Справа № 577/1283/16-ц
Провадження № 2/577/463/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 квітня 2016 року м. Конотоп
Конотопський міськрайонний суд Сумської області
в складі: головуючого судді Кущенка М.Ф.
при секретарі Олійник В.П.
з участю позивача ОСОБА_1 ї Л.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Конотопський завод по ремонту дизель-потягів, ліквідатора ПАТ Конотопський завод по ремонту дизель-потягів арбітражного керуючого ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку ,
Відповідач в судове засідання не з»явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, будь-якого відгуку на вимоги позову не надав. (л.с.29,30). І суд розглядає справу без участі відповідача в заочному порядку.
Відповідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
За приписами статей 10, 60 ЦПК України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони.
Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" статтю 12 ГПК доповнено пунктом 7, відповідно до якого до підвідомчості господарських судів віднесено справи у спорах, зокрема про стягнення заробітної плати з боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство (як і поновлення на роботі посадових і службових осіб боржника).
Відповідно до Закону України від 2 жовтня 2012 р. № 5405-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов'язань" розділ X "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" доповнено пунктом 1-1, яким визначено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.
Отже, справи про банкрутство боржника, порушені господарськими судами до 19 січня 2013 р. про стягнення з боржника зарплати слід розглядати в порядку цивільного судочинства.
Саме така правова позиція викладена у листі ВССУ від 07.05.2013 № 709/0/4-13 Про визначення юрисдикції спору про стягнення заробітної плати у випадку банкрутства боржника.
ПАТ Конотопський завод по ремонту дизель-потягів, на день розгляду даного спору, не виключений із Державного реєстру юридичних осіб. (л. с.л.с.31-34 ).
Відповідно до банківської виписки заборгованість по заробітній платі позивачці була виплачена 14.12.2015р. (л.с.5).
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Законом України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (частина шоста статті 12, частина пята статті 19) дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпрП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Порушення процедури про банкрутство роботодавця, наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби, незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті компенсації за невикористану відпустку порівняно із сумою середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обовязку сплатити зазначені кошти.
Саме така правова позиція наведена у Постанові ВСУ у справі №6-7 6цс14 від 02.07.2014 р.
Таким чином відповідач повинен сплатити позивачці середній заробіток за час затримки розрахунку із 17 березня 2015р. по 13.12.2015р., тобто за 8 повних місяців і 20 днів враховуючи, що на підприємстві була 5 денна робоча неділя і з 17 березня 2015р. було 11 робочих днів до кінця березня , а з 1 по 13 грудня 2015р. включно 9 робочих днів.
При виплаті вказаної суми з неї підлягає відрахування відповідних податків і зборів.
Керуючись: ст.ст. 212-214 ЦПК України - суд ,
Уточнені позовні вимоги задовільнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача , яка може бути подана до суду протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Апеляція на рішення може бути подана позивачем до Сумського апеляційного суду через Конотопський міськрайсуд протягом 10 днів з дня його проголошення, а відповідачем в такому ж порядку після розгляду його заяви про перегляд судового рішення.
Повний текст рішення виготовлений 25 квітня 2016р.
Суддя Кущенко М. Ф.