Справа №: 486/777/16-ц Провадження № 2/486/530/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2016 року м. Южноукраїнськ

Суддя Южноукраїнського міського суду Миколаївської області Савін О.І., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Однак, позовна заява не відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства України, а саме: зі змісту позовної заяви не можливо визначити підсудність даної справи.

Відповідно до п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про міжнародне приватне право» N 2709-IV від 23 червня 2005 року, цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, зокрема визначення застосовуваного права та підсудність судам України справ з іноземним елементом.

Згідно ст. 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Частиною 2 ст. 60 вказаного Закону, подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання.

На дане положення Закону посилається і позивач у позовній заяві, вказуючи, що він з відповідачем спільного місця проживання не має.

Таким чином, з огляду на ч. 2 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право», за умови, що подружжя не має спільного місця проживання, воно може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках, зокрема якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону (виключна підсудність).

Будь-яких даних, які б свідчили, що подружжя обрало право, яке буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу (уклали відповідну угоду), позивачем суду не надано. Наявна в матеріалах позовної заяви заява ОСОБА_2, де вказано, що вона визнає позов ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, не свідчить про те, що подружжя обрало право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу (уклало відповідну угоду). До того ж дана заява не може бути прийнята судом, оскільки не можливо встановити, що вона виготовлена особисто відповідачем, нотаріально заява не посвідчена.

Враховуючи вищевикладене, суддя вважає необхідним надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

А тому, керуючись ст. ст. 119, 121 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог цивільно-процесуального законодавства України позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Южноукраїнського міського суду ОСОБА_3