Справа №2-601/11 16.06.2016 16.06.2016 16.06.2016
Провадження №22-ц/784/1504/16
Єдиний унікальний номер судової справи: 2-601/11 Головуючий у1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 22-ц/784/1504/16 Доповідач Апеляційного суду ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Мурлигіної О.Я., Царюк Л.М.

при секретарі судового засідання Тищенко Л.С.,

за участю: представника позивачки ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5 та відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 жовтня 2011 року за позовом ОСОБА_7 до Миколаївської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання рішення частково незаконним, визнання недійсними державного акту та договору купівлі-продажу земельної ділянки,

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2009 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом, який в подальшому неодноразово уточнювала, до Миколаївської міської ради, ОСОБА_6 і ОСОБА_4 про визнання частково незаконним рішення міськради, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на землю, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Позивачка вказувала, що за рішенням виконкому Веснянської сільської ради від 22 квітня 1997 року їй на праві приватної власності належала земельна ділянка № 16, площею 0,05 га на території Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області. На підставі вказаного рішення їй видано державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку, який зареєстровано 27 травня 1997 року.

Потім, вже рішенням Миколаївської міської ради від 19 вересня 2008 року ОСОБА_6 надано у власність належну їй земельну ділянку № 16 площею 476 м2 у складі ОК СТ «Хризантема» (далі Спірна земельна ділянка). А 17 листопада 2008 року йому видано державний акт на право приватної власності на ту ж земельну ділянку, який зареєстровано у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю.

Під час розгляду справи позивачка дізналася, що 2 квітня 2009 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу Спірної земельної ділянки.

Посилаючись на те, що вказаними рішеннями та діями відповідачів порушені її права власника, позивачка просила визнати незаконним рішення міськради і державний акт щодо Спірної земельної ділянки, а також визнати недійсним і зазначений договір купівлі-продажу землі.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 жовтня 2011 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано пункти 91 та 91.1 рішення Миколаївської міської ради № 27/78 від 19 вересня 2008 року, визнано протиправним державний акт на право власності на Спірну земельну ділянку, виданий 17 листопада 2008 року ОСОБА_6, а також визнано недійсним договір купівлі-продажу тієї ж земельної ділянки від 2 квітня 2010 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4

За апеляційною скаргою ОСОБА_6 рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 1 лютого 2012 року зазначене рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 жовтня 2011 року в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу Спірної земельної ділянки скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні таких позовних вимог. В іншій частині вказане рішення місцевого суду залишено без змін.

В апеляційній скарзі відповідач, посилався на те, що суд першої інстанції частково задовольнив позов без належної оцінки наявних у справі доказів і допустив порушення норм матеріального і процесуального права. Зокрема, апелянт вказував, що справу розглянуто за його відсутності, хоча він є добросовісним набувачем Спірної земельної ділянки, а позивачка не довела належними доказами свою власність на неї. Тому просив скасувати рішення місцевого суду лише в частині, яка не скасована судом апеляційної інстанції, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Відповідно до ст. 318 ЦПК України якщо апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції було подано в установлені цим Кодексом строки, але вона надійшла до суду після закінчення апеляційного розгляду справи або коли строки на подання апеляційної скарги у зв'язку з пропущенням їх з поважних причин були поновлені або продовжені і особа, яка подала апеляційну скаргу, не була присутня під час розгляду справи, апеляційний суд розглядає цю скаргу за правилами глави 1 пятого розділу цього Кодексу. Залежно від обґрунтованості скарги суд ухвалює рішення або постановляє ухвалу відповідно до статті 307 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано рішення або ухвалу апеляційного суду.

Оскільки апелянт оскаржує лише частину рішення місцевого суду, то апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість цього рішення лише в частині, яка не скасована судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Так, відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

Згідно ч. 2 ст. 373 ЦК України та ч. 2 ст. 1 ЗК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на земельну ділянку набувається і здійснюється відповідно до закону.

Статтею першою Протоколу N 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Приписами ст. 393 ЦК України визначено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Аналогічні приписи містяться і в ст. 152 ЗК України, якою встановлено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, в тому числі, шляхом : визнання прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до статті 155 ЗК України в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області № 16 від 22 квітня 1997 року позивачці передана у власність земельна ділянка 0,06 га для садівництва в товаристві «Хризантема». 27 травня 1997 року їй був виданий державний акт на право приватної власності на земельну ділянку № 16 площею 0,05 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Веснянської сільської ради.

Розташування вказаної земельної ділянки на території Веснянської сільської ради та в товаристві «Хризантема» підтверджується довідкою Державного реєстру земель (а.с. 11).

Однак, після розширення Постановою Верховної Ради України від 22 грудня 2008 року «Про зміну меж Жовтневого, Миколаївського та Новоодеського районів Миколаївської області» земельних меж м. Миколаєва, певні землі, в тому числі, й Спірна земельна ділянка перейшли під юрисдикцію Миколаївської міської ради. Тому рішенням цієї ради від 19 вересня 2008 року (пункти 91, 91.1) була затверджена технічна документація із землеустрою щодо складання державного акту, що посвідчує право власності на земельну ділянку № 16 площею 476 кв. м за рахунок земель товариства «Хризонтема» для ведення садівництва та надана вказана земельна ділянка у власність вже ОСОБА_6 17 листопада 2008 року йому виданий державний акт на право власності на вказану земельну ділянку у складі ОК СТ «Хризонтема». Однак із власності позивачки Спірна земельна ділянка в установленому порядку не вилучалась.

