АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Доповідач - Заришняк Г.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарях - Дима О.І., Гарматюк О. Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначав, що наказом від 06.03.2013 року за №120-к його було призначено на посаду начальника юридичного управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Згідно наказу відповідача від 16.02.2015 року за його заявою він був переведений на посаду начальника відділу організаційного забезпечення управління організаційно-документального забезпечення та аналітичної роботи Виконавчої дирекції Фонду.

Відповідно до наказу директора Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, на підставі його заяви 09.10.2015р. його переведено на посаду в.о. начальника юридичного управління Виконавчої дирекції Фонду.

Наказом відповідача за № 366-к від 27.10.2015 його було звільнено з посади начальника відділу організаційного забезпечення згідно п.5 ст.41 КЗпП України «у зв'язку з припиненням повноважень посадових осіб». Трудовий договір було розірвано з ініціативи відповідача без пояснення причин звільнення.

Вважає, що звільнення його в такому порядку є незаконним та безпідставним, оскільки він працював на посаді начальника юридичного управління й переведення його на посаду начальника відділу організаційного забезпечення не здійснювалося. Окрім того, наказ про його звільнення від 27.10.2015 року N 366-к підписаний заступником директора ОСОБА_2, який за посадою відповідно до Статуту Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності не наділений повноваженнями прийняття та звільнення з роботи працівників. При цьому, директором Виконавчої дирекції Фонду в період звільнення згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців є Ткаченко В.В., який не надавав жодних повноважень заступнику директора ОСОБА_2

Посилається на те, що начальник юридичного управління, начальник організаційного забезпечення управління організаційно-документального забезпечення та аналітичної роботи Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності не є посадовими особами у розумінні п.5 ст.41 КЗпП України, в контексті Закону України «Про акціонерні товариства», тому застосування Відповідачем цієї норми для припинення дії трудового договору та його звільнення є неправомірним.

Окрім того, як посада начальника юридичного управління, так і посада начальника відділу є постійно діючими, не обмеженими в часі, що підтверджується штатним розписом відповідача на 2015 рік. При прийомі на роботу, переведенні на іншу постійну роботу,він не був попереджений про строковість його трудового договору, який укладено відповідно до ст. 21, 32 КЗпП України. Вважає, що він повинен бути поновлений на посаді начальника юридичного управління, оскільки наказу про його звільнення з посади начальника юридичного управління не існує.

Враховуючи вищевикладене та з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд скасувати накази відповідача за №366-к від 27.10.2015 року та за №356-к від 19.10.2015 року; поновити його на посаді начальника юридичного управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності; стягнути з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування тимчасової втрати працездатності на його користь середній заробіток за період з 19 жовтня 2015 року по 27 жовтня 2015 року та з 27 жовтня 2015 року до 13 грудня 2015 року у розмірі 15 713 грн. 40 грн. та середній заробіток до дня поновлення на роботі.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 підтримав свою апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Представники відповідача проти апеляційної скарги заперечували, вважаючи рішення суду законним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що відповідно до наказу Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 06.03.2013 року за №124-к ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до відповідача на посаду начальника юридичного управління Виконавчої дирекції Фонду з 6 березня 2013 року з посадовим окладом 4205 грн. на місяць.

Наказом від 14.02.2015 року за №120-к за заявою ОСОБА_1 останнього було переведено з 16 лютого 2015 року за строковим трудовим договором на тимчасово вакантну посаду начальника відділу організаційного забезпечення організаційно-документального забезпечення та аналітичної роботи Виконавчої дирекції Фонду з посадовим окладом 3198 грн. на місяць на період знаходження основного працівника ОСОБА_4 у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 19.01.2015 р. по ІНФОРМАЦІЯ_1. зі збереженням за ОСОБА_1 попереднього заробітку протягом двох тижнів з дня переведення та встановленням йому щомісячних надбавок: за високі досягнення у праці у розмірі 50% посадового окладу; за вислугу років у розмірі 20 % посадового окладу (т.1.а.с.49).

На підставі наказу Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 09.10.2015 року №345-к позивача, як начальника відділу організаційного забезпечення управління організаційно-документального забезпечення та аналітичної роботи Виконавчої дирекції Фонду, переведено з 09 жовтня 2015 року на посаду в.о. начальника юридичного управління Виконавчої дирекції Фонду з посадовим окладом 4205 грн. на місяць із встановленням щомісячної надбавки за високі досягнення у праці в розмірі 50% до посадового окладу. З даним наказом позивач ознайомлений, про що свідчить його підпис (т.1.а.с.50).

У відповідності з наказом відповідача від 19.10.2015 року за №356-к на посаду начальника юридичного управління Виконавчої дирекції Фонду з 19 жовтня 2015 року було призначено Шевченка І.С. та наказано позивачу приступити з 19 жовтня 2015 року до виконання своїх прямих обов'язків начальника відділу організаційного забезпечення управління організаційно-документального забезпечення та аналітичної роботи Виконавчої дирекції Фонду (т.1 а.с.51).

З вказаним наказом ОСОБА_1 був ознайомлений, проте від підпису на наказі про знайомлення відмовився, про що свідчить складений працівниками відповідача відповідний акт від 19 жовтня 2015 року (т.1 а.с.105).

Згідно наказу Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 27.10.2015 року за №366-к ОСОБА_1- начальника відділу організаційного забезпечення управління організаційно - документального забезпечення та аналітичної роботи, звільнено з роботи з 27 жовтня 2015 р. у зв'язку з припиненням повноважень посадової особи за п. 5 ст. 41 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі шестимісячного середнього заробітку відповідно до ст.44 КЗпП України (т.1.а.с.52).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що посада, яку обіймав позивач, була пов'язана з організаційно-розпорядчими функціями, останній є посадовою особою та міг бути звільненим на підставі п.5 ч.І ст.41 КЗпП України й порушень трудового законодавства при його звільненні з роботи відповідачем не було допущено. При визначенні поняття посадової особи суд першої інстанції виходив з визначення, яке міститься в статті 2 Закону України «Про державну службу».

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, оцінки наданих ними доказів.

Пунктом 5 частини 1 ст.41 КЗпП України визначено, що крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Норму частини першої статті 41 КЗпП було доповнено пунктом 5 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13 травня 2014 року за №1255-УІІ.

ВказанийЗакон набрав чинності 1 червня 2014 року та метою його прийняття було покращення інвестиційного клімату шляхом надання інвесторам (власникам) господарських товариств права звільняти посадових осіб (керівників, членів виконавчих органів) без зазначення причин, а також узгодження в цьому контексті норм трудового та господарського законодавства. Як гарантію в таких випадках передбачено виплату працівникам вихідної допомоги в розмірі не менше, як шестимісячний середній заробіток (ст. 44 КЗпП). Зокрема, стаття 41 КЗпП України доповнена пунктом п'ятим, який встановлює додаткову підставу розірвання трудового договору - «припинення повноважень посадових осіб».

Викладена норма характеризується юридичною невизначеністю, внаслідок чого неможливо встановити коло таких посадових осіб, а також випадки та підстави (причини) припинення їх повноважень. Формулювання цього положення є загальним та не містить посилань як щодо змісту та обсягу поняття «посадових осіб», так і типу та організаційно-правових форм юридичних осіб, яких вони стосуються.

При цьому, в пункті 9 пояснювальної записки до вказаного законопроекту (№4586 від 27 березня 2014 року) вказувалося, що проект закону не стосується соціально-трудової сфери та не потребує узгодження з уповноваженими представниками від всеукраїнських профспілок, їх об'єднань та всеукраїнських об'єднань організацій роботодавців.

Поняття «посадові особи господарського товариства» визначено в ч.2 ст. 89 ГК України. Посадовими особами товариства визнаються голова та члени виконавчого органу, голова ревізійної комісії (ревізор), а у разі створення ради товариства (спостережної ради) - голова і члени цієї ради.

У статті 2 Закону України «Про акціонерні товариства» від 17 вересня 2008 року міститься уточнене поняття «посадових осіб органів акціонерного товариства». Це фізичні особи - голова та члени наглядової ради, виконавчого органу, ревізійної комісії, ревізор акціонерного товариства, а також голова та члени іншого органу товариства, якщо утворення такого органу передбачено статутом товариства.

Оскільки Законом № 1255-УІІ були внесені зміни у тому числі до ГК України і Закону України «Про акціонерні товариства», то, розглядаючи всі внесені зміни в їх системному зв'язку, можна дійти висновку, що термін «посадові особи» був використаний законодавцем саме у визначенні цих двох законодавчих актів.

При вирішенні даного спору суд першої інстанції не звернув належної уваги на мету закону, відповідно до якої вносились зміни у КЗпП України, надав формальне тлумачення змісту п.5 ч.І ст.41 КЗпП України та дійшов помилкового висновку про надання власнику можливості звільняти посадових осіб на підставі їхнього волевиявлення без будь-яких формальних підстав та поширення вказаної підстави звільнення на всі види трудових відносин.

