, що підтверджується відповідною довідкою, як зазначала позивач в своїй апеляційній скарзі, вона сплачувала комунальні послуги за спірну квартиру, оплачувала послуги адвоката, тощо.

Доводи апеляційної скарги про те, що при подачі в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини ОСОБА_5 приховала від нотаріуса наявність спадкоємця за заповітом позивача у справі, нотаріус всупереч вимог діючого законодавства не повідомила її про відкриття спадщини, а тому висновки суду про відсутність поважних причин пропуску строку прийняття спадщини являються помилковими, також не заслуговують на увагу.

Норми ст.1269 ЦК України, які регулюють порядок подання спадкоємцем заяви про прийняття спадщини, не зобовязують останнього повідомляти нотаріуса про коло всіх спадкоємців. Про відкриття спадщини позивач і її батько, відповідач у справі, були добре обізнана. Не направлення нотаріусом повідомлення іншим спадкоємцям про відкриття спадщини не призвело до порушення прав ні ОСОБА_3, ні ОСОБА_4

Решта доводів апеляційної скарги зводиться до того, що судом не витребувана спадкова справа, не залучено до участі у справі приватного нотаріуса, який завів спадкову справу, були порушені норми процесуального права при залученні до участі у справі співвідповідача ОСОБА_5 та інш.

Проте вказані обставини не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки за положеннями ч. 3 статті 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду лише у випадку, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Копія спадкової справи була додана до матеріалів справи за клопотанням представника відповідача ОСОБА_5 в процесі перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції обгрунтовано залучив до участі у справі ОСОБА_5, яка входить в коло спадкоємців померлої ОСОБА_8 і з якою у позивача фактично виник спір.

Незалучення до участі у справі приватного нотаріуса ОСОБА_13, у якої не виникли ніякі права і обовязки щодо жодної із сторін у цій справі після ухвалення судового рішення, не призвело до неправильного вирішення спору. Крім того, клопотання про залучення до участі у справі вказаного нотаріуса позивач суду не заявляла.

Оскільки судом правильно вирішена справа, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, є по суті правильним, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову, як про це вимагає позивач.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст.307,308,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_9 відхилити.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 17 жовтня 2016 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: