Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

26 серпня 2016 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого-судді Морозов В.В.,

при секретарі Швидкій І.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «Приватбанк» про встановлення факту, що має юридичне значення,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (Далі ПАТ КБ «ПриватБанк») з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення, мотивуючи його тим, що 26.12.2006 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір № CSHHGK00000004 у вигляді не поновлювальної кредитної лінії на суму 18000 доларів США на купівлю житла, а також у розмірі 3600 доларів США на сплату страхових платежів. Для забезпечення виконання зобовязань по даному договору між сторонами додатково того ж дня було укладено договір іпотеки. Посилаючись ст. 11 ЦК , Постанову Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» позивач вважає кредитний договір неукладеним через відсутність згоди за всіма істотними умовами договору, у звязку з чим ОСОБА_3 просив суд встановити факт відсутності в кредитному договорі № CSHHGK00000004 від 26.12.2006 року передбачених законом істотних умов, що мають юридичне значення.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити посилаючись на обставини наведені у позові та вважала, що встановлення юридичного факту, а саме відсутності у кредитному договорі зазначених нею істотних умов захистить порушені права позивача та вважала через ці обставини кредитний договір не укладеним.

Крім того представник позивача додатково пояснила, що сам кредитний договір позивачем у судовому порядку не оскаржувався і оскільки є неукладеним то визнанню його недійсним не потребує.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні з тих підстав, що кредитний договір і договір іпотеки є чинними і не скасованими, укладеними відповідно до закону, а тому за таких підстав у позивача відсутнє право звернення до суду так як такий факт не може бути встановлений.

Дослідивши надані письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи.

В судовому засіданні встановлено, що 26.12.2006р. між «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний № CSHHGK00000004 у вигляді не поновлювальної кредитної лінії на суму 18000 доларів США на купівлю житла, а також у розмірі 3600 доларів США на сплату страхових платежів. Для забезпечення виконання зобовязань по даному договору між сторонами додатково того ж дня було укладено договір іпотеки.

Юридичний факт - конкретна життєва обставина, з якою норми цивільного законодавства пов'язують настання правових наслідків. Тому юридичний факт виступає як проміжна ланка між правовою нормою і цивільними правовідносинами.

Частина 1 статті 256 ЦПК України визначає види юридичних фактів, які можуть бути встановлені судом. Відсутність істотних умов в кредитному договорі не може бути встановлена в розумінні ч. 1 ст. 256 ЦПК України.

В ч. 2 ст. 256 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, кредитний договір № CSHHGK00000004 від 26.12.2016 року був укладений сторонами, про що свідчать підписи сторін на договорі та сторони розпочали його фактичне виконання. Справжність підпису на ньому позивачем не оспорюється, а тому вважати його не укладеним суд вважає безпідставним.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України N 5 від 31.03.95 Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

З огляду на викладене суд вважає, позивач має право в порядку позовного провадження звернутися до суду з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення.

Разом з тим, суд вважає, що позивач, ставлячи перед судом питання про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме відсутність в кредитному договорі істотних умов невірно обрав спосіб захисту своїх прав, оскільки законом не передбачено їх захист в такий спосіб. Встановлення даного факту не може бути розглянуто як самостійна вимога, а є елементом встановлення фактичних обставин справи і не призводить до поновлення порушених прав позивача. Наведені позивачем підстави у разі їх встановлення судом можуть слугувати для визнання укладеного договору недійсним, хоча позивач таку вимогу перед судом не ставить.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п'ятої ЦК (435-15).

Таким чином, аналізуючи всі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна вимога щодо встановлення юридичного факту відсутності істотних умов в кредитному договорі від 26.12.2006 року не підлягає задоволення.

На підставі Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.60 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції.

Повний текст рішення складено 30.08.2016 року.

Суддя: ОСОБА_4