Прокуратурою Центрального району м. Миколаєва в ході перевірки встановлено, що земельна ділянка № 16, яка передана у власність ОСОБА_7 для ведення садівництва, а потім перейшла у власність ОСОБА_6 є фактично однією і тією ж земельною ділянкою (а.с. 13).

Отже, посилання ОСОБА_4 на те, що надана ОСОБА_6 у власність земельна ділянка знаходиться в межах товариства «Хризонтема» й ніколи не перебувала у користуванні інших осіб крім Миколаївської кінноспортивної школи та вказаного садівничого товариства, безпідставні та спростовані матеріалами справи.

Так, дійсно, рішенням Миколаївської міськради від 4 липня 2007 року було вилучено із земель постійного користування Миколаївської кінноспортивної школи земельну ділянку площею 1,2239 га в районі вул. Північної Центрального району м. Миколаєва (Варварівка), яка надана ОК СТ «Хризонтема» площею 0,1355 га у власність та 1,0884 га в оренду строком на 25 років (а.с. 51).

Між тим, рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 17 листопада 2010 року, яке набрало законної сили, встановлено, що рішенням виконкому Миколаївської районної ради народних депутатів № 82 від 1991 року Миколаївській кінноспортивній базі в постійне користування виділена земельна ділянка площею 1,6 га під влаштування колективних садів. У 1992 році було створено СТ «Хризантема», яке здійснювало свою діяльність на земельній ділянці вказаного вище розміру в кількості 36 ділянок (а.с. 217-218).

Крім того, із завіреної печаткою довідки СВТ «Хризантема» від 8 серпня 2006 року, вбачається, що ОСОБА_7 є членом СВТ «Хризантема» та їй виділена земельна ділянка № 16 (а.с. 12).

Крім того, рішенням Центрального районного суду від 8 листопада 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 22 грудня 2011 року, підтверджено, що СТ «Хризонтема» («Хризантема») зареєстровано на підставі розпорядження Представника Президента України № 95 від 14 квітня 1993 року та здійснювало свою діяльність на земельній ділянці, наданій у безстрокове користування для організації колективного садівництва рішенням Миколаївської районної ради № 82 від 19 квітня 1991 року та мало Статут з 1992 року. Рішенням загальних зборів СТ «Хризонтема» від 2 березня 2006 року затверджено нову редакцію Статуту, в якому зазначено нову назву - ОК СТ «Хризонтема», створеного шляхом реорганізації СТ «Хризонтема» з правонаступництвом. ОК СТ «Хризантема» не був новоствореним кооперативом у 2006 році та не був ліквідованим у 2010 році, а лише у березні 2011 року садівниче товариство, яке існувало з 1993 року, повернуло свою попередню назву СТ «Хризонтема».

Таким чином, місцевий суд дійшов правильного висновку про незаконність передачі Спірної земельної ділянки ОСОБА_6 без її вилучення у позивачки. А тому обґрунтованого ухвалив рішення про скасування пунктів 91 і 91.1 указаного рішення Миколаївської міськради та визнання недійсним виданого ОСОБА_6 державного акту на право власності на цю земельну ділянку. Таке рішення поновлює порушене право власності позивачки на землю.

У той же час, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу Спірної земельної ділянки, укладеного 2 квітня 2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст. ст. 215, 216 ЦК України, якщо особа не була стороною договору. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

Аналогічні правові позиції висловлено Верховним Судом України при розгляді справ № № 6-99цс14, 6-67 цс 14, 6-218цс14, 6-1цс15.

За таких обставин колегія суддів вважає, що Апеляційний суд Миколаївської області своїм рішенням від 1 лютого 2012 року вірно скасував рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 жовтня 2011 року в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу Спірної земельної ділянки, ухвалив в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні таких позовних вимог та залишив без змін іншу частину цього ж рішення. Тому підстави для скасування вказаного рішення апеляційного суду відсутні.

Посилання апелянта на те, що він зовсім не знав про розгляд судами цього спору, спростовані матеріалами справи з яких видно, що він та його представник неодноразово приймали участь у справі як в районному суді, так і апеляційному суді (т. 1 а.с. 131, 162, 165, 194, 265). А та обставина, що ОСОБА_4 не був присутнім при оголошенні рішення місцевого суду та своєчасно не отримав копію судового рішення стала підставою для поновлення йому строку на подачу апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області № 16 від 22 квітня 1997 року колегія суддів не приймає до уваги, оскільки це не було предметом позову.

Інші процесуальні недоліки розгляду справи місцевим судом, на які вказував апелянт, не вплинули на правильність ухвалення рішення щодо скасування частини рішення Миколаївської міськради та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, а тому вони не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржене рішення місцевого суду в частині, яка не скасована апеляційним судом, ухвалено по суті правильно, а тому підстави для його скасування в цій частині, відповідно до ст. 308 ЦПК України, відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 жовтня 2011 року в частині, яка не скасована рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 1 лютого 2012 року (щодо скасування частини рішення Миколаївської міськради та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку) залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді