Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є.,
суддів: Мазур Л.М., Писаної Т.О.,Нагорняка В.А., Юровської Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - служба у справах дітей Дніпродзержинської міської ради, про виселення, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом, в якому позивач просив виселити ОСОБА_6, ОСОБА_7 та малолітню ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири АДРЕСА_1 зі зняттям їх з реєстраційного обліку.

В обґрунтування вказаних вимог позивач посилається на те, що рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 30 листопада 2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21 червня 2007 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6, було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1.

23 лютого 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслав відповідачам повідомлення, в якому пропонував відповідно до положення ст. 40 Закону України «Про іпотеку» в тридцятиденний строк добровільно звільнити квартиру, однак вказана вимога відповідачами не виконана, а тому позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 листопада 2014 року позов задоволено. Виселено ОСОБА_6, ОСОБА_7 та малолітню ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 21 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, за яким ОСОБА_6 було відкрито кредитну лінію у розмірі 14 тис. дол. США для купівлі квартири строком до 20 червня 2037 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 21 червня 2007 року між сторонами було укладено договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_6 передав в іпотеку банку придбану за кредитні кошти квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 55 кв. м, житловою - 39,10 кв. м.

Позичальник свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, тому рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 30 листопада 2012 року було звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 55 кв. м, житловою - 39,10 кв. м, виселено ОСОБА_6 з квартири та зобов'язано Заводський відділ Дніпродзержинського міського управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти його з реєстрації. Рішення набрало законної сили.

ПАТ КБ «ПриватБанк» у квітні 2013 року звернулось до суду з позовом, в якому просило виселити ОСОБА_6, ОСОБА_7 та їх малолітню доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири АДРЕСА_1 зі зняттям їх з реєстраційного обліку.

На підставі вказаних обставин суд першої інстанції, керуючись положеннями ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК Української РСР, дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», а тому задовольнив позовні вимоги банку.

Апеляційний суд з указаним висновком місцевого суду не погодився і, керуючись положеннями частин 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та частин 1, 3 ст. 109 ЖК Української РСР, ухвалив нове рішення про відмову в задоволенні позову, оскільки суду не надано доказів отримання відповідачами направленої позивачем 23 лютого 2013 року вимоги про звільнення спірної квартири, а тому суд дійшов висновку, що виселення відповідачів є неможливим.

З таким висновком апеляційного суду погодитися не можна з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

За змістом ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше жиле приміщення, за винятком випадків, зазначених у відповідному житловому законодавстві.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Зі змісту зазначених норм убачається, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем норм ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку».

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 09 вересня 2015 року (справа № 6-455цс15), який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів.

Апеляційний суд вказаного висновку не врахував та не звернув уваги на вказані положення закону, у результаті чого ухвалив рішення, яке не може бути визнане законним і обґрунтованим, а тому на підставі ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Крім того, при новому розгляді справи, апеляційний суд повинен врахувати, що у даному спорі вимоги про виселення заявлено у тому числі й до ОСОБА_6, хоча рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 30 листопада 2012 року його вже виселено зі спірної квартири зі зняттям з реєстраційного обліку.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді: Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана
Г.В. Юровська