Справа № 462/4858/15 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/783/5537/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Левика Я.А.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю апелянта - ОСОБА_2, представника апелянта - ОСОБА_3, представника ПАТ «Львівобленерго» - ОСОБА_4, представника третьої особи - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 29 липня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 14.07.2016 року звернулася в суд із заявою, в якій просила переглянути рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04.11.2015 р. у звязку з нововиявленими обставинами, зазначаючи, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 04 листопада 2015 року, яке ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10.12.2015р. залишено без змін, в задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» про зобовязання не чинити перешкод в користуванні земельною ділянкою, площею 0,0305 га, по вул.Дальня, 42 у м. Львові та перенесення електричної опори за межі земельної ділянки відмовлено. Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд послався на витяг №НВ-015 з Державного земельного кадастру на земельну ділянку по вул.Дальня, 42 у м.Львові, в якому містилися відомості про встановлені обмеження згідно містобудівельних обмежень та сервітутів щодо користування цією земельною ділянкою Управлінням архітектури Львівської міської ради площею 0,0006га та 0,0002 га. Однак, 14.06.2016 р. вона отримала витяг №НВ-016 з Державного земельного кадастру на земельну ділянку площею 0,0303 га по вул.Дальня, 42 у м.Львові, яка належить їй на праві приватної власності, з якого вбачається, що 13.06.2014 р. на даній земельній ділянці зареєстровано безстроковий земельний сервітут площами 0,0006 га та 0,0002 га, вид сервітуту - право встановлення будівельних розташувань та складувань матеріалів з ремонту будівель та споруд на межі із земельними ділянками гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Між тим, спірна електрична опора повітряної лінії передач знаходиться поза охоронною зоною та поза визначених сервітутом обмежень щодо суміжних земельних ділянок і під час встановлення цієї електричної опори на її земельній ділянці жодного рішення про надання відповідачу дозволу на її встановлення органами державної влади та місцевого самоврядування не приймалося, як і не укладався будь - який договір між землекористувачем (власником) земельної ділянки та відповідачем щодо встановлення земельного сервітуту, який би дозволяв її встановлення. Отриманий нею 14.06.2016 р. витяг №НВ-016 з Державного земельного кадастру на земельну ділянку площею 0,0303 га по вул. Дальня, 42 у м.Львові, з вказаними у ньом відомостями, вважає ново виявленою обставино, яка не ворахована судом при ухваленні оскаржуваного рішення. Тому просила скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04.11.2015 р. у звязку з нововиявленими обставинами та ухалити нове рішення, яким зобов»язати Публічне акціонерне товариство «Львівобленерго» не чинити їй перешкод в користуванні земельною ділянкою, площею 0,0305 га, по вул.Дальня, 42 у м. Львові та перенести належну відповідачу електричну опору за межі даної земельної ділянки.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 29 липня 2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами - відмовлено.

Ухвалу суду оскаржила заявник ОСОБА_2

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржувана ухвала постановлена із порушенням норм процесуального права, а відтак підлягає скасуванню. Покликається на ЗУ «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних електричних об»єктів» від 09 липня 2010 року № 2480 -6, Конституцію України.

Зазначає, у її володінні та користуванні знаходиться земельна ділянка, розміром 0,0366 га; земельна ділянка, площею 0,0305 га нею приватизована та знаходиться у її приватній власності, а земельна ділянка розміром 0, 0061 га знаходиться у межах червоної лінії і саме на цю ділянку встановлено обмеження, її довжина, як вбачається з кадастрового плану складає 22, 32 м., а ширина цієї ділянки ( охоронної зони) як вбачається із розрахунків складає 2, 73 м. Натомість, електрична опора повітряної лінії електропередачі по якій передається електроенергія у домогосподарство гр. ОСОБА_6 у будь - якій містобудівній документації, документації із землеустрою та кадастрових планах не зазначена взагалі, розташована на відстані 7,5 м. від охоронної зони ( червоної лінії) та на відстані 0,5 м. від землекористування гр. гр. ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 ( вул. Дальня, 44), тобто, поза даною охоронною зоною та поза визначених сервітутом обмежень щодо суміжних землекористувачів. Таким чином, на думку апелянта, на приватизованій нею земельній ділянці, розміром 0, 0305 га, як вбачається з рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 листопада 2015 року, вздовж повітряної лінії електропередачі по якій передається електроенергія у домогосподарство гр. ОСОБА_6 також встановлено невідомо ким і коли, спеціальну (охоронну) зону та відповідні обмеження, які визначаються ст. 32 ЗУ «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних електричних об»єктів» від 09 липня 2010 року № 2480 -6. Вважає, що всі ці обставини існували на момент ухвалення рішення по справі, однак, їй про них стало відомо лише 14 червня 2016 року після отримання ОСОБА_4 № НВ 016 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, площею 0, 0305 га, кадастровий № :04:010:0080.

У зв»язку з цим просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 29 липня 2016 року та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення такої, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно зі ст.361 ЦПК України підставами для перегляду рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду;

5) встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акту чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Тобто, нововиявленою може бути визнана лише та обставина, яка існувала в об'єктивній дійсності на момент ухвалення рішення, проте не була відома заявнику, а підставою перегляду є наявність обставини, що може істотно вплинути на вирішення справи.

У постанові Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 1981 року «Про практику перегляду судами у зв»язку з нововиявленими обставинами рішень, ухвал і постанов у цивільних справах, що набрали законної сили» із змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25 травня 1998 року, роз»яснено що, перевіряючи обґрунтованість заяви чи подання про перегляд судових рішень, суд виходить із загальних положень про докази, у тому числі про належність і допустимість засобів доказування, обовязку доказування і подання доказів.

У п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» № 4 від 30.03.2012 року роз'яснено, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (ч.2 ст.361 ЦПК України).

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини 2 ст. 361 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Згідно п.4 цієї Постанови, вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Пунктом 5 указаної Постанови Вищий спеціалізований суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив судам, що обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі, чи в заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України, або які могли бути встановлені при всебічному і повному з'ясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог частини четвертої статті 10 ЦПК України, не є нововиявленими обставинами.

Відмінність нововиявлених обставин від нових доказів полягає в тому, що нові докази - це відомості про обставини справи, які досліджувалися судом, проте ці докази з тих чи інших причин не були надані суду під час розгляду справи. Такі докази за наявності встановлених в законі підстав можуть бути надані суду апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду справи (ч.2 ст.303 ЦПК України), а не прийматись судом як нововиявлені обставини.

Пунктом 7 постанови роз'яснено, що обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили. Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Неподання стороною або особою, яка бере участь у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 звернулася з позовом в суд, в якому просила зобовязати ПАТ «Львівобленерго» не чинити перешкод в користуванні земельною ділянкою, площею 0,0305 га, по вул.Дальня, 42 у м. Львові та перенести належну відповідачу електричну опору за межі земельної ділянки. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що вона є власником вказаної земельної ділянки, на якій має намір побудувати гаражний бокс. У звязку з цим вона звернулася до відповідача з пропозицією перенести з її земельної ділянки електричну опору, яка перешкоджає у спорудженні гаражного боксу. Проте, листом від 04.06.2015 року її було повідомлено, що можна перенести опору, яка числиться на балансі ПАТ «Львівобленерго», але на це необхідна згода інших власників, які підключені до цієї опори і за її кошти. Вважає, що така вимога є несправедливою і протиправною, відповідач чинить їй перешкоди у користуванні майном, її права, як власника порушені, тому звернулася в суд з даним позовом.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 04.11.2015р., яке ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10.12.2015р. залишено без змін, в задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» про зобовязання не чинити перешкод в користуванні земельною ділянкою, площею 0,0305 га, по вул.Дальня, 42 у м.Львові та перенесення електричної опори за межі земельної ділянки відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на земельній ділянці площею 0,0305 га по вул. Дальня, 42 у м.Львові, що належить ОСОБА_2, встановлена охоронна зона обєкта електроенергетики, що передбачено законом, відображено у витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-015, в якому містяться відомості про встановлені безстроково обмеження згідно містобудівельних обмежень та сервітутів щодо користування цією земельною ділянкою Управління архітектури Львівської міської ради площею 0,0006 га та 0,0002 га. Доводи позивача про порушення її права у зв"язку з вимогою відповідача оплатити вартість перенесення електричної опори є безпідставники, оскільки законом передбачено перенесення електричних мереж за рахунок замовника.

Правильність висновків суду першої інстанції підтвердив суд апеляційної інстанції в ухвалі від 10 грудня 2015 року.

Як вбачається із змісту заяви про перегляд рішення суду у зв»язку з нововиявленими обставинами, обставини, на які посилається заявник, як на нововиявлені, є те, що 14.06.2016 р. ОСОБА_11 отримала витяг №НВ-016 з Державного земельного кадастру на земельну ділянку площею 0,0303 га по вул.Дальня, 42 у м.Львові, яка належить їй на праві приватної власності, з якого вбачається, з якого вбачається, що 13.06.2014 р.. зареєстровано безстроковий земельний сервітут площами 0,0006га та 0,0002га, вид сервітуту - право встановлення будівельних розташувань та складувань матеріалів з ремонту будівель та споруд на межі із земельними ділянками гр.ОСОБА_6 та гр. ОСОБА_7 Між тим, спірна електрична опора повітряної лінії передач знаходиться поза охоронною зоною та поза визначених сервітутом обмежень щодо суміжних земельних ділянок і під час встановлення цієї електричної опори на її земельній ділянці жодного рішення про надання відповідачу дозволу на її встановлення органами державної влади та місцевого самоврядування не приймалося, як і не укладався будь - який договір між землекористувачем (власником) земельної ділянки та відповідачем щодо встановлення земельного сервітуту, який би дозволяв її встановлення.

Згідно з частиною третьою статті 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір, а тому підставою для скасування судового рішення є не всі невідомі на час розгляду справи обставини, а лише ті, які входять до предмета доказування у справі (стаття 179 ЦПК).

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що обставини зазначені заявником, як нововиявлені, в розумінні ст. 361 ЦПК України такими не є, так як встановлення 13.06.2014 року на земельній ділянці 0,0305га по вул. Дальня, 42 у м. Львові безстрокового земельного сервітуту на право встановлення будівельних розташувань та складувань матеріалів з ремонту будівель та споруд площею 0,0002га та 0,0006га не є істотною обставиною для справи і не впливає на законність постановленого рішення по справі №462/4858/15. А тому і підстав для перегляду у зв»язку з нововиявленими обставинами рішення суду, яке було ухвалено в межах заявлених позовних вимог, не має.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена судом на підставі наявних у справі доказів, оцінених судом належним чином, кожного окремо на їх достовірність, допустимість та достатність, взаємний звязок у їх сукупності, встановлених судом обставин справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстави для її задоволення та скасування ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 29 липня 2016 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч. 3, 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1.ч.1. ст. 312, 313, п.4 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 29 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_12