Справа № 588/1695/15-ц
№ провадження 2/588/31/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2016 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі головуючої судді Щербаченко М.В., за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Тростянці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на ? частину нерухомого майна,

У С Т А Н О В И В:

Позивач 10.11.2015 року звернулась до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що 22 вересня 1990 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, у період якого сторонами був придбаний житловий будинок по вул. Земського б.9 с. Новгородське Тростянецького району, Сумської області. Указаний будинок на думку позивача шляхом уведення її в оману чоловіком, був оформлений на матір останнього - відповідача ОСОБА_3, хоча фактично був придбаний позивачем та її чоловіком ОСОБА_4 за допомогою батьків позивача.Позивач зазначила, що з моменту придбання житлового будинку і після розірвання шлюбу вона постійно проживає у вказаному будинку і здійснювала його покращення, проводила капітальні і поточні ремонти. Позивач ніколи не надавала значення на кого оформлений будинок, оскільки її право на проживання в будинку ніхто не оспорював. Відповідач ОСОБА_3 жодного дня у будинку по вул. Земського б.9 с. Новгородське Тростянецького району, Сумської області не проживала. Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було розірвано рішенням Тростянецького районного суду від 06.10.2010 року. Вважаючи, що указаний житловий будинок з господарськими будівлями був придбаний за спільні кошти подружжя, а відповідач ОСОБА_3 ніякого відношення до будинку не має, враховуючи, що відповідачі оспорюють право власності позивача на будинок, намагаються її виселити, остаточно уточнивши позовні вимоги заявою від 02.03.2016 року, позивач просила суд визнати за нею право власності на ? частину домоволодіння, що розташоване за адресою: вул. Земського 9 с. Новгородське, Тростянецького району, Сумської області, в склад якого входить: жилий будинок «А-1» загальною площею 47,5 кв.м., житловою площею 21,0 кв.м.; сіни «а»; сарай «Б»; погріб «п/г»; прибудова «б» огорожа «а/1-2».

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Допитана позивач ОСОБА_2 з її згоди як свідок суду повідомила, що одружившись з відповідачем, вони власного житла не мали, а тому деякий час його винаймали. Спірний будинок був придбаний нею та чоловіком у ОСОБА_5 за суму, яка на момент його придбання приблизно була еквівалентна 1000 доларів США. Ця сума коштів складалась з коштів, що була заощаджена позивачем та її чоловіком, частина коштів була надана батьками позивача, половину коштів, приблизно суму еквівалентну 500 доларів США відповідач ОСОБА_4 позичив у рідного брата ОСОБА_6, який задля цього взяв кредит. Оскільки відповідач ОСОБА_4 на час придбання спірного будинку працював на Сумській дистанції сигналізації та звязку, та хоч і немає підтвердження, що він офіційно перебував на черзі осіб, які потребують житла, він міг отримати житло від підприємства, а тому вони, щоб не втратити можливість отримати житло від підприємства, вирішили не реєструвати на себе право власності на житловий будинок за адресою: с. Новгородське Тростянецького району, Сумської області по вул. Земського б.9. Спочатку було запропоновано матері позивача оформити на себе право власності на будинок, але оскільки вона проживала за межами Тростянецького району та враховуючи її незадовільний стан здоровя, вона відмовилась, а тому, оскільки мати відповідача ОСОБА_3 погодилась оформити на себе цей будинок, то договір купівлі-продажу було оформлено саме на неї. Після цього позивач та її чоловік ОСОБА_4 стали проживати у цьому будинку, за допомогою родичів позивача здійснювали ремонт, поліпшення будинку, проводили газопостачання, при цьому дозволу у ОСОБА_3 не просили, оскільки вважали, що будинок фактично належить подружжю. Відповідач ОСОБА_3 жодного дня у будинку не проживала, оскільки має власне житло у с.М.Вистороп, де все життя з чоловіком проживає, вона зареєструвалась у спірному будинку лише у 2015 році. Позивач зазначила, що спірний будинокбуло придбано у тому числі за рахунок її коштів, які були заощаджені нею. Зокрема, незважаючи на те, що після укладення шлюбу і до придбання будинку вона не працювала і не отримувала заробітну плату, оскільки перебувала з 1991 по 1994 року та з 1996 по 1999 рік у відпустках по догляду за дитиною, вона працювала вдома, вирощуючи розсаду, яку продавала. Позивач повідомила, що іншого житла, ніж спірний будинок, ні позивач, ні її діти, не мають, договір купівлі-продажу спірного будинку, стороною якого є відповідач ОСОБА_3 вона не оспорювала, письмових доказів, що його було придбано за її кошти та кошти її батьків вона не має, письмових доказів проведення ремонтних робіт немає, розписки про отримання відповідачем у борг коштів від брата ОСОБА_6 на придбання спірного будинку не має.

Представник позивача ОСОБА_7 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Вважав, що придбання спірного житлового будинку по вул.Земського, 9 в с. Новгородське колишнім подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у період їх шлюбу підтверджується обставиною, яка не потребує доказування, і яка на його думку установлена рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 07.07.2015 року у справі № 588/847/15-ц, за змістом якого свідок ОСОБА_8 показав, що будинок по вул.Земського, 9 в с. Новгородське купував його брат ОСОБА_4 за кошти, які йому позичив указаний свідок - ОСОБА_8 та їх третій брат. Крім того, представник позивача вважав, що позовні вимоги доводяться свідченнями свідків сторони позивача, які підтвердили, що кошти на будинок позичались батьками позивача та братом ОСОБА_4 ОСОБА_6. Та обставина, що відповідач ОСОБА_3 все життя проживала і проживає у с.М.Вистороп та ніколи не проживала у спірному будинку також указує на те, що цей будинок фактично було придбано подружжям, оформлений був на неї, оскільки колишній чоловік позивача перебував на черзі на підприємстві, де працював, як такий, що потребує житло.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, пояснивши, що після одруження з позивачем власного житла не мали, після того як почав працювати на залізниці, вони переїхали до с.Боромля. Їх родина дуже потребувала коштів, діти були маленькі, позивач не працювала, заощадити кошти було майже неможливо, все, що заробляв відповідач витрачалось на родину. Позивач з вирощування розсади багато не заробляла, і ніяких заощаджень у родині не було. Відповідач пояснив, що на квартирному обліку на підприємстві, де працював, він не перебував. Спірний будинок був оформлений на матір. Оскільки вона його придбала за рахунок коштів, що їй дав в сумі 700 доларів США його брат та син відповідачки ОСОБА_6, про що йому стало відомо зі слів матері. ОСОБА_4 зазначив, що під час укладення договору купівлі-продажу його матірю та продавцем у нотаріуса він особисто присутнім не був. Після придбання будинку мати дозволила відповідачу, його дружині та дітям в ньому проживати, в будинок вони вселились 1999 року. Відповідач вказав, що він не звертався до матері позивача з питання оформлення на неї спірного будинку. Капітальних добудов спірного домоволодіння не проводилось, здійснювався лише косметичний ремонт, господарські будівлі будувались із шпал як тимчасові, вони ніде не реєструвались. Відповідач повідомив, що дітей він не виганяє з будинку, позивачу пропонувалось з метою врегулювання спору придбати інше житло, на шо вона відмовилась.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_9 проти позову заперечив у повному обсязі, вказав, що оскільки позивачем не надано письмових доказів на підтвердження придбання будинку по вул.Земського, 9 в с. Новгородське позивачем та відповідачем ОСОБА_4 за власні кошти, також відсутні докази того, що ОСОБА_6 позичав кошти своєму брату ОСОБА_4 на придбання будинку. Указаний будинок був придбаний ОСОБА_3 у тому числі за кошти, які їй було надано її сином ОСОБА_6 в сумі 700 доларів США, які вона сину не повертала. Кошти відповідач передала особисто продавцю спірного будинку. За підключення та газифікацію спірного будинку ОСОБА_3 було внесено кошти в сумі 1974 грн. 01 коп., що підтверджується копією квитанції та договором про надання населенню коштів з газопостачання. Крім того, земельну ділянку по вул.Земського, 9 в с.Новгородське Дрозденко ОСОБА_10 отримала безкоштовно для приватизації рішенням Боромлянської сільської ради, у подальшому нею було отримано державний акт про право власності на указану земельну ділянку.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з таких мотивів.

Позивач та відповідач ОСОБА_4 перебували у шлюбі з 22 вересня 1990 року, по 18 жовтня 2010 року, тобто по дату набрання законної сили рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 06 жовтня 2010 року, яким шлюб між подружжям було розірвано (а.с.11, 13).

У спірному житловому будинку по вул. Земського, 9 у с.Новгородське Тростянецького району зареєстровані позивач, відповідачі та діти сторін, які є онуками ОСОБА_3 - ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (а.с. 10).

Згідно з нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку від 14 червня 1997 року ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_5 житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в с. Новгородське Тростянецького району Сумської області по вул. Шкільна б. 9 за 1500 гривень. (а.с.8). Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 05.07.2011 року власником житлового будинку по вул. Земського (вулиця Шкільна) будинок 9 в с. Новгородське, Тростянецького району Сумської області на підставі вищевказаного договору купівлі продажу є ОСОБА_3 (а.с 9).

Указані обставини свідчать про те, що спірний будинок з господарськими будівлями не було придбано у шлюбі подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_4 і він не належить на праві власності на час розгляду справи нікому з них.

Вирішуючи вимоги позивача про визнання за нею право власності на ? частину домоволодіння, що розташоване за адресою: вул. Земського 9 с. Новгородське, Тростянецького району, Сумської області суд виходить з такого.

Згідно із частиною 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Позивач, як на підставу обраного нею способу захисту про визнання права власності на половину спірного домоволодіння, яке не визнається відповідачами, посилалась на те, що указане домоволодіння було придбано за спільні кошти подружжя у період шлюбу, а тому вона як дружина має право на його половину.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

Оскільки спірний будинок було придбано у 1997 році, то сімейні відносини, які існували на той час між подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_4 регулювались Кодексом про шлюб та сімю (далі КпШС).

Відповідно до статті 22 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Позивачем не надано належних та допустимих письмових доказів на підтвердження того, що домоволодіння, розташоване за адресою: вул. Земського 9 с. Новгородське Тростянецького району Сумської області було придбано у період шлюбу за кошти подружжя і що воно належить до обєктів права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Позивач визнала, що договір купівлі-продажу житлового будинку від 14 червня 1997 року укладений ОСОБА_3 і ОСОБА_5 нею не оспорено в установленому законом порядку, немає відповідного рішення суду про визнання його недійсним. Указаний договір укладено відповідно до вимог чинного на час його укладення законодавства, а його форма відповідає вимогам статті 227 ЦК УРСР, його зареєстровано у реєстровій книзі КП «Охтирське міське бюро технічної інвентаризації» 06 серпня 1997 рокуза реєстровим номером 1533.

Ураховуючи презумпцію правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом та вирішуючи справу у межах заявлених позовних вимог, за відсутності рішення суду про визнання указаного договору-купівлі продажу недійсним та враховуючи, що таких вимог позивач не заявила у цій справі, суд вважає, що доведеним є факт належності на праві власності ОСОБА_3 домоволодіння, розташованого за адресою: вул. Земського 9 с. Новгородське, Тростянецького району, Сумської області.

Ураховуючи викладене, всупреч вимогами статей 10, 60 ЦПК України підстави для визнання права власності на ? частину спірного будинку з господарськими та побутовими спорудами ОСОБА_2 належними та допустимими доказами, зокрема письмовими доказами, не доведено.

При цьому суд вважає неналежними засобами доказуванняобставини, що належать до предмету доказування у цій справі, показання позивача, надані нею у якості свідка, показання свідків сторони позивача ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, допитаних в судовому засіданні, які показали що спірний будинок було придбано за кошти подружжя, кошти надані батьками позивача та кошти, які позичив ОСОБА_4 його брат ОСОБА_14, які також показали, що будинок було оформлено на ОСОБА_3, оскільки ОСОБА_4 стояв на черзі на отримання житла, а мати позивача, якій також було запропоновано оформити будинок на себе, відмовилась. Такі показання суд не може взяти на підтвердження належності спірного будинку до спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та придбання його за кошти подружжя, оскільки повідомлені ними обставини не підтверджуються дослідженими судом письмовими доказами, і в частині факту позичання коштів саме відповідачу ОСОБА_4 його рідним братом на придбання спірного будинку спростовуються свідченнями самого брата позивача ОСОБА_6, також допитаного як свідка в судовому засіданні, який показав, що не позичав брату кошти на придбання житла, а надав своїй матері кошти на придбання домоволодіння, розташованого за адресою: вул.Земського 9 с. Новгородське, Тростянецького району Сумської області.

Посилання позивача в обґрунтування позовних вимог на перебування відповідача на квартирному обліку за місцем роботи та подані позивачем письмові пояснення, надані їй колишнім начальником «Сумська дистанція сигналізації та звязку» ОСОБА_17 (а.с.104) спростовуються наданими на запит суду відомостями виробничого підрозділу «Сумська дистанція сигналізації та звязку» регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», згідно з якими ОСОБА_4 за архівними списками та книгою реєстрації заяв громадян щодо постановки на квартирний облік, що ведеться з квітня 1989 року по теперішній час, на квартирному обліку від підприємства не перебував (а.с.123).

Не бере до уваги суд і посилання представника позивача на обставину, яка на його думку на підставі статті 61 ЦПК України звільнена від доказування,про те, що свідок ОСОБА_8 показав, що будинок по вул.Земського, 9 в с. Новгородське купував його брат ОСОБА_4 за кошти, які йому позичив указаний свідок - ОСОБА_8 та їх третій брат, оскільки такі свідчення свідка викладені у рішенні Тростянецького районного суду Сумської області від 07.07.2015 року у справі № 588/847/15-ц (а.с.72). При цьому суд виходить з того, що предметом спору у вказаній справі була вимога про позбавлення права користування житловим приміщенням по вул.Земського, 9 в с. Новгородське позивача у цій справі та її дітей, що не є тотожним предмету спору у цій справі, а тому коло обставин, які підлягали установленню та доведенню для вирішення справи по суті було відмінним від предмету доказування у цій справі. Натомість указаним рішеннямТростянецького районного суду Сумської області від 07.07.2015 року у справі № 588/847/15-ц установлено, щобудинок по вул.Земського, 9 в с. Новгородське Тростянецького району Сумської області належить ОСОБА_3 на праві приватної власності. Крім того, допитаний в судовому засіданні у цій справі як свідок ОСОБА_8 повідомив, що будинок з приводу якого у позивача та її колишнього чоловіка ОСОБА_4 виник спір належить його матері ОСОБА_3, зі слів брата йому стало відомо, що брат ОСОБА_6 надав кошти матері на придбання цього будинку, в якому вона не проживає, оскільки живе у с.М.Вистороп.

Зважаючи на викладене вище, позов ОСОБА_2 є необґрунтованим, а тому задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 209, 214-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на ? частину нерухомого майна - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.В.Щербаченко