Враховуючи ту обставину, що Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності створений та функціонує у формі некомерційної самоврядної організації, а Виконавча дирекція Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності є виконавчим органом Фонду, який забезпечує виконання рішень правління, отже не є господарським товариством, а начальник відділу організаційного забезпечення управління організаційно- документального забезпечення та аналітичної роботи не є посадовою особою у розумінні п.5 ч.І ст.41 КЗпП України, а тому застосування відповідачем цієї норми для припинення дії трудового договору та звільнення позивача є неправомірним.

З огляду на викладене, ухвалене по справі судове рішення не можна вважати законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким вимоги позивача про визнання незаконним наказу Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності №366 -к від 27.10.2015 р. та поновлення його на роботі підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Як видно зі справи, наказом відповідача від 09.10.2015 року за №345-к позивач ОСОБА_1, як начальник відділу організаційного забезпечення управління організаційно-документального забезпечення та аналітичної роботи, переведений з 09 жовтня 2015 року на посаду в.о. начальника юридичного управління Виконавчої дирекції Фонду.

На підставі наказу Виконавчої дирекції Фонду від 19.10.2015 року за №356-к на посаду начальника юридичного управління Виконавчої дирекції Фонду з 19 жовтня 2015 року було призначено Шевченка І.С. та наказано позивачу приступити з 19 жовтня 2015 року до виконання своїх прямих обов'язків начальника відділу організаційного забезпечення управління організаційно-документального забезпечення та аналітичної роботи Виконавчої дирекції Фонду (т.1 а.с.51).

Крім того, наказами відповідача від 16.10.2015 р. за №2720-ос та від 27.10.2015 р. за №284-ос, які є чинними, було визнано недійсними ряд наказів, в тому числі й наказ від 09.10.2015 року за №345-к «Про переведення ОСОБА_1.» (т.1 а.с. 96-98).

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач просив поновити його на посаді начальника юридичного управління або на посаді начальника відділу організаційного забезпечення управління організаційно-документального забезпечення та аналітичної роботи Виконавчої дирекції Фонду.

За таких обставин, колегія суддів у відповідності з вимогами ст. 235 КЗпП України вважає необхідним поновити позивача на посаді начальника відділу організаційного забезпечення управління організаційно-документального забезпечення та аналітичної роботи, з якої він був звільнений відповідачем, при цьому колегія суддів не виходить за межі позовних вимог ОСОБА_1, оскільки ним заявлялися вимоги про поновлення на роботі.

Визначаючи середній заробіток, що підлягає стягненню на користь позивача, колегія суддів керується положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100, відповідно до якого середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Із наданої відповідачем довідки №83 від 24.10.2016 р. вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача за два календарні місяці, що передують місяцю звільнення, становить 413 грн. 51 коп. (т.2 а.с.1850 ).

Час вимушеного прогулу становить період з 28.10.2015 р. по 10.11.2016 р., що складає 263 робочі дні.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 108 753,13 грн. (413,51 грн. х 263 дні), без урахування обов'язкових платежів та зборів.

Разом з тим, по справі встановлено, що позивачу під час звільнення нараховано та виплачено вихідну допомогу в розмірі шестимісячного середнього заробітку в сумі 52 102 грн.26 коп. без урахування утримань, як це передбачено ст.44 КЗпП України, а тому середній заробіток за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню з відповідача, з урахуванням отриманої позивачем вихідної допомоги становить 56 650грн.87 коп. (108 753,13 -52 102, 26=56 650,87) без урахування обов'язкових платежів та зборів.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1117 грн. 70 коп. (566, 50 + 551,20).

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 в частині скасування наказу відповідача від 19.10.2015 року за №356-к про призначення Шевченка І.С. на посаду начальника юридичного управління Виконавчої дирекції Фонду з 19 жовтня 2015 року та про необхідність позивачу приступити з 19 жовтня 2015 року до виконання своїх прямих обов'язків начальника відділу організаційного забезпечення управління організаційно-документального забезпечення та аналітичної роботи Виконавчої дирекції Фонду, то дані вимоги є безпідставними й задоволенню не підлягають, оскільки даний наказ виданий відповідачем в межах своєї компетенції і підстав для визнання його незаконним не вбачається.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності №366 -к від 27.10.2015 р.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу організаційного забезпечення управління організаційно - документального забезпечення та аналітичної роботи Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 28 жовтня 2015 року.

Стягнути з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (04070, м. Київ, вул. Боричів Тік, 28, ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в розмірі 56 650грн. 87 коп. ( п'ятдесят шість тисяч шістсот п'ятдесят грн. 87 коп.) без утримання обов'язкових податків та зборів.

В решті позову відмовити.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць в розмірі 5 789 грн.16 коп. допустити до негайного виконання.

Стягнути з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в дохід держави судовий збір в розмірі 1 117 грн. 70 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: