Справа № 279/9793/15-ц
Номер рядка звіту 18
номер провадження 2/279/121/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2016 р. Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі: головуючого - судді Ольшевської Н.В.

при секретарі Комаровій О.В.

розглянувши в приміщенні Коростенського міськрайонного суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування квартири недійсним,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, який був уточнений, про визнання договору дарування квартири недійсним.

На обгрунтування позовних вмиог зазначила,що в січні 2005 року вона стала проживати разом з ОСОБА_2 як чоловік та дружина в її будинку за адресою: Коростенський район с. Поліське вул. Лугинська, 28-А.

14.02.2008 року вона офіційно уклала шлюб з ОСОБА_2

В липні 2012 року вони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства, як наслідок в подаольшому їх шлюб було розірвано рішенням Коростенського міськрайонного суду. Також в липні 2012 року вона звернулась до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя. Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 26.06.2014 року їх сіпльне майно було розподілене: автомобіль та колісний транспорний засіб були залишені ОСОБА_2, а їй присуджено компенсацію.

Однак, до укладення шлюбу, 28.12.2004 року ОСОБА_2, шляхом укладення договору купівлі-продажу, придбав квартиру АДРЕСА_1. На придбання вказаної квартири ОСОБА_2 отримав кредит в Банку. В подальшому, вони разом, за спільні кошти сплачували кредит. Крім того, вони разом проводили поточні ремонти придбаної квартири, сплачували всі комунальні платежі.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду від 30.07.2014 року за нею було визнано право власності на 21/100 частини квартири АДРЕСА_1, а за ОСОБА_2 визнано право власності на 79/100 частин вказаної квартири.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 23.09.2014 року було встановлено факт проживання її та ОСОБА_2 однією сім"єю в період з грудня 2007 року. Визнано за нею право власності на 15/100 частин квартири АДРЕСА_1, а за ОСОБА_2 визнано право власності на 85/100 частин спірної квартири.

Під час проведення державної реєстрації вказаної вище квартири, вона дізналась що 13.03.2013 року ОСОБА_2 подарував квартиру АДРЕСА_1 своїй матері ОСОБА_3 Однак, ОСОБА_2 залишився зареєстрованим та проживати у спірній квартирі. Тобто укладення вказаного правочину не потягло за собою настання реальних правових наслідків.

А тому, вона звернулась до суду з даним позовом та просить поновити їй строк звернення до суду та визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1 укладений 13.03.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу ОСОБА_4 недійсним.

Представник позивача, ОСОБА_5 надав суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив розглянусти справу в його відсутність.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_6 до суду не з"явились, причини неявки не повідомили, про день розгляду справи повідомлялись належним чином.

Третя особа, приватний нотаріус Коростенського міського нотаріального округу ОСОБА_7, до суду не з"явився, надав заяву, в якій просив справу розгянути в його відсутність, а також підтвердив той факт, що ним був посвідчений спірний договір.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з січня 2005 року проживали однією сім"єю. З 14.02.2008 року по липень 2012 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

До укладення шлюбу, 28.12.2004 року ОСОБА_2, шляхом укладення договору купівлі-продажу, придбав квартиру АДРЕСА_1. На придбання вказаної квартири ОСОБА_2 отримав кредит в Банку. В подальшому, вони разом, за спільні кошти сплачували кредит. Крім того, вони разом проводили поточні ремонти придбаної квартири, сплачували всі комунальні платежі.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду від 30.07.2014 року за ОСОБА_1 визнано право власності на 21/100 частини квартири АДРЕСА_1, а за ОСОБА_2 визнано право власності на 79/100 частин вказаної квартири (а.с.9-10).

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 23.09.2014 року було встановлено факт проживанняГрищенко Н.М. та ОСОБА_2 однією сім"єю в період з грудня 2007 року. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 15/100 частин квартири АДРЕСА_1, а за ОСОБА_2 визнано право власності на 85/100 частин спірної квартири (а.с.11-12).

Під час проведення державної реєстрації вказаної квартири, ОСОБА_1 дізналась що 13.03.2013 року ОСОБА_2 подарував квартиру АДРЕСА_1 своїй матері ОСОБА_3, що стверджується рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 06.11.2014 року № 17018477.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до п. 5 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про розірвання договору дарування.

Позивачка звернулась до суду з позовом 17.07.2015 року (а.с. 3), а про порушене право дізналась 06.11.2014 року, що вбачається з рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень (а.с.14). Таким чином, вимога позивачки про поновлення строку звернення до суду задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільнихї прав та обов"язків.

Відповідно до ч.5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що убомовлені ним.

Однак, ОСОБА_2 не мав наміру дарувати квартиру своїй матері ОСОБА_3, тобто правочин був укладений без наміру створення правових наслідків, тобто є фіктивним, що визначено в ст. 234 ЦК України.

Відповідачами іншого суду не надано.

А тому, вимоги позивачки про визнання договору дарування квартири АДРЕСА_1 укладеного 13.03.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу ОСОБА_4 недійсним підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст.11, 60, 213 - 218 ЦПК України, ст. ст. 202, 203, 217, 234, 258, 261 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування квартири частково недійсним задовольнити частково.

Визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1 укладений 13.03.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу ОСОБА_4 недійсним.

В задоволенні решти частин позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: