Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/339/16 Головуючий у 1 інстанції: Кляшторний В.С.
№ провадження 22-ц/778/1991/16 Суддя-доповідач: Савченко О.В
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„05" травня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини.

У позові зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4.

Відповідач по справі є його рідним братом.

Перед смертю їх мати хворіла, лежала у П'ятій міській лікарні, він доглядав її, надавав необхідну допомогу, купував для неї необхідні ліки.

На лікування матері він витратив понад 3 000 грн., відповідач також піклувався про їх матір та брав участь у витратах на її лікування.

Після смерті матері він придбав все необхідне для поховання, поховав мати на кладовищі села Матвіївка. Його брат також приймав участь у витратах на поховання.

Заповіту померла не склала, інших спадкоємців за законом після її смерті, окрім нього та відповідача, немає.

Після смерті матері відкрилась спадщина, яка складається з квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка належала матері на підставі свідоцтва про право власності від 03.06.2009 року.

На час смерті матері він, як і відповідач, були зареєстровані у вказаній квартирі, тому заяву про прийняття спадщини він заздалегідь не подавав.

Місце своєї реєстрації вважав місцем свого постійного проживання, оскільки іншого власного житла він не має, можливість зареєструватися за іншою адресою в нього відсутня. Фактичне ж його проживання не за місцем реєстрації, а в орендованому житлі, було обумовлено бажанням не заважати сім'ї брата, яка мешкала у квартирі матері.

Документи на вказану квартиру в нього відсутні, оскільки знаходяться у відповідача.

Відповідач своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері , а в останній день строку на прийняття спадщини повідомив його, що претендує і на його частку у спадщині, оскільки надав нотаріусу видану 02.10.2015 року ЖБК № 348 «Машинобудівник-34» довідку про те, що у спірній квартирі він зареєстрований, але не проживає.

Дізнавшись про це, він вирішив подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, але за станом здоров'я не мав можливості зробити це того ж дня, оскільки у нього був гострий напад панкреатиту.

З заявою про прийняття спадщини він звернувся до нотаріальної контори лише 09.10.2015 року, тобто з пропуском строку для прийняття спадщини у два дні, оскільки проходив лікування.

В результаті у видачі свідоцтва на спадщину йому було відмовлено у зв'язку з пропуском строку подання заяви про прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду для продовження цього строку.

Посилаючись на те, що строк для прийняття спадщини після смерті матері він пропустив через непереборні для нього істотні труднощі, пов'язані з станом здоров'я, заява ж про відмову від прийняття спадщини після смерті матері ним не подавалась, просив суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, тривалістю в один місяць.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2016 року позов задоволено.

Визначено ОСОБА_3 додатковий строк для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, тривалістю один місяць після набрання рішенням законної сили.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, провадження у справі закрити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд апеляційної інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути оскаржене правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов»язані з об»єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Така правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив з того, що наведені позивачем обставини та надані докази доводять поважність причин пропущення ним строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Висновок суду слід визнати обґрунтованим, оскільки він погоджується з фактичними обставинами справи та вимогами норм матеріального права.

Судом встановлено, що сторони є спадкоємцями першої черги за законом після смерті їх матері ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після її смерті відкрилася спадщина у виді квартири АДРЕСА_1, яка належала померлій на праві власності згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.06.2009 року, виданого на підставі розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради №803 р від 20.05.2009 року(а.с.74).

За паспортними даними позивача у вказаній квартирі він зареєстрований з 28.11.1996 року, його брат ОСОБА_2 зареєстрований у вказаній квартирі з 09.04.1996 року(а.с.68, 72). За життя власник квартири ОСОБА_4 в судовому порядку позивача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою, не визнавала.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово; реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла, тобто реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи.

За положенням ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

За змістом п.п.3.21, 3.22 п.3 Глави 10 розділу П Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, доказом постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини є відмітка у паспорті такого спадкоємця про реєстрацію його місця проживання.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1269 ЦК України, заяву про прийняття спадщини подати нотаріусу має спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем.

Заяву про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 подав до нотаріальної контори 09.102015 року(а.с.70-71)

Постановою державного нотаріуса П»ятої Запорізької державної нотаріальної контори від 17.10.2015 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4(а.с.76).

Обгрунтовуючи підстави позову, ОСОБА_3 посилався на те, що хоча за місцем проживання матері на момент її смерті він був та залишається зареєстрованим у її квартирі, про необхідність подання заяви про прийняття спадщини довідався в останній день строку, який спливав 07.10.2015 року, отримавши повідомлення нотаріуса від 02.10.2015 року № 4682/02-14/588-2015, зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_2, який також зареєстрований у спадковій квартирі, 02.10.2015 року подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини та видану 02.10.2015 року довідку ЖБК № 348 «Машинобудівельник-34» про те, що він, ОСОБА_3, за місцем реєстрації не проживає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд виходив з того, що в силу вимог ст. 1270 ЦК України спадкоємець може реалізувати своє право на подачу заяви до нотаріальної контори в будь-який час в межах шести місяців з дня відкриття спадщини, в тому числі і в останній день гарантованого законом строку, а неможливість реалізувати назване право у вказаний строк через хворобу позивач довів належними доказами - медичною довідкою про знаходженні на лікування з 07.10.2015 року по 09.10.2015 року з діагнозом гострий панкреатит, даними медичної карти.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що надані ОСОБА_3 медичні документи на підтвердження його хвороби не є переконливими, фактично відносяться до переоцінки доказів, повноважень щодо якої суд апеляційної інстанції не має.

Відповідно до ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь- які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи і за вимогами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»активному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, однак докази на спростування наданих позивачем доказів відповідачем не надавались, його доводи щодо їх недостовірності ґрунтуються на припущеннях.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2016 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: