У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» про стягнення страхового відшкодування та відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 13 жовтня 2014 року ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Шкода Фабія», державний номерний знак НОМЕР_1, допустив зіткнення з належним йому транспортним засобом «Міцубіші Грандіс», державний номерний знак НОМЕР_2, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження, а йому завдано майнових збитків у розмірі 36 881 грн 20 коп. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована у приватному акціонерному товаристві «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (далі - ПрАТ «АСК «ІНГО Україна»), яке виплатило страхове відшкодування в розмірі 15 936 грн 48 коп.

Не погоджуючись з розміром виплаченого страхового відшкодування, ОСОБА_3, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути на його користь: з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» залишок невідшкодованої майнової шкоди в розмірі 22 253 грн 42 коп., три проценти річних за користування грошовими коштами в розмірі 486 грн 16 коп., інфляційні втрати в розмірі 9 240 грн 80 коп. пеню в розмірі 7 573 грн 21 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 3 тис. грн та 392 грн на відшкодування сплаченого судового збору; з ОСОБА_4 витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 600 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 13 568 грн 48 коп., пеню у розмірі 4 834 грн 84 коп., 243 грн 60 коп. судових витрат, витрати на правову допомогу у розмірі 3 тис. грн та 600 грн за проведення автотоварознавчого дослідження, а разом - 22 246 грн 92 коп. У решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позову ОСОБА_3 до ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» про стягнення недоплаченого страхового відшкодування та пені змінено, в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов'язання скасовано, ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на користь ОСОБА_3 недоплачене страхове відшкодування у розмірі 21 253 грн 42 коп., пеню у розмірі 7 573 грн 21 коп., три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 468 грн 16 коп. та інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 9 240 грн 80 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

В частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_4 судові рішення не оскаржуються, тому в цій частині в силу ч. 1 ст. 335 ЦПК України не переглядаються.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що згідно з висновком автотоварознавчого дослідження позивачу завдано матеріальні збитки в розмірі 36 881 грн 20 коп., однак відрахував 20 % ПДВ, що становить 7 376 грн 24 коп. та сплачене страховиком відшкодування в розмірі 15 936 грн 48 коп. При цьому, врахувавши стягнуту з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на користь позивача суму залишку страхового відшкодування у розмірі 13 568 грн 48 коп., суд пропорційно зменшив розмір пені до суми 4 834 грн 84коп.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення недоплаченого страхового відшкодування й пені та задовольняючи позовні вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, виходив із того, що фактичні витрати позивача, які пов'язані з відновлювальним ремонтом автомобіля «Міцубіші Грандіс» складають 31 267 грн 25 коп., при цьому оплата вказаної суми здійснена ним фізичним особам - підприємцям, які є платниками податку на додану вартість, тому відповідно до положень п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відсутні підстави для зменшення розміру відшкодування на суму податку на додану вартість. Також суд на підставі зазначеного Закону України стягнув пеню та, застосувавши положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, стягнув три проценти річних та інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Проте повністюпогодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, тому що суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 13 жовтня 2014 року ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Шкода Фабія», державний номерний знак НОМЕР_1, допустив зіткнення з належним ОСОБА_3 транспортним засобом «Міцубіші Грандіс», державний номерний знак НОМЕР_2, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження, а позивачу завдано майнових збитків.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2014 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована у ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», яке виплатило ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 15 936 грн 48 коп.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

У п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 цього Закону).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам (потерпілим) унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1343цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, оскільки договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобівукладено не з ОСОБА_3, то правовідносини, що виникли між останнім та ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» є деліктними.

Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у цьому разі має пріоритет і розмір страхового відшкодування визначається на підставі цього Закону.

Статтею 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Дія статті поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявностіміж сторонами деліктних, а не зобов'язальних правовідносин.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 2 березня 2016 року № 6-2491цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з п. 1.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року, методика застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ, визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ.

У ч. 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі звітом про оцінку вартості матеріальної шкоди, завданої володільцю колісного транспортного засобу, від 27 жовтня 2014 року вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля складає 36 881 грн 20 коп.

Відповідно до звіту від 28 жовтня 2014 року, складеного на замовлення ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», вартість матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу «Міцубіші Грандіс», державний номерний знак НОМЕР_2, складає 20 887 грн 75 коп.

Апеляційний суд, взявши за доказ наданий ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» звіт від 28 жовтня 2014 року, не з'ясував чи врахований при визначенні вартості матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу, коефіцієнт фізичного зносу автомобіля.

Крім того, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, що передбачено п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Також у п. 21 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 526, ч. 2 ст. 625 ЦК України).

У порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України апеляційний суд на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернув та не врахував, що розмір шкоди, яку повинен відшкодувати страховик потерпілій особі, повинен визначатись на підставі Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням зносу, при цьому право на нарахування штрафних санкцій та отримання відповідних коштів має лише страхувальник за договором страхування.

За таких обставин рішення апеляційного суду в частині позовних вимог до ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, щов силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування в цій частині з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» про стягнення страхового відшкодування та відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф.Хопта

В.А.Черненко

С.П.Штелик