Справа № 379/944/14-ц Головуючий у І інстанції Бабоїд О. М.
Провадження № 22-ц/780/2684/16 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 18 16.05.2016
УХВАЛА

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого:Березовенко Р.В.,
суддів:Верланова С.М., Таргоній Д.О.,
при секретарі:Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Таращанського районного суду Київської області від 03 грудня 2015 року у справі за поданням відділу Державної виконавчої служби Таращанського районного управління юстиції Київської області про встановлення обмеження у праві виїзду громадянина України ОСОБА_5 за кордон, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року державний виконавець відділу ДВС Таращанського РУЮ Київської області звернувся до суду з поданням про обмеження виїзду за кордон ОСОБА_5. В обґрунтування зазначав, що на виконанні у Відділі ДВС Таращанського РУЮ Київської області перебуває виконавче провадження № 44441728 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» завданої шкоди в порядку регресу в розмірі 68 091,76 грн. та витрат по оплаті судового збору в розмірі 680,91 грн. Оскільки боржником не вчинено дій спрямованих на виконання рішень суду, просив встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон.

Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 03 грудня 2015 року подання задоволено.

Тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, у праві виїзду за кордон до моменту фактичного виконання покладених на нього рішенням Таращанського районного суду Київської області № 2/379/211/14; 379/944/14-ц від 05.06.2014 року обов'язків.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу про задоволення подання державного виконавця, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. При цьому зазначає, що жодним чином не ухилявся від виконання рішення суду і вважає, що підстав для його обмеження у праві виїзду немає.

Колегія суддів, перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи подання головного державного виконавця відділу ДВС та обмежуючи ОСОБА_5 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції, виходив із того, що боржник ухиляється від сплати заборгованості на виконання рішення суду, яке набрало законної сили, а тому виникає реальна загроза невиконання рішення суду, що є недопустимим з огляду на чинне законодавство України.

Проте, погодитись із таким висновками суду повністю не можна, оскільки суд дійшов їх із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України".

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках: - якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2); якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань (п. 5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

З набранням чинності з 9 березня 2011 року Закону України від 4 листопада 2010 року "Про внесення змін до Закону України "Про виконавче провадження" та деяких інших законодавчих актів щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)" закріплено право державного виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України. У зв'язку із цим суди розглядали подання державних виконавців про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржників у виконавчому провадженні.

Ст. 377-1 ЦПК України врегульовано вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

За своїм змістом словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Як вбачається з матеріалів справи, державний виконавець до суду надав постанову про відкриття провадження, постанову про розшук майна боржника, інформаційні довідки щодо наявності майна у боржника, копію виконавчого листа, копії викликів державного виконання (без підтвердження отримання боржником даних викликів). При цьому, не було надано жодного доказу, який би свідчив про свідоме, злісне ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням.

Також, в матеріалах справи міститься постанова про закриття кримінального провадження з підстав відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, оскільки було встановлено, що ОСОБА_5 не ухиляється від виконання судового рішення, так як не був належним чином про нього повідомлений, а тому в його діях відсутні ознаки умисного невиконання рішення суду, що набрало законної сили. (а.с. 242-244)

Крім того, в матеріалах справи міститься копія виклику державного виконавця на ім»я ОСОБА_5, відповідно до якого йому слід з»явитися до державного виконавці 16 грудня 2015 року з 9 до 12 години.(а.с.232). Як вбачається з поштового повідомлення (а.с.233), даний виклик було отримано ОСОБА_5 лише 29 грудня 2015 року, тобто його неявка до державного виконавця була зумовлена поважними причинами, що також не було з»ясовано судом першої інстанції.

Будь-які докази отримання боржником інших викликів державного виконавця в матеріалах справи відсутні.

Отже, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, що передбачено положеннями п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження".

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення судом норм процесуального права, зокрема, ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України", ст. 377-1 ЦПК України, при її постановленні, на переконання колегії суду знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Що ж до нових доказів, наданих ВДВС до заперечень на апеляційну скаргу, то вони колегією суддів, в силу ст. 303 ЦПК України, не можуть бути досліджені, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що неподання їх до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Таращанського районного суду Київської області від 03 грудня 2015 року скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: С.М.Верланов

Д.О. Таргоній