АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/5282/15-ц 22-ц/774/1326/К/16
Справа № 182/5282/15-ц Головуючий у 1-ій інстанції
Провадження №22/ц/774/1326/К/16 суддя Багрова А.Г.
Категорія - 30 (ІІІ) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Бондар Я.М., Соколан Н.О.

за участю секретаря: Євтодій К.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2016 року по справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод та відшкодування моральної шкоди.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

позивач ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником домоволодіння АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_2, яка є його сусідкою, обладнала в порушення містобудівних та санітарних норм дві вигрібні ями на відстані приблизно 2 метрів від його времянки та підвалу. Вигрібні ями поступово наповнюються, нечистоти просочуються крізь грунт у його підвал, що призводить до намокання стін, підвищення вологості, появи плісняви, підтоплення та розмноження комарів.

Просив суд: зобов'язати ОСОБА_2 забетонувати підлогу зливних вигрібних ям, які знаходяться на території належного їй домоволодіння АДРЕСА_2 або перенести їх на інше місце відповідно до Правил благоустрою території міста Нікополя; стягнути на його користь з ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2016 року, описки у якому виправлено ухвалою цього ж суду від 15 квітня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 перенести зливні вигрібні ями, що знаходяться на території належного їй домоволодіння АДРЕСА_2, від фундаменту господарської будівлі ОСОБА_3, що знаходиться на території належного йому домоволодіння АДРЕСА_1.

В іншому відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Ухвалою цього ж суду від 15 квітня 2016 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, необ'єктивність та порушення судом норм процесуального права. Суд не повідомив її про час та місце розгляду справи, чим порушив її права. При цьому, її заява про перегляд заочного рішення безпідставно залишена судом без задоволення, а тому відповідач вважає, що ухвала суду від 15.04.2016 року теж може бути скасована. Крім того, відповідач зазначає, що вона є інвалідом другої групи і стягнення з неї судового збору є незаконним.

Особа, яка подає апеляційну скаргу - відповідач ОСОБА_2, будучи завчасно (23.05.2016 року) належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи за її апеляційною скаргою (про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення їй судової повістки про виклик в судове засідання на 07.06.2016 року - а.с. 94), в судове засідання не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутністю (а.с. 96), що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_3, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити, залишивши без змін рішення суду першої інстанції. як законне та обґрунтоване, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляну на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10-12). У суміжному домоволодінні АДРЕСА_2 проживає відповідач ОСОБА_2, яка обладнала в порушення містобудівних та санітарних норм вигрібні ями на відстані близько двох метрів від господарських будівель позивача.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 та зобов'язуючи ОСОБА_2 перенести зливні вигрібні ями від фундаменту господарської будівлі, що знаходиться на території домоволодіння АДРЕСА_1, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України. дослідив всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_2 при спорудженні вигрібних ям допустила порушення санітарних норм та правил утримання територій населеного пункту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він узгоджується з матеріалами та обставинами справи.

Так, ст.ст. 386, 391 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Законом України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» передбачено, що громадяни мають право на безпечні для здоров'я і життя харчові продукти, питну воду, умови праці, навчання, виховання, побуту, відпочинку та навколишнє природне середовище. Громадяни зобов'язані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності жилі, виробничі, побутові та інші приміщення відповідно до вимог санітарних норм (ст.ст.4,22).

Відповідно до ч. 2 ст.293 ЦК України діяльність фізичної та юридичної особи, що призводить до нищення, псування, забруднення довкілля, є незаконною. Кожен має право вимагати припинення такої діяльності.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» підприємства, установи, організації та громадяни при розробленні і використанні нових технологій, проектуванні, розміщенні, будівництві, реконструкції та технічному переобладнанні підприємств, виробничих об'єктів і споруд будь-якого призначення, плануванні та забудові населених пунктів, курортів, проектуванні і будівництві каналізаційних, очисних, гідротехнічних споруд, інших об'єктів зобов'язані дотримувати вимог санітарного законодавства.

Пунктом 1.1. Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров'я України 17 березня 2011 року № 145, передбачено, що вигрібна яма (вигріб) - це інженерна споруда у вигляді поглиблення в землі, виконана з водотривкого матеріалу, призначена для збирання та зберігання рідких відходів, наземна частина якої обладнана щільно прилягаючою кришкою та решіткою для відокремлення твердих відходів.

Пунктами 2.21 та 2.22 «Держаних санітарних норм та правил утримання територій населених місць» передбачено, що вигреби повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально - профілактичних закладів, стін житлових та господарських будівель і споруд а також колодязів на відстані не менше 20 метрів.

Згідно ст.20 Закону України «Про планування і забудову територій», державні будівельні норми та інші нормативно-правові акти з питань планування і забудови територій (до яких належать регіональні і місцеві правила забудови) є обов'язковими для суб'єктів містобудування.

Пунктом 3.26 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 р. N 44 3.26 передбачено, що майданчики для компосту, дворові вбиральні та очисні споруди каналізації повинні знаходитись у глибині двору не ближче 15 м від вікон житлових будинків, в тому числі і сусідніх садиб, сараї для утримання худоби і птиці - не ближче 12 м.

В порушення норм діючого законодавства, відповідач дозволу на побудову даних вигрібних ям при їх спорудженні не отримувала і не надала суду документів, які б підтверджували факт законності побудови цих очисних споруд та введення їх в експлуатацію.

Навпаки, 25.06.2015 року за адресою: АДРЕСА_2 головним спеціалістом відділу благоустрою Нікопольської міської ради встановлено, що за вказаною адресою зливні ями для рідких відходів розташовано в несанкціонованому місці поряд з фундаментом сусіда, що є порушенням п. 7 ст. 21 «Правил благоустрою території міста Нікополя», затверджених рішенням міської ради №3-31/VІ від 31.05.2013 року, про що складено Протокол №140 про адміністративне правопорушення за ст. 152 КУпАП у відношенні гр.ОСОБА_4 (а.с. 6, 13). Цей протокол ОСОБА_4 не оскаржено.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини щодо допущених порушень з боку відповідача при спорудженні вигрібних ям, які полягають у відсутності дозволів на їх спорудження, в місці розташування цих об'єктів у безпосередній та не дозволеній близькості до господарських будівель (літньої кухні та погребу) позивача, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позову в частині зобов'язання відповідача перенести вигрібні ями.

Вирішуючи даний спір у зазначеній частині, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо неправомірного стягнення з відповідача судового збору у розмірі 243,60 грн. з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

При цьому, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК України та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору (п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року з наступними змінами).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи (а.с. 76), а згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди І та ІІ груп.

Зважаючи на викладене, судовий збір у розмірі 243,60 грн., сплачений позивачем ОСОБА_3 при зверненні до суду з позовною заявою, має бути компенсований останньому за рахунок держави.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду в частині вирішення питання про розподіл судових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення про компенсацію судових витрат, понесених позивачем, за рахунок держави.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Виходячи із вищенаведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст.309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2016 року в частині вирішення питання про розподіл судових витрат скасувати та ухвалити нове рішення.

Судові витрати понесені позивачем ОСОБА_3 на сплату судового збору у розмірі 243,60 грн. компенсувати за рахунок держави.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: