Cправа № 127/9269/16-ц
Провадження № 2/127/3678/16
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

23 травня 2016 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Гуменюк К.П., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» про захист прав споживача шляхом стягнення суми депозиту,

в с т а н о в и в :

До суду з позовом звернулась ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» про захист прав споживача шляхом стягнення суми депозиту.

Ухвалою судді від 05 травня 2016 року дана позовна заява була залишена без руху у зв'язку з невідповідністю вимогам ст. 119, 120 ЦПК України та надано строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків з наступних підстав.

Частина п'ята статті 119 ЦПК України передбачає, що до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору є Закон України «Про судовий збір».

З 01 вересня 2015 року Закон України «Про судовий збір» діє у новій редакції. Із статті 5 цього Закону, яка визначає пільги щодо сплати судового збору, виключено пункт, який встановлював, що від сплати судового збору звільняються споживачі за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав.

Отже, з 01 вересня 2015 року позови споживачів оплачуються судовим збором за ставками, встановленими Законом.

Подаючи позов, позивач зазначив, що він звільнений від сплати судового збору відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Частина третя статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, яка діє з 01 листопада 2011 року, визначає, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Тобто, на день подання позову про захист прав споживачів діють нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по-різному регулюють питання оплати судового збору.

Згідно з статтею 75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03 жовтня 1997 року № 4-рп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акту, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

За змістом частини третьої статті 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах застосуванню підлягають положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Як зазначалося вище, Закон України «Про судовий збір» у редакції, що діє з 01 вересня 2015 року, виключив споживачів з переліку пільгової категорії осіб, які звільняються від сплати судового збору.

Таким чином, враховуючи предмет спірних правовідносини, позивачу належить сплатити судовий збір, виходячи із ставки судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру, розмір якої, відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Отже, позивачу слід на адресу суду надати документ про сплату судового збору з урахуванням вищенаведеного.

Оскільки позивач не усунула наведені вище недоліки, зазначені в ухвалі судді від 05 травня 2016 року, позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» про захист прав споживача шляхом стягнення суми депозиту, слід вважати неподаною та повернути позивачу.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 ЦПК України, позовна заява повертається позивачу, якщо він не усунув недоліки позовної заяви, яку було залишено без руху.

На підставі викладеного та керуючись ст. 121 ЦПК України суддя,

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» про захист прав споживача шляхом стягнення суми депозиту, вважати неподаною та повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Вінницького міського суду

Вінницької області ОСОБА_2