Справа № 755/6041/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" травня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.,

при секретарі - Дудник В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛ-ПРОПЕРТІ» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у реалізації права володіння, користування, розпорядження нерухомим майном шляхом виселення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «СОЛ-ПРОПЕРТІ», звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: задовольнити позов ТОВ «СОЛ-ПРОПЕРТІ» про усунення перешкод у реалізації права володіння, користування, розпорядження нерухомим майном шляхом виселення із квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ТОВ «СОЛ-ПРОПЕРТІ», відповідача; стягнути із відповідача сплачений судовий збір у розмірі 1378,00 гривень на користь позивача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27 лютого 2007 року ОСОБА_1 уклав з АКІБ «УкрСиббанк» кредитний договір № 0. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 0 між банком та ОСОБА_1 (іпотекодавець) було укладено іпотечний договір № 48487 від 27 лютого 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В., відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. 11 червня 2012 року банк відступив ТОВ «Кей-Колект», відповідно до договору факторингу № 4 до договору про відступлення прав за іпотечними договорами свої права вимоги до позичальника та іпотекодавця за зобов'язаннями по кредитному договору та іпотечному договору відповідно. У зв'язку з грубим порушенням позичальником умов кредитного договору, зокрема неповернення кредиту, несплати процентів та комісій за користування кредитом, ТОВ «Кей-Колект» в позасудовому порядку врегульовано питання звернення стягнення на предмет іпотеки, що передбачено умовами договору іпотеки та Законом України «Про іпотеку», шляхом набуття права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. 24 квітня 2015 року між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «СОЛ-ПРОПЕРТІ» було укладено договір купівлі-продажу, за яким ТОВ «СОЛ-ПРОПЕРТІ» стало новим власником нерухомого майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1. 30 листопада 2015 року, позивачем була здійснена спроба потрапити у власну квартиру, однак, було виявлено, що у ній незаконно проживають треті особи. Під час візиту вони своїми діями усіляко перешкоджали потрапити всередину приміщення, добровільно виїхати не бажають. 18 грудня 2015 року позивачем було направлено на адресу відповідача, вимогу про добровільне виселення та звільнення житлового приміщення протягом місяця з дня отримання даної вимоги. Однак, станом на сьогодні відповідач добровільно не звільнив приміщення квартири, а також перешкоджає позивачу у вільному доступу до даної квартири. Таким чином на даний час в результаті незаконних дій відповідача, позивач фактично позбавлений можливості розпоряджатися своїм майном.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні. Пояснила суду, що між позивачем та ТОВ «Кей-Колект» не укладалося будь-яких договорів про позасудове врегулювання спору за іпотечним договором. У позивача, в свою чергу, відсутні докази факту відправлення вимоги про виселення та отримання відповідачем такої вимоги. Крім того, у продавця ТОВ «Кей-Колект» були відсутні правомочності на укладення договору купівлі-продажу з ТОВ «СОЛ-ПРОПЕРТІ», що підтверджується постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2016 року.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 лютого 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 48487, за яким іпотекодавець ОСОБА_1 передав в іпотеку нерухоме майно (квартиру), що належить іпотекодавцю на праві приватної власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Статтею 575 Цивільного кодексу України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 1.2. Розділу 1 договору іпотеки, іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов'язань іпотекодавця за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 27 лютого 2007 року та за договором про надання споживчого кредиту № 0/2 від 27 лютого 2007 року.

Відповідно до п.п. 2.1.1. п. 2.1. Розділу 2 договору іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок Предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами.

Згідно п.п. 2.1.2. п. 2.1. Розділу 2 договору іпотеки, у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту, а у разі невиконання іпотекодавцем цієї вимоги - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. п. 5.1. Розділу 5 договору іпотеки, сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться в цьому договорі. Іпотекожержатель самостійно визначає один з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: - передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; - право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

В подальшому, між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» було укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, серія та номер: 2459-2460, виданий 11 червня 2012 року, видавник: Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В., державний реєстратор: приватний нотаріус Єгорова М.Є., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ.

24 квітня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СОЛ-ПРОПЕРТІ» було укладено договір купівлі-продажу квартири (з відкладальною умовою), відповідно до умов якого продавець ТОВ «Кей-Колект» передав у власність покупця ТОВ «СОЛ-ПРОПЕРТІ», а покупець прийняв у власність квартиру номер АДРЕСА_1.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок переданням ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України).

За загальним правилом, закріпленим в частини 1 статті 516 Цивільного кодексу України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно вимог ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В той же час, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 лютого 2016 року, в межах розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М.Є., треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Товариство з обмеженою відповідальністю «Сол-Проперті» про визнання протиправним та скасування рішення від 24 квітня 2015 року № 20924932, було визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М.Є. щодо нерухомого майна, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 (номер запису про право власності: 9483223 від 24 квітня 2015 року), про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 20924932 від 24 квітня 2015 року.

Вказаною постановою суду було встановлено, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єгорова М.Є. не мала права приймати оскаржуване рішення від 24 квітня 2015 року індексний номер 20924932 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) про державну реєстрацію права приватної власності товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на квартиру АДРЕСА_1, на підставі чого відповідачем внесено запис про право власності на вказаний об'єкт № 9483223 від 24 квітня 2015 року.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 лютого 2016 року було залишено без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, з викладеного вбачається, що рішення щодо державної реєстрації права власності ТОВ «Кей-Колект» було скасовано, ТОВ «Кей-Колект» набуло право власності на нерухоме майно, з приводу якого виник спір, без законних підстав, що підтверджено судовим рішення в адміністративній справі, яке набрало законної сили, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що ТОВ «Кей-Колект» не мало право відступати право вимоги за договором іпотеки позивачу ТОВ «СОЛ-ПРОПЕРТІ».

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛ-ПРОПЕРТІ» та відмову у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛ-ПРОПЕРТІ» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у реалізації права володіння, користування, розпорядження нерухомим майном шляхом виселення.

Враховуючи, що суд дійшов ґрунтовних висновків щодо відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛ-ПРОПЕРТІ», відшкодування судових витрат в порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України не вбачається.

Керуючись ст. ст. 316, 317, 321, 387, 391, 512, 514, 516, 575 Цивільного кодексу України, ст. 1 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 10, 14, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В позові Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛ-ПРОПЕРТІ» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у реалізації права володіння, користування, розпорядження нерухомим майном шляхом виселення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: