Номер провадження: 22-ц/785/164/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Сватаненка В.І., Артеменка І.А.

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2013 року за поданням відділу примусового виконання рішень управління держаної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 по справі за позовом Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2009 року ЗАТ КБ «Приват Банк» звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 вересня 2011 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі «Южне головне регіональне управління» ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі «Южне головне регіональне управління» ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №ODVIGA00000075 від 10.10.2007 р. в poзмірі 641048,32 долари США, що за курсом долару США до гривні складала 4936072грн.; стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі «Южне головне регіональне управління» ПАТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті державного мита в розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 30 грн.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 вересня 2011 року залишено без змін.

У вересні 2013 року до Приморського районного суду м. Одеси з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2, звернувся Відділ примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ в Одеській області, посилаючись на те, що у провадженні відділу знаходиться виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/1522/4741/11 виданого Приморським районним судом м. Одеси від 11 червня 2012 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, на користь ПАТ КБ «Приватбанк» в особі «Южне головне регіональне управління» ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № ODVIGА00000075 від 10 жовтня 2007 року в розмірі 641 048, 32 доларів США, що за курсом долару США до гривні складає 4 936 072, 00 грн., витрат по сплаті державного мита у розмірі 1 700,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 30,00 грн.

Проте станом на 16 вересня 2013 року рішення суду боржником не виконане.

Посилаючись на ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», заявник просить суд встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2 до виконання ним зобовязань за виконавчим листом № 2/1522/4741/11 виданого Приморським районним судом м. Одеси від 11 червня 2012 року.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2013 року подання Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 задоволено, встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2.

Вважаючи ухвалу суду незаконною представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2013 року та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні подання відмовити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідно до ч.2 п.2 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.312 ЦПК України апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Задовольняючи подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС ГУЮ в Одеській області суд помилково дійшов зазначеного висновку.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 вересня 2011 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», в особі «Южного головного регіонального управління» ПАТ КБ «Приватбанк», до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості задоволено у повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, а вищевказане рішення суду залишено без змін.

В провадженні Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ в Одеській області знаходиться виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/1522/4741/11 виданого Приморським районним судом м. Одеси від 11 червня 2012 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, на користь ПАТ КБ «Приватбанк» в особі «Южне головне регіональне управління» ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № ODVIGА00000075 від 10 жовтня 2007 року в розмірі 641048,32 доларів США, що за курсом долару США до гривні складає 4936072,00 грн., витрат по сплаті державного мита у розмірі 1700, 00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 30,00 грн.

Виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 2/1522/4741/11 виданого Приморським районним судом м. Одеси від 11 червня 2012 року відкрито 01 квітня 2013 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ в Одеській області, про що винесено відповідну постанову, копію якої було направлено боржнику ОСОБА_2 рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Вказану постанову було отримано боржником 08 квітня 2013 року, що підтверджено відповідним поштовим повідомленням.

Крім того, постановою про відкриття виконавчого провадження боржнику ОСОБА_2 згідно вимог ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження» надано семиденний строк для самостійного виконання рішення з моменту винесення постанови.

Станом на 16 вересня 2013 року рішення суду боржником не виконано, тому суд вважав, що боржник умисно ухиляється від його виконання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон є дія неврегульованих зобовязань.

П. 8 ст. 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» передбачено, що на Державну прикордонну службу України покладається також запобігання та недопущення виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством тимчасово обмежено у праві виїзду з України.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Судом першої інстанції не враховано ту обставину, що державним виконавцем не обґрунтовано необхідність застосування додаткового заходу впливу з метою забезпечення належного виконання боржником рішення суду у вигляді тимчасового обмеження виїзду боржника за межі України. Більше того, необхідність обмежувати право виїзду за кордон взагалі відсутня, оскільки у зв'язку із укладенням іпотечного договору, накладено заборони на відчуження на три об'єкти нерухомого майна, та внаслідок виїзду за кордон боржника, зазначене нерухоме майно не може зникнути, та може бути безперешкодно реалізоване в порядку передбаченому законодавством.

Суд першої інстанції, постановляючи оскаржену ухвалу, виходив з того, що рішення суду боржником не виконано, тому у суду є всі підстави вважати, що боржник умисно ухиляється від виконання зобов'язань за виконавчим документом. Проте, висновок суду не відповідає обставинам справи.

Відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішення, рішенням іншого органу (посадової особи).

Згідно п. 18 ч. З ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Пунктом 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон є дія неврегульованих зобов'язань.

На стадії виконання судового рішення обмеження права особи на виїзд за кордон здійснюється в порядку, передбаченому ст. 377-1 ЦПК України.

За поданням державного виконавця, погодженим із начальником відділу державної виконавчої служби, судом вирішується питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб).

Застосування тимчасового обмеження права особи на виїзд за межі України (за кордон) слід вважати доцільним у випадках, коли особа ухиляється від виконання зобов'язання, покладеного на неї рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Подання державного виконавця повинно бути обґрунтованим, тобто містити зазначення обставин, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України.

Відкриття виконавчого провадження не може розглядатись як достатня підстава для застосування судом саме такого заходу, як обмеження права особи на виїзд за межі України.

У разі розгляду заяви про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України відповідно до ст. 377-1 ЦПК України доказуванню підлягають факти ухилення боржника від виконання рішення суду, можливість виїзду за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду, в тому числі наявність закордонного паспорта громадянина України, вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» тощо.

Відповідно до положення ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

У матеріалах справи відсутні письмові документи, які б містили інформацію про стан виконання рішення боржником.

Крім того, суд першої інстанції розглянув подання державного виконавця у порушення вимог ст. 88 Закону України «Про виконавче провадження», не витребувавши для огляду матеріалів виконавчого провадження, а лише обмежився матеріалами подання, та за результатами розгляду постановив ухвалу про задоволення подання.

За змістом ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права за поданням державного виконавця за відсутності останнього не є виправданим, оскільки саме він зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Діючим законодавством передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, підлягає з'ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання у повному обсязі або частково.

Таким чином, сама по собі наявність невиконання зобов'язання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районним судом неповно зясовано викладені обставини, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні подання у звязку з недоведеністю підстав для його задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.303, п. 2 ч. 2 ст. 307, ч. 1 п. 2 ст. 312, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2013 року скасувати.

У задоволенні подання відділу примусового виконання рішень управління держаної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.І. Сватаненко

ОСОБА_6