Номер провадження: 22-ц/785/1392/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

ОСОБА_2

ОСОБА_3, ОСОБА_4

За участю секретаря Томашевської Т.В.

Розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 23.12.2015 року по справі за скаргою ОСОБА_5 на дії старшого державного виконавця Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_6,-

ВСТАНОВИЛА:

06/07/2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду зі скаргою в котрій просила суд визнати незаконними наступні дії старшого державного виконавця другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_6 вчиненні нею 02 липня 20] 5 року, а саме:

-проведення виконавчих дій без належного повідомлення та здійснення їх за її відсутністю;

-проникнення в житло без дозволу суду,

-незаконного руйнування квартири АДРЕСА_1,

-опечатування житлових кімнат квартири № 8 будинку № З по вул. Чернишевського в Одесі без дозволу суду та позбавлення права в користування,

-незаконному виселенні малолітніх дітей: ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_8 (ІНФОРМАЦІЯ_2) і ОСОБА_9 (ІНФОРМАЦІЯ_3) з частини житлової площі, на якій вони зареєстровані ,

Зобовязати старшого державного виконавця другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_6 за власний рахунок відновити квартиру АДРЕСА_1 до стану і межах, яких квартира значиться у Єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно.

Зобовязати старшого державного виконавця другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_6 компенсувати моральну і матеріальну шкоду.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 червня 2014 року по цивільній позовні вимоги ОСОБА_10 - задоволено частково. Визнано частково недійсними: розпорядження № 382 від 01.10.2002 року та Свідоцтво про право власності на житло від 01.10.2002 року, видані службою будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Одеської залізниці в частині включення приміщення веранди площею 5,1 кв.м. загальної площі квартири АДРЕСА_2, при проведені приватизації вказаної квартири, на праві спільної часткової власності ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13. Зобовязано ОСОБА_11 знести перегородку, встановлену в поза квартирному коридорі (галереї) на 2-му поверсі будинку № 3 по вулиці Чернишевського у м. Одесі, між квартирою № 8 та квартирою № 9 по вул. Чернишевського, 3 у м. Одесі.

В задоволені іншої частини позову - відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 26 листопада 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_11 та ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 червня 2014 року в частині зобовязання знести перегородку змінено. Зобовязано ОСОБА_11 та ОСОБА_5 знести перегородку, встановлено в поза квартирному коридорі(галереї) на 2-му поверсі будинку № 3 по вул. Чернишевського у м. Одесі, між квартирою № 8 та квартирою № 9 по вул. Чернишевського, 3 в м. Одесі. У решті рішення залишено без змін.

30 травня 2015 року вона отримала постанову про відкриття виконавчого провадження № 47637635 від 25.05.2015 року в котрій було зобовязано її виконати рішення суду по знесенню міжквартирної перегородки до 01 червня 2015 року. Виходячи з того, що 31 травня 2015 року був день Святої Трійці вона звернулась до керівника Одеського міського управління юстиції та їй пообіцяли надати належний строк для добровільного виконання рішення. Проте на її адресу надійшли постанови від 09 червня 2015 року про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу за невиконання рішення суду та від 18 червня 2015 року про накладення штрафу.

02 липня 2015 року, знаходячись у лікарні з дітьми, за телефонним дзвінком сусідів вона довідалась про примусове виконання рішення суду та знесення стіни та вхідних дверей її квартири. На її прохання перенести виконання рішення держвиконавцем було відмовлено. По приїзду з дітьми вона не могла зайти в квартиру так як двері до квартири були опечатані державним виконавцем. Дозвонитись до держвиконавця вона не змогла, а по приїзду до Другого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ держвиконавець не стала з нею спілкуватись посилаючись на кінець робочого часу.

Заявник зазначає, що держвиконавець виконуючи рішення суду порушила Закон України «Про виконавче провадження», ст. 30,41 Конституції України та протиправно позбавила її та неповнолітніх дітей право власності на квартиру, так як опечатала її без рішення суду, перевищивши свої службові повноваження.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2015 року скаргу ОСОБА_5 в частині вимог про зобовязання державного виконавця Татару Д. Д. за власний рахунок відновити квартиру за адресою м.Одеса, вул. Чернишевського, буд. З, кв. 8 до стану і в межах, яких квартира значиться в Єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно, відшкодувати матеріальну та моральну шкоду залишено без розгляду. В задоволенні скарги ОСОБА_5 в іншій частині відмовлено.

Роз'яснено ОСОБА_5 право на звернення до суду з вимогами про зобовязання державного виконавця Татару Д. Д. за власний рахунок відновити квартиру за адресою м. Одеса, вул. Чернишевського, буд. З, кв. 8 до стану і в межах, яких квартира значиться в Єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно, відшкодувати матеріальну та моральну шкоду в порядку позовного провадження.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового, про задоволення вимог, яким визнати незаконними дії державного виконавця Татару Діани Дмитрівни, а саме в частині руйнування квартири АДРЕСА_3, опечатування житлових кімнат без дозволу суду, виселення малолітніх дітей, без належного повідомлення про проведення виконавчих дій, та проникнення в житло без дозволу суду. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам по справі Зокрема посилається на незаконне позбавлення її та неповнолітніх дітей права власності, руйнування квартири неповнолітньої ОСОБА_7, рішення щодо якої не виносилось, права володіння котрої ніхто не позбавляв, незаконного опечатування квартири та позбавлення тривалого часту нею користуватись, без своєчасного повідомлення про проведення виконавчих дій.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, яка доповіла зміст судового рішення, перевіривши доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні проводитися перевірка, встановлюватися обставини і досліджуватися докази вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відмовляючи в заявлених вимогах, районний суд виходив з того, що опечатування квартири АДРЕСА_4 під час виконання судового рішення щодо знесення міжквартирної перегородки було обумовлене метою збереження наявного в ній майна, а сама заявниця не зверталась до держвиконавця щодо її розпечатування. Повідомлення заявника було здійснено своєчасно, так як відповідно до вимог ст.31 Закону України « Про виконавче провадження» повідомлення про проведення виконавчих дій здійснено шляхом направлення відомостей простою кореспонденцією, а її участь в проведенні виконавчих дій не було обовязковою. Суд вважав, що проникнення до житла не було, так як зносилась перегородка в коридорі загального користування та ці обставини підтверджені відеозаписом, а знесення поза квартирної перегородки здійснено на підставі рішення суду.

Проте повністю погодитись з таким судженням районного суду не можна з наступних підстав.

Європейський суд з прав людини зазначив, що право на доступ до правосуддя було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла остаточному судовому рішенню залишатися бути не виконаним. Якщо держава не може забезпечити ефективний спосіб виконання судових рішень, вона автоматично порушує ст. 6 Конвенцію про права людини.

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 зазначеного Закону, примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу."

Положеннями статті 6 цього Закону встановлено гарантії прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні. Так, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Так, згідно ч. 1 ст. 75 цього Закону, після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

Положеннями ч. 2 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин регламентовано, що у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

Порядок здійснення виконавчого провадження за виконавчим документом чітко врегульований даним Законом. Боржник, який отримав постанову про відкриття виконавчого провадження має право виконати рішення добровільно у наданий йому строк або повідомити виконавця про наявність поважних причин, які унеможливлюють таке виконання.

Відповідно до п. 5. ст. 12 Закону сторони виконавчого провадження зобовязані своєчасно повідомити виконавця про відповідні обставини, що впливають на хід виконавчого провадження.

Як вбачається з виконавчого провадження ОСОБА_5 повідомила держвиконавця про неможливість виконати рішення суду в святкові дні.

