АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2781/16 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі Мікітчак А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа: ОСОБА_5 про визнання незаконним (протиправним) та скасування розпорядження № 622 від 03.12.2015.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа: ОСОБА_5 про визнання незаконним (протиправним) та скасування розпорядження № 622 від 03.12.2015 «Про визначення місця проживання малолітньої дитини».

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа: ОСОБА_5 про визнання незаконним (протиправним) та скасування розпорядження № 622 від 03.12.2015.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції і направлення справи до суду першої інстанції, мотивуючи тим, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що спірні правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем не містять ознак публічності, оскільки рішення відповідача зачіпають права позивача в сфері приватних (сімейних) правовідносин, захист яких в силу приписів ч. 1 ст. 15 ЦПК України, віднесений до компетенції місцевого суду загальної юрисдикції.

У судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, виходив із того, що предметом позову є визнання незаконним (протиправним) та скасування розпорядження відповідача прийняте ним як суб'єктом владних повноважень, органом опіки та піклування, по визначенню місця проживання малолітньої дитини, розгляд якого підлягає в порядку адміністративного судочинства, оскільки управлінські дії відповідача, як суб'єкта владних повноважень у розрізі спірних правовідносин не спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи - позивача у цій справі.

Проте до такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17; далі - КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі - ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

З матеріалів справи вбачається, що позивач - ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа: ОСОБА_5 про визнання незаконним (протиправним) та скасування розпорядження № 622 від 03.12.2015 «Про визначення місця проживання малолітньої дитини», обґрунтовуючи свої вимоги тим, що за результатами розгляду заяви до Органу опіки та піклування щодо надання висновку про визначення місця проживання його малолітньої доньки - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 було прийняте рішення (розпорядження) Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією № 622 від 03.12.2015. Вважає, що вказане рішення прийняте з грубим порушенням вимог законодавства та є таким, що порушує права та інтереси його дитини.

Особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання регулюються Сімейним кодексом України - частина 1 статті 2.

Участь органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів передбачена статтею 19 СК України. У випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду.

Частиною 1 статті 161 СК України визначено, що спір між матір'ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

У відповідності до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 (далі - Порядок № 866) визначено, що органами опіки та піклування проводиться діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей. Органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад (далі - органи опіки та піклування).

Судом першої інстанції не було враховано, що відповідач - Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація (органи опіки та піклування), приймаючи оскаржуване рішення, не реалізує владну управлінську функцію, а діє у відповідності до Порядку № 866 на захист особистих та житлових прав дитини з урахуванням рівних прав та обов'язків матері та батька щодо дитини. Дане рішення стосується відносин, що регулюються цивільним та сімейним законодавством, і не належать до сфери публічно-правових відносин. Тому вимоги заінтересованих осіб про визнання таких рішень незаконними або визнання незаконними дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб (стаття 18 СК) є спорами про захист прав і інтересів і відповідно до статті 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Отже, заявлені вимоги ОСОБА_6 (батька дитини) про визнання незаконним (протиправним) та скасування розпорядження № 622 від 03.12.2015 «Про визначення місця проживання малолітньої дитини» підлягають розгляду в суді в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, ухвала суду про відмову у відкритті провадження у справі підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року скасувати і передати питання на розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: