Ухвала

іменем україни

15 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,
суддів: Кузнєцова В.О., Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення упущеної вигоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6, поданою представником ОСОБА_7, на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 18 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є власником земельних ділянок площею 1,2002 га та 2,2838 га, розташованих в урочищі «Грушавка» у с. Рідківці Новоселицького району Чернівецької області, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У травні 2015 року ОСОБА_6 самовільно без будь-якого дозволу, засіяв зерновою культурою (соєю) належні їй на праві власності земельні ділянки, чим створив їй перешкоди у їх володінні, розпорядженні і користуванні. При цьому позивач стверджувала, що між ними не існувало жодних домовленостей щодо цих земельних ділянок.

27 травня 2015 року вона надіслала на адресу відповідача письмову претензію щодо усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, яку він отримав 29 травня 2015 року, однак залишив її без задоволення.

У зв'язку з цим позивач ОСОБА_5 просила зобов'язати відповідача ОСОБА_6 не чинити їй перешкоди у користуванні земельними ділянками площею 1,2002 га та 2,2838 га, розташованими в урочищі «Грушавка» у с. Рідківці Новоселицького району Чернівецької області шляхом звільнення їх від насаджень сільськогосподарської культури (сої)та не чинити їй будь-які перешкоди у майбутньому, стягнути з відповідача на її користь 102 325 грн упущеної вигоди, а також 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 17 грудня 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_6 не чинити ОСОБА_5 перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 1,2002 га (кадастровий номер НОМЕР_1) та земельною ділянкою площею 2,2838 га (кадастровий номер НОМЕР_2), розташованими в урочищі «Грушавка» у с. Рідківці Новоселицького району Чернівецької області, шляхом звільнення їх від насаджень сільськогосподарської культури (сої) та не чинити будь-які перешкоди у майбутньому. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 2 000 грн на відшкодування моральної шкоди. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 18 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення упущеної вигоди (збитків) скасовано та ухвалено нове рішення у цій частині про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 23 064 грн 08 коп. Вирішено питання про судові витрати. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції, і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Указані вимоги апеляційним судом не дотримано.

Під час розгляду справи судами було встановлено, що ОСОБА_5 є власником земельних ділянок площею 1,2002 га (кадастровий номер НОМЕР_1) та площею 2,2838 га (кадастровий номер НОМЕР_2), розташованих в урочищі «Грушавка» у с. Рідківці Новоселицького району Чернівецької області, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

З 2012 року відповідач ОСОБА_8 користується указаними земельними ділянками, які належать позивачу, на підставі усної домовленості між ними, що підтвердив у судовому засіданні позивач та не заперечував представник відповідача.

Встановлено, що перед зверненням до суду з даним позовом ОСОБА_5 зверталася до відповідача з приводу звільнення ним земельних ділянок, однак ОСОБА_8 на її звернення не відреагував та протиправно продовжує ними користуватися.

Разом з цим згідно з постановами про накладення адміністративного стягнення від 15 червня 2015 року № № 11, 12, винесеними Державною інспекцією сільського господарства в Чернівецькій області, ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення у сфері земельного законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок загальною площею 3,484 га, які належать ОСОБА_5

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, суд першої інстанції виходив із положень ч. ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України та ч. 1 ст. 319 ЦК України та дійшов висновку про те, що позивач, як власник вказаних земельних ділянок, має право вимагати від відповідача усунення перешкод у володінні, розпорядженні та користуванні своїм майном (земельними ділянками).

З таким висновком суду першої інстанції погодився й апеляційний суд, однак вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення упущеної вигоди, апеляційний суд не погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для їх задоволення та ухвалив у цій частині нове рішення про часткове задоволення цих вимог на підставі п. «д» ч. 1 ст. 156 ЗК України, ч. 1 ст. 22 ЦК України та стягнення на відшкодування упущеної вигоди з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 23 064 грн 08 коп.

Однак з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 28 січня 2015 року у господарській справі № 3-210гс14, відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності.

Підстави для настання цивільно-правової відповідальності за порушення земельного законодавства встановлено, зокрема, ЗК України.

За змістом ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Водночас відповідно до ст. 156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно зі ст. 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284, відшкодуванню підлягають збитки власників землі та землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

Вирішуючи такий спір, необхідно брати до уваги загальні положення статті 22, глави 82 ЦК України.

Так, згідно зі ст. 22 ЦК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини у розумінні ст. 1193 ЦК України.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, апеляційний суд не прийняв до уваги вищезазначену правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 28 січня 2015 року у господарській справі № 3-210гс14, та стягнув з відповідача на користь позивачу упущену вигоду, не перевіривши наявність усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини відповідача у розумінні ст. 1193 ЦК України, не перевірив заперечень відповідача, дійшов до передчасного висновку про підставність й доведеність цих позовних вимог ОСОБА_5

Отже, оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені апеляційним судом, то рішення цього суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, подану представником ОСОБА_7, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 18 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає. М.В. Демяносов В.О. Кузнєцов А.О. Леванчук А.В. Маляренко Головуючий Судді: О.В. Ступак