09.06.2015 року державним виконавцем за участю заявника з виходом на місце складено акт, з якого вбачається, що станом на 09.06.2015 р. рішення суду не виконано, державним виконавцем надано боржнику додатковий строк до 16.06.2015 р. виконання рішення суду , про що боржник була повідомлена.(а.с. 71)

17.06.2015 року державним виконавцем з виходом на місце складено було складено акт, з якого вбачається, що рішення суду не виконано (а.с. 74).

Відповідно до повідомлення Державного закладу» Дорожня дитяча клінічна лікарня ДП «Одеська залізниця» вбачається , що з 12.06.2015 року по 22.06.2015 року ОСОБА_5 перебувала з неповнолітньою дитиною на стаціонарному лікуванні, про, що був повідомлений Начальник другого Малиновського відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до супровідного листа від 25.05.2015 року на адресу заявника державним виконавцем простою кореспонденцією направлено повідомлення про проведення виконавчих дій, яким доведено до відома заявника, що проведення виконавчих дій з примусового виконання рішення суду відбудеться 02.07.2015 р. (а.с. 127, 127зв.).

Проте дане повідомлення про проведення виконавчих дій ОСОБА_14 через засоби звязку направлено 30.06.2015 року , що підтверджено штемпелем на конверті.

Відповідно до акту від 02.07.2015 року вищезазначене рішення виконано за відсутності боржників.

Під час примусового виконання судового рішення актом від 02.07.207 року було встановлено, що в поза квартирному коридорі( галереї) двері кв.№ 8, де мешкають боржники відчинені в звязку з чим держвиконавець опечатав АДРЕСА_5 та зафіксовано, що без дозволу державного виконавця мешканці цієї квартири не мають право відкривати. Увесь мотлох, який знаходиться в коридорі загального користування залишається без догляду за відсутністю боржників проведення виконавчих дій проведено з 10-00 до 11-00.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28 липня 2015 року зобовязано старшого державного виконавця другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_6 зняти опечатування вхідних дверей АДРЕСА_5, в порядку передбаченому «Інструкцією з організації примусового виконання рішень», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5.

Відповідно до акту від 03.08.2015 року вищезазначена квартири держвиконавцем була розпечатана.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно приписів щодо нормативних строків пересилання поштових відправлень поштових переказів передбачено, що строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку (без урахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку): передбачено п. 4.1.1. Місцевої - Д+2.

Як вбачається з конверту на пошту держвиконавцем відправлено повідомлення про проведення виконавчих дій 30.06.2015 року.

Виходячи з нормативних строків закінчення строку отримання простої поштової кореспонденції припадає на 02.07.2015 року.

Виконавчі дії були здійснені 02.07.2016 року з10-00 до 11-00.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що в порушенні ст.31 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не довела до відома ОСОБА_5 про здійснення виконавчих дій в примусовому порядку в 10-00 02.07.2015 року .

Доказів того, що заявник була належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення виконавчих дій та свідомо ухилилися від надання доступу до житлового приміщення, суду надано не було.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що державним виконавцем була порушена ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» так як належним чином не довела про час здійснення виконавчих дій в примусовому порядку.

При розгляді заяв про втручання держави у здійснення права власності ЄСПЛ спершу розглядає, чи таке втручання здійснювалося для досягнення соціально значущої мети, а також у межах існуючого законодавства.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зауважував, що не існує ніякого володіння власністю до тих пір, доки особа не може заявити про своє право власності. Для того щоб довести, що втручання у право власності відбулося, необхідно показати, що гарантії захисту, передбачені ст. 1 Протоколу № 1, було порушено. Втручання має бути законним, тобто здійснено на підставі закону.

Як вбачається з матеріалів справи квартира АДРЕСА_6, котра належить заявникові на праві власності була опечатана державним виконавцем з метою збереження в ній майна, що встановлено ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28 липня 2015 року.

Між тим, матеріалами справи встановлено, що з 02.07.2015 року по 03.08 .2015 року квартира була опечатана.

