УхвалА

іменем україни

27 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Косівської центральної районної лікарні про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 15 червня 2016 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 9 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що з 1 червня 2006 року вона працювала на посаді статистика медичного інформаційно-аналітичного відділення у Косівській центральній районній лікарні Івано-Франківської області (далі - Косівська ЦРЛ) та наказом головного лікаря від 15 квітня 2013 року № 110 її було звільнено на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із відмовою від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці. Вважала зазначений наказ незаконним, оскільки підстав для її звільнення у відповідача не було і, крім того, згоди на її звільнення профспілковим комітетом Косівської ЦРЛ, членом якої вона була, не надано.

З огляду на викладене ОСОБА_4 просила суд: визнати незаконним та скасувати наказ головного лікаря Косівської ЦРЛ від 15 квітня 2013 року № 110 про її звільнення; поновити її на посаді статистика медичного інформаційно-аналітичного відділення у Косівській ЦРЛ, а також стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 15 червня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 9 серпня 2016 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено за пропуском строку звернення з позовом до суду.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані рішення судів першої і апеляційної інстанції скасувати й ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарг цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову за пропуском строку звернення з позовом до суду, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що наказ головного лікаря Косівської ЦРЛ про звільнення ОСОБА_4 від 15 квітня 2013 року № 110 є незаконним, оскільки при її звільненні не було попередньої згоди виборного профспілкового органу, членом якого вона була. Разом з тим позивачка, звернувшись до суду у квітні 2016 року, пропустила без поважних причин строк звернення до суду, який ст. 233 КЗпП України визначено в один місяць. При цьому суд дав належну правову оцінку її доводам про поважність причин пропуску та, врахувавши значний термін пропуску строку та дії позивачки, не найшов підстав для поновлення цього строку.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачкою трьохрічний строк звернення до суду не пропущено безпідставні, так як строк звернення до суду у справах щодо трудових правовідносин врегульовано положеннями КЗпП України, зокрема ст. 233, якою встановлено строк в один місяць з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Тому норми ЦК України щодо позовної давності у цьому разі не застосовуються (ст. ст. 3, 4 КЗпП України).

Отже, рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим й підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 9 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

С.П. Штелик