Єдиний унікальний номер (справа №) 216/8785/15-ц
Номер провадження у суді 2/216/817/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 березня 2016 року місто ОСОБА_1 Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Кузнецова Р.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Буданцевої О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ОСОБА_1 ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

01 грудня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ОСОБА_1 ради про визнання права власності на нерухоме майно, згідно якої просила:

- визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_3) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. 21 травня 2015 року померла ОСОБА_3, після смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_2. У відведений законом строк 6 місяців позивач подала заяву про прийняття спадщини. Інших спадкоємців які претендують на спадщину немає. Однак нотаріус видала ОСОБА_2 постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, мотивуючи це тим, що «правовстановлюючий документ оформлений неналежним чином, тобто відсутні підпис посадової особи та печатка юридичної особи які його видавали».

У судове засідання, призначене на 10.03.2016 року, позивач не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву, в якій просила розгляд справи здійснювати у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

11 грудня 2015 року від представника відповідача надійшла заява, в якому відповідач просив розглянути справу у відсутність його представника та зазначив, що проти задоволення позовних вимог не заперечує, за умови належності спадкового майна спадкодавцеві та відсутності інших спадкоємців на майно.

Під час здійснення судового розгляду були встановлені наступні фактичні обставини.

Так, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_3) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-АГ № 185170 виданого 10 січня 1967 року та свідоцтвом про укладення шлюбу серії IV-КИ № 324437 виданого 03 червня 1989 року (а.с. 6).

Згідно свідоцтва про право власності на будівлю від 25 січня 1992 року право власності на домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровано на ОСОБА_3 (а.с. 8).

Відповідно до довідки наданої комунальним підприємством Дніпропетровської обласної ради "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровано на ім'я ОСОБА_5 (російською мовою) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Центрально-Міської райради народних депутатів, згідно з розпорядженням № 273 від 09.06.1978 року.

ОСОБА_3 померла 12 травня 2015 року, про що було видано свідоцтво про смерть серія І-КИ № 628362, актовий запис № 630 (а.с. 7).

Відповідно до витягу № 41913320 про реєстрацію в спадковому реєстрі, виданого 27 жовтня 2015 року Першою Криворізькою державною нотаріальною конторою, 27.10.2015 року заведена спадкова справа № 58117064 (а.с. 9).

Позивач зверталась до державного нотаріуса Першої криворізької державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої 21.05.2015 року ОСОБА_3. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено у зв'язку з тим, що представлений правовстановлюючий документ оформлений неналежним чином, тобто відсутні підпис посадової особи та печатка юридичної особи, якій його видали (а.с. 10).

ОСОБА_2, вважаючи що її право на спадщину не може бути здійснено іншим шляхом, оскільки їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом постановою нотаріуса від 26.11.2015 року, звернулась до суду з вимогами про визнання за нею право власності на домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після померлої 21.05.2015 року ОСОБА_3.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та обєктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно розяснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Оскільки позивач зверталась до суду у звязку з неможливістю оформлення нею права на спадщину через відсутність реєстрації права власності спадкодавця, тому до спірних правовідносин слід застосовувати положення ЦК України, що регулюють питання спадкування та виникнення права на спадщину і його здійснення.

Відповідно до вимог діючого законодавства спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (статті 1216-1218 ЦК України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Крім того порядок здійснення спадкоємцями права на спадщину визначено нормами глави 87 книги VI Цивільного кодексу України.

При цьому частинами 1 та 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Отже, враховуючи встановлені під час судового розгляду обставини та з огляду на вимоги ЦК України, суд дійшов висновку, що спадщина, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3, 21 травня 2015 року, у вигляді права власності на домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3, належала померлій згідно свідоцтва про право власності на будівлю виданого 25 січня 1992 року виконавчим комітетом Центрально-Міського районного відділу народних депутатів міста ОСОБА_1 (а.с. 8).

Також за приписами ч.ч. 1, 3 ст. 1296 та ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач зверталась у встановлений ст. 1270 ЦК України строк до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом у вигляді права власності на домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3, однак, постановою нотаріусу від 26.11.2015 року ОСОБА_2 було відмовлено у вчиненні вказаної нотаріальної дії через те, що представлений правовстановлюючий документ оформлений неналежним чином, тобто відсутні підпис посадової особи та печатка юридичної особи, якій його видали (а.с. 10).

Але вказаний висновок, на думку суду, є хибним, оскільки неналежним чином оформлений правовстановлюючий документ міг вплинути лише на права ОСОБА_3, як власника майна, а не як спадкоємця чи як спадкодавця і на це зверталась увага в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року N5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Зокрема в п. 6 вказаної Постанови ПВССУ зазначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна.

Крім того згідно розяснень, викладених у п.п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі Постанови ПВСУ №7) свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Таким чином, з урахуванням того, що в судовому порядку було встановлено право власності ОСОБА_3 на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право власності на будівлю виданого 25 січня 1992 року виконавчим комітетом Центрально-Міського районного відділу народних депутатів міста ОСОБА_1, тому позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на спадкове майно вважаються судом обґрунтованими та такими, що узгоджуються з нормами цивільного законодавства, через що такі вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 1, 3, 4, 10, 11, 60, 61, 84, 88, 209, 215-218 ЦПК України, ст.ст. 328, 1216-1218, 1223, 1296, 1297 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року N7, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року N5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, паспорт серії АЕ 944002 виданий Центрально-Міським РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області) право власності на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3 померлої 21 травня 2015 року.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано, а у разі її подання - після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не скасовано судом апеляційної інстанції.

Суддя Р.О. Кузнецов