За таких обставин, судовий виконавець проявила надмірну бездіяльність в доступі та користуванні ОСОБА_5 своєю власністю, котра була опечатана для збереження майна в квартири під час знесення міжквартирної перегородки в порядку примусового виконання 02.07.2015 року та не вжила заходів для її розпечатування в день звернення заявниці до неї 02.07.2015 року.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 11 ч. З п. 15 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець, у процесі здійснення виконавчого провадження, має право: у процесі виконання рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників органів внутрішніх справ, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення.

Таке право державному виконавцю, згідно вимог ЗУ «Про виконавче провадження», надано саме для примусового проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи.

Під незаконним та примусовим проникненням до житла чи іншого володіння особи слід розуміти будь-яке вторгнення у житло (інше володіння), здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи в порушення встановленого законом порядку.

Отже, з наведеного слід зробити висновок, що для визнання дій відповідача щодо незаконного та примусового проникненням до житла чи іншого володіння має бути встановлено та підтверджено належними та допустимими доказами будь яке вторгнення у житло (інше володіння), здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи в порушення встановленого законом порядку.

Закон України «Про виконавче провадження визначено» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що, відповідно до закону, підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Пунктом 2 частини 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено обов'язки і права державних виконавців.

Так, у справі «Шмалько проти України» ЄСПЛ зазначив, що «право на звернення до суду було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обовязкову силу, не виконувалося. Було б незрозуміло, якби ст.6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі (справедливий, публічний і швидкий розгляд), і водночас не передбачала виконання судових рішень».

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла і не допускається проникнення до нього чи до іншого володіння особи та проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Проте указана конституційна гарантія не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Тому вказане обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначене в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою виконання судового рішення, що набрало законної сили.

З огляду на те, що державним виконавцем в примусовому порядку виконувалось рішення суду щодо знесення міжквартирної перегородки, за межами квартири боржників, судова колегія погоджується з висновком суду про те, що відсутні докази щодо проникнення в квартиру заявника та виселення їх з АДРЕСА_7.

Судова колегія погоджується з судженням районного суду щодо відсутності доказів руйнування спірного житла, так як виконання рішення суду проводило за межами квартири, яка є власністю боржників на підставі рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що державний виконавець незаконно позбавив її на неповнолітніх дітей права власності оцінюється критично, оскільки опечатування квартири було здійснено для збереження в ній майна під час проведення примусових виконавчих дій.

Судова колегія не приймає до уваги, що мало місце руйнування квартири неповнолітньої ОСОБА_7 рішення щодо якої не виносилось, оскільки державним виконавцем виконувалось рішення суду, що набрало законної сили в примусовому порядку.

Виходячи з вищезазначеного, судова колегія приходить до висновку, що суд помилково вважав, що скарга не підлягає задоволенню в повному обсязі так як не врахував норми матеріального та процесуального права, а том з підстав ст.312 ч.1 п.2 ЦПК України ухвалу суду першої інстанції скасовує і постановляє ухвалу з цього питання про часткове задоволення заявлених вимог.

Керуючись ст.ст.218, 307,312,315,317,319 ЦПК України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 23.12.2015 року скасувати.

Скаргу ОСОБА_5 на дії старшого державного виконавця Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_6 задовольнити частково.

Визнати незаконними дії старшого державного виконавця другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_15 вчинені з проведення виконавчих дій в примусовому порядку 02.07.2015 року без належного повідомлення ОСОБА_5.

Визнати незаконною бездіяльність старшого державного виконавця другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_15 в доступі та користуванні АДРЕСА_8 в період з 02.07.2015 по 03.08.2015.

В решті скарги-відмовити.

Стягнути з Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на користь ОСОБА_5 судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 243 грн.60 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена на протязі 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Голодуючий суддя - Л.А.Гірняк

Судді А.П.Заїкін

ОСОБА_16