Справа № 465/6043/14 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/783/475/16 Доповідач в 2-й інстанції: Гриновець Б.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Гриновця Б.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Ванівського О.М.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

з участю: позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду цивільну справу за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_2 на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням та на додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 вересня 2015 року у цій справі, -

в с т а н о в и л а:

оскарженим рішенням, з врахуванням ухваленого додаткового рішення, зазначений позов задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду та додаткове рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2.

У поданих апеляційних скаргах покликається на те, що судом першої інстанції при ухваленні зазначеного рішення неповно з'ясовано обставини, які мають важливе значення у справі та порушено норми матеріального і процесуального права. Зокрема, зазначає, що на його думку, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що ним не доведено розмір матеріальних збитків, оскільки факт завдання такої шкоди вбачається із матеріалів кримінального провадження. Крім того, вказує, що заявлений розмір моральної шкоди в сумі 50000,00 грн. є на його думку нормальним з врахуванням принципів розумності та справедливості, з огляду на перенесені ним моральні страждання та душевні переживання, що полягали у настанні тяжких змін у життєвих та виробничих стосунках, підвищенні артеріального тиску та неможливість влаштуватись на роботу за станом здоров'я.

На підставі вказаного, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно вимог позивача, викладених в апеляційній скарзі та позовній заяві, останній просив стягнути з ОСОБА_3 завдану матеріальну та моральну шкоду.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, яка дублює положення ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

При цьому, згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судовими рішеннями (а.с.9-12), 17.06.2011 року близько 20.00 год. на вул. Котлярській, 10/16 ОСОБА_3 вступив в конфлікт з ОСОБА_2 в ході якого наніс останньому середньої тяжкості тілесні ушкодження, а саме у потерпілого мали місце рана на чолі, параорбітальна гематома зліва, синці на лівій щоці, у лівій виличній ділянці і на верхній губі зліва, крововилив в білкову оболонку лівого ока, синець на спині зліва і переломи 7, 8, 9, 10 ребер зліва, що утворилися від неодноразової дії тупих предметів.

Зазначене діяння відповідача було кваліфіковано за ч.1 ст.122 КК України та ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 06.06.2014 року, яка залишена без змін ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області від 01.08.2014 року, задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122 КК України на підставі п.«в» ст.1 та ст.6 Закону України «Про амністію у 2011 році».

Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно роз'яснень, наданих в абз.5 п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК України. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК України порядку відповідне судове рішення.

Таким чином, вина відповідача у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, а відтак у завданні ОСОБА_3 зазначених тілесних ушкоджень ОСОБА_2 підтверджується ухвалами Галицького районного суду м. Львова від 06.06.2014 року та Апеляційного суду Львівської області від 01.08.2014 року.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач не надав ані суду першої інстанції ні апеляційному суду жодних доказів заподіяння йому матеріальної шкоди. Крім того, наявність такої не підтверджується і матеріалами кримінального провадження №0000020 від 17.01.2013 року, а відтак, колегія суддів вважає законним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо необґрунтованості вимоги ОСОБА_2 про стягнення завданої йому майнової шкоди в розмірі 1500,00 грн..

Щодо відшкодування моральної шкоди, то така, згідно роз'яснень абз.1, 2 п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про удову практику у справах про відшкодування маральної (немайнової) шкоди» може полягати у втратах немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Таким чином, чинним законодавством передбачено, що обов'язковими умовами відшкодування моральної шкоди є: наявність такої шкоди; протиправність діяння заподіювача такої шкоди; наявність причинового зв'язку між шкодою та протиправними діями і наявність вини заподіювача.

Обґрунтованість такої позиції колегії суддів підтверджується і роз'ясненнями Верховного Суду України, наданими в абз.2 п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо заподіяння ОСОБА_2 моральної шкоди ОСОБА_3 в результаті вчинення останнім злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, яка полягає у моральних переживаннях позивача пов'язаних з ушкодженням його здоров'я, приниженні його гідності та честі в результаті побиття його відповідачем, а також порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми через тривале лікування, зумовлене серед іншого численними переломами ребер, а відтак тривалими болісними відчуттями під час будь-яких рухів та, як наслідок, обмеженим пересуванням.

Проте, зважаючи на численність завданих ОСОБА_3 позивачу тілесних ушкоджень, їх характер та тривалий розлад здоров'я ОСОБА_2, а також необхідність відновлення пошкоджених в результаті тривалої непрацездатності життєвих зв'язків, колегія суддів вважає, що розмір відшкодування в сумі 5000,00 грн., визначений судом першої інстанції є надто малим та не забезпечує належну компенсацію пережитих позивачем моральних страждань, спричинених вчиненням стосовно нього злочину, а відтак вважає, що належною компенсацією таких страждань буде відшкодування в розмірі 10000,00 грн..

При цьому, колегія суддів вважає, що відшкодування моральної шкоди, яке просив позивач в розмірі 50000,00 грн. є неспівмірним із характером, тривалістю пережитих ним моральних страждань.

Пунктом 3 ч.1 ст.307 ЦПК України встановлено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення.

Згідно п.п.1, 3 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Частиною 2 ст.314 ЦПК України встановлено, що апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

На підставі вищевказаного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не повно та не всебічно з'ясував обставини справи, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а відтак висновки, яких дійшов суд в частині визначення розміру компенсації за спричинені моральні страждання не відповідають обставинам справи.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до частково задоволення, а оскаржене заочне рішення - зміні в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди.

При цьому, колегія суддів вважає, що додаткове рішення слід залишити без змін, а відповідну апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.п.1, 3 ч.1 ст. 307, ст.308, п.п.1, 3 ч.1 ст.309, ч.2 ст. 314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 22.05.2015 року - задовольнити частково.

Заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 травня 2015 року змінити, збільшивши суму стягненої моральної шкоди з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 до 10000,00 (десяти тисяч гривень) грн..

В решті це рішення та додаткове рішення цього суду від 15.09.2015 року залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Б.М.Гриновець

Судді: М.Я.Богонюк

О.М.Ванівський