Справа № 190/1074/16-ц
Провадження №2/190/367/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21 червня 2016 року м.П"ятихатки

П'ятихатський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого-судді Легкошерст Ю.В.,

за участю секретаря Жукової Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. П'ятихатки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Транстехсервіс «Автограунд» про захист прав споживача, визнання договору майнового лізингу недійсним та стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив визнати недійсним договір майнового лізингу №758002 від 11 серпня 2015 року, укладений між ним та Товариством, а також стягнути з відповідача сплачені за предмет лізингу кошти у розмірі 140000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 11 серпня 2015 року між ним та лізинговою компанією ТОВ «Транстехсервіс «Автограунд» укладено договір майнового лізингу №758002, згідно якого предметом Лізингу по даному договору є сільгосподарський трактор МТЗ-82.1.26, за умовами якого лізингодавець (відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу трактор МТЗ-82.1.26 та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (позивачу) на умовах, передбачених договором, а позивач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору. Умовами договору передбачено, що трактор передається у його користування протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати позивачем на рахунок відповідача авансового платежу в розмірі 50% вартості предмета лізингу, комісії за передачу предмета лізингу. На виконання умов договору ним було сплачено 140 000 грн., проте відповідач передавати йому трактор відмовився. У вказаному договорі лізингу виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов»язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені Законом України «Про фінансовий лізинг», положення ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Відповідачем не надано відомостей про наявність у нього ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, договір лізингу укладений між ними не посвідчений нотаріально, у зв'язку з чим просить визнати недійсним договір майнового лізингу №758002 від 11 серпня 2015 року, укладений між ним та Товариством, а також стягнути з відповідача сплачені за предмет лізингу кошти у розмірі 140000 грн.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_2 не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву з проханням справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «Транстехсервіс «Автограунд» свого представника в судове засіданні не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, через оголошення в газеті «Вісті Придніпров'я» № 43 (1742) від 14.06.2016 року, причину неявки до суду не повідомили, заява про розгляд справи за відсутності їх представника до суду не надходила.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, оскільки відповідач у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.

За таких обставин, оскільки сторони в судове засідання не з'явились, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 197 ЦПК України.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні письмові докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 11 серпня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Транстехсервіс «Автограунд» укладено договір майнового лізингу № 758002, предметом якого є сільгосподарський трактор МТЗ-82.1.26 вартістю 200 000 грн. /а.с.7-21/

Умовами договору передбачено оплату Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, комісії за супроводження Договору та лізингових платежів.

В день підписання договору 11.08.2015 року позивачем сплачено відповідачу першочерговий платіж у розмірі 40 000 грн., а 13.08.2015 року сплачено 10 000 грн /а.с.22/

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання правочину недійсним судом не вимагається

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом ч. 5 цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можно дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно наступних ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 ч. 3 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону).

Аналіз змісту спірного договору майнового лізингу від 11 серпня 2015 року, укладеного між позивачем та відповідачем дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом (розділи 9, 12 договору), звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Згідно п. 3.6 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

За змістом ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 3.6 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням ст. 808 ЦК України.

Окрім того, згідно п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п. 11-1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідачем не надано відомостей щодо наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Договір майнового лізингу від 11 серпня 2015 року, укладений між позивачем та відповідачем, нотаріально посвідчено не було.

Таким чином несправедливі умови спірного договору, відсутність у відповідача відповідної ліцензії для надання фінансових послуг та відсутність нотаріального посвідчення спірного договору являються підставами для визнання спірного договору лізингу несправедливим та недійсним.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати позивача в сумі 1400 грн. та витрати за публікацію оголошення в пресі в розмірі 300 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 209,212-215, 224-226 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Транстехсервіс «Автограунд» про захист прав споживача, визнання договору майнового лізингу недійсним та стягнення коштів - задовольнити.

Договір майнового лізінгу № 758002, укладений 11 серпня 2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Транстехсервіс «Автограунд» та ОСОБА_1 визнати недійсним.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Транстехсервіс «Автограунд» на користь ОСОБА_1 сплачені кошти за договором майнового лізінгу № 758002 від 11 серпня 2015 року в розмірі 140 000 грн., сплачений судовий збір у розмірі 1400 грн. та 300 грн. витрат пов'язаних з публікацією оголошення в пресі.

Заочне рішення може бути переглянуто П'ятихатським районним судом Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання відповідачем копії рішення.

Позивачем на рішення суду протягом десяти днів з дня проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через П'ятихатський районний суд Дніпропетровської області.

Головуючий суддя Ю.В. Легкошерст