ухвала

іменем україни

10 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Кафідової О.В., Леванчука А.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно за законом, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, обґрунтовуючи який вказав, що він є вітчимом ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Після одруження з матір'ю ОСОБА_7 - ОСОБА_8 з 1950 року вони проживали однією сім'єю у квартирі АДРЕСА_1, вели спільне господарство, мали спільний бюджет.

Позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 померла.

Після її смерті вони з ОСОБА_7 залишилися проживати разом.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 помер.

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 та банківських вкладів, які зберігалися на рахунках, відкритих ОСОБА_7

ОСОБА_4 зазначає, що у 2014 році звернувся до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7, однак постановою державного нотаріуса від 07 березня 2014 року йому було відмовлено. У нотаріальній конторі позивачу стало відомо, що спадщину після смерті ОСОБА_7 отримала ОСОБА_5, як спадкоємець п'ятої черги.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив встановити факт проживання однією сім'єю та ведення спільного домашнього господарства ОСОБА_4 з ОСОБА_7, померлим ІНФОРМАЦІЯ_3, не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, а саме в період з 1950 року до часу відкриття спадщини, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3, визнати свідоцтво про право на спадщину за законом видане на ім'я ОСОБА_5 Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 02 грудня 2008 року на грошові вклади з відсотками, компенсаціями та індексаціями в Відкритому акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України» (далі - ВАТ «Державний ощадний банк України») ТВБВ № 8420/0196 м. Дніпропетровська за рахунками № № НОМЕР_2, НОМЕР_1, що належали померлому ОСОБА_7 на підставі довідки, виданої ТВБВ № 8420/0196 м. Дніпропетровська 09 жовтня 2008 року недійсним, визнати за ОСОБА_4 право власності на грошові вклади з відсотками, компенсаціями та індексаціями в ВАТ «Державний ощадний банк України» ТВБВ № 8420/0196 м. Дніпропетровська за рахунками №№ НОМЕР_3, НОМЕР_1, що належали померлому ОСОБА_7, стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 отримані нею на підставі вищезазначеного свідоцтва грошові вклади в сумі 3 095 грн 11 коп., визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 з 1950 року до часу відкриття спадщини.

Визнано свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім'я ОСОБА_5 Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 02 грудня 2008 року на право на грошові вклади з відсотками, компенсаціями та індексаціями в ВАТ «Державний ощадний банк України» ТВБВ № 8420/0196 м. Дніпропетровська по рахунках № НОМЕР_2, № НОМЕР_1, що належали померлому ОСОБА_7 недійсним.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 отриманий на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом на грошові вклади з відсотками, компенсаціями та індексаціями в ВАТ «Державний ощадний банк України» ТВБВ № 8420/0196 м. Дніпропетровська по рахунках № НОМЕР_2, № НОМЕР_1 грошовий вклад в сумі 3 093 грн 50 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 1 461 грн 60 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання свідоцтва про право на спадщину за законом, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з доведеності факту проживання однією сім'єю.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_4 не проживав зі своїм пасинком ОСОБА_7 до часу відкриття спадщини однією сім'єю і спільного домашнього господарства не вів, а вона доглядала за ОСОБА_7 і практично проживала з ними в спірній квартирі, є необґрунтованими та спростовуються встановленими у справі обставинами.

Судами попередніх інстанцій установлено, що згідно з ордером № 93 від 04 лютого 1977 року ОСОБА_4 була надана квартира АДРЕСА_1 на сім'ю з 3-х осіб: він, дружина - ОСОБА_8, син - ОСОБА_7

У 1997 року вони приватизували квартиру, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло та згідно з довідкою Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 20 березня 2014 року № 2847 за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на 1/3 частини квартири, за ОСОБА_8 - на 1/3 частини квартири, за ОСОБА_7 - на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Згідно із свідоцтвом про народження, ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_4, його батьками є ОСОБА_9 та ОСОБА_8

16 січня 1950 року ОСОБА_8 уклала шлюб із ОСОБА_4 та отримала прізвище «ОСОБА_8». Згідно із свідоцтвом про смерть, ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/3 частки квартири АДРЕСА_1, яку отримали спадкоємці: ОСОБА_4 та ОСОБА_7

З довідки Комунального підприємства «Житово-експлуатаційне підприємство № 21» (далі - КП «ЖЕП № 21») від 03 травня 2014 року вбачається, що ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 були зареєстровані за адресою: квартира АДРЕСА_1. ОСОБА_8 та ОСОБА_7 зняті з реєстрації у даній квартирі у зв'язку зі смертю.

ОСОБА_7 навчався у Спаській загальноосвітній школі Новомосковської районної ради Дніпропетровської області з 01 вересня 1952 року та вибув зі школи за заявою батька, що підтверджується довідкою від 01 грудня 2014 року № 948.

У селі Спаському у 1950-1952 роках проживала мати ОСОБА_4, що підтверджується довідкою Спаської сільської ради від 03 грудня 2014 року, де після одруження проживала родина ОСОБА_11 разом із сином ОСОБА_7

З 1950 року ОСОБА_7 працював на Дніпропетровському металургійному заводі ім. Комінтерну. З особової картки ОСОБА_4 вбачається, що склад його сім'ї: дружина, 1921 року народження, та син, 1941року народження.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

На день смерті ОСОБА_7 проживав з ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою КП «ЖЕП № 21».

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина, яка складається з: вкладів на рахунках № НОМЕР_2 у розмірі 01 грн 75 коп. та № НОМЕР_4 у розмірі 3 093 грн 50 коп. у ТВБВ № 8420/0196 м. Дніпропетровська ВАТ «Державний ощадний банк України».

ОСОБА_5 у березні 2008 року звернулася до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті двоюрідного брата ОСОБА_7

ОСОБА_4 у березні 2014 року звернувся до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті пасинка ОСОБА_7

Державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 02 грудня 2008 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 на грошові вклади з відсотками, компенсаціями та індексаціями в ВАТ «Державний ощадний банк України» ТВБВ № 8420/0196 м. Дніпропетровська за рахунками № № НОМЕР_2, НОМЕР_1.

Згідно із довідкою філії Дніпропетровського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України» від 11 листопада 2015 року, рахунок № НОМЕР_2, на якому знаходилися кошти у розмірі 01 грн 75 коп., закрито згідно із свідоцтвом про право на спадщину на ім'я ОСОБА_5, гроші на рахунку № НОМЕР_1 у розмірі 3 093 грн 50 коп. були списані 02 грудня 2008 року згідно із свідоцтвом про право на спадщину на ім'я ОСОБА_5 на новий компенсаційний рахунок.

Постановою державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 07 березня 2014 року було відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_7 у зв'язку із тим, що ОСОБА_4 не надано доказів проживання разом із спадкодавцем однією сім'єю не менш ніж п'ять років до часу відкриття спадщини.

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що з часу одруження з матір'ю ОСОБА_7, ОСОБА_4 проживав разом із ним однією сім'єю до смерті ОСОБА_7, а саме - до ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується зібраними у справі письмовими доказами та показаннями свідків ОСОБА_12, ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_14

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко О.В. Кафідова А.О. Леванчук