ухвала

іменем україни

07 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Дьоміної О.О., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Леванчука А.О., Ситнік О.М.,
за участю представника позивача - ОСОБА_6,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості, за касаційними скаргами представника ОСОБА_7 - ОСОБА_9 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 07 серпня 2015 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 26 січня 2016 року, Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Апеляційного суду Львівської області від 26 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначало, що 03 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_7 укладено договір кредиту на суму 120 000 швейцарських франків зі сплатою 10 % річних на строк до 03 серпня 2017 року.

Відповідно до договору поруки від 03 серпня 2007 року ОСОБА_8 поручився у повному обсязі солідарно відповідати за виконання кредитного зобов'язання ОСОБА_7

Додатковою угодою від 19 березня 2008 року № 1 було внесено зміни до договору кредиту та змінено валюту договору на долари США та на 13,5 % річних.

Також додатковою угодою від 19 березня 2008 року № 1 внесено відповідні зміни до договору поруки.

Однак договірні зобов'язання позичальник та поручитель не виконували.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 07 серпня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 191 773 доларів США 44 центи, що становить основну суму кредиту та відсотки за його користування, що в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ на час постановлення рішення - 07 серпня 2015 року становить 4 120 079 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 177 630 грн 64 коп. пені.

Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» з кожного по 1 827 грн понесених судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 26 січня 2016 року рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 07 серпня 2015 року скасовано в частині солідарного стягнення з ОСОБА_8 заборгованості за кредитним договором та стягнення судових витрат.

Ухвалено нове рішення у цій частині.

У позові про стягнення з ОСОБА_8 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» солідарно заборгованості 191 773 доларів США 44 центи та пені відмовлено.

У решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_7 - ОСОБА_9 просить скасувати судові рішення в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_7 суми кредиту та відсотки за його користування, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв'язку з пропуском строку позовної давності, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» просив скасувати рішення Апеляційного суду Львівської області від 26 січня 2016 року, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи, викладені у касаційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню частково, на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з невиконанням боржником умов кредитного договору утворилася заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню з боржника та поручителя. Строк позовної давності переривався зверненням банку з позовом до суду з позовом до боржника та іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки та заяви про зміну способу виконання рішення.

Скасовуючи рішення місцевого суду в частині солідарного стягнення заборгованості з поручителя та відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, виходив з того, що з поручителем не було погоджено умов додаткової угоди від 20 жовтня 2008 року про внесення змін до кредитного договору в частині збільшення процентів за користування кредитом з 13,5 % на 15 % річних, що свідчить про збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Проте з таким висновком апеляційного суду повністю погодитись не можна.

Як установлено судами попередніх інстанцій, між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_7 03 серпня 2007 року укладено договір кредиту № 606/33-059, за яким кредитором надано позичальнику у тимчасове користування грошові кошти у сумі 120 000,00 швейцарських франків зі сплатою 10,0 % річних з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до 03 серпня 2017 року.

Відповідно до додаткової угоди від 19 березня 2008 року № 1, сторони внесли зміни до кредитного договору, у тому числі, змінивши валюту зобов'язання - із швейцарського франку на долар США та збільшили ставку сплати відсотків річних з 10 % до 13,5 %.

Додатковою угодою до кредитного договору від 20 жовтня 2008 року № 1 сторони домовилися про встановлення процентної ставки за користування кредитом на рівні 15 % річних.

Як вбачається з договору поруки від 03 серпня 2007 року № 606/33-034, поручитель ОСОБА_8 зобов'язався перед Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитором) у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_7 зобов'язання згідно з договором кредиту від 03 серпня 2007 року № 606/33-059.

Згідно з додатковою угодою від 19 березня 2008 року № 1 про внесення змін до договору поруки від 03 серпня 2007 року № 606/33-034, сторони домовилися про зміну валюти зобов'язання та збільшили розмір процентів за користування кредитом з 10 % до 13,5 %.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Згідно з підпунктом 4.5 кредитного договору в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених підпунктом 3.3.8 (своєчасна та в належному розмірі сплата ануїтетних платежів та можливу неустойку) цього договору, протягом більше ніж 60 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Так, установивши, що останній платіж за кредитним договором ОСОБА_7 здійснив 30 грудня 2009 року, а тому за визначенням пункту 4.5 договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 60 днів, тобто з 01 березня 2010 року.

Оскільки строк виконання основного зобов'язання було змінено на 01 березня 2010 року, то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише у червні 2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-900цс16.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Ухвалюючи рішення про стягнення заборгованості із боржника з підстав переривання позовної давності у зв'язку із зверненням банку до суду з позовом у вересні 2009 року про звернення стягнення на предмет іпотеки та із заявою у березні 2012 року про зміну способу виконання рішення, суд першої інстанції не врахував, що звернення із заявою про зміну способу виконання рішення не перериває позовної давності згідно з вимогами ст. 264 ЦК України.

Також, статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Суди встановили, що додатковою угодою, укладеною між кредитором і боржником 20 жовтня 2008 року, було внесено зміни до кредитного договору, зокрема процента ставка за кредитом підвищена до 15 % річних.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

У зобов'язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або без відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Разом з тим, згідно з п. 3.3.1 договору поруки кредитор зобов'язаний до моменту виконання забезпеченого порукою зобов'язання, не змінювати умов договору кредиту без попереднього письмового погодження поручителя.

Апеляційний суд дійшов висновку про припинення поруки з огляду на положення частинипершоїстатті 559 ЦК України та внесення змін додатковоюугодою до кредитного договорущодо збільшення розміру процентної ставки без згоди поручителя на такі зміни, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього, при цьому не надав належної оцінки умовам договору поруки щодо письмового погодження поручителя та листу банку на адресу ОСОБА_8 від 20 жовтня 2015 року № 25 з повідомленням про підвищення процентної ставки, та дійшов передчасного висновку про припинення поруки.

Оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм матеріального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені апеляційним судом, то рішення цього суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 26 січня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.М. Ситнік