Заставнівський районний суд Чернівецької області
Справа № 716/874/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.12.2016 року Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Пухарєвої О.В.,

при секретарі Барабащук О.А.,

з участю сторін :

представника позивача- Гірчак Н.А.,

відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Заставна цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, відповідачів виселити із належного їй житлового будинку №4 по вул. Шевченка в с. Василів Заставнівського району Чернівецької області.

Посилається на те, що являється власником житлового будинку з погосподарськими будівлями та спорудами, що розташований в с.Василів по вул. Шевченка, 4 Заставнівського району Чернівецької області на підставі договору купівлі-продажу від 28.09.2005 року. В даному будинку зареєстровані вона та її неповнолітній син- Манчук ОСОБА_5 із 2005 рокув даний будинок із її згоди тимчасово поселилися проживати без реєстрації її батьки- Манчук М.І. та ОСОБА_2 посилаючись на те, що оскільки вона виїжджала за кордон на роботу, то домовилась із своїми батьками, що вони перейдуть жити в її господарство та будуть здійснювати догляд за її малолітнім сином, а вона буде висилати кошти на його утримання, навчання, оплату комунальних послуг та допомагатиме їм матеріально. Однак, протягом 2015-2016 років відповідачі неодноразово не впускали її в будинок, який їй належить на праві власності, вчиняли сварки та скандали, ображали її, погрожували фізичною розправою, у зв"язку із чим вона змушена була неоноразово звертатись із заявами до поліції. На її прохання виселитися з будинку та звільнити його відповідачі не реагують, чим порушують її права, як власника на володіння та користування майном, саме тому просить зобов"язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом їх виселення із належного їй житлового будинку з погосподарськими будівлями та спорудами, що розташований в с.Василів по вул. Шевченка, 4 Заставнівського району Чернівецької області.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримала позов. Суду пояснила, що ОСОБА_3 являється власником житлового будинку, що розташований в с. Василів по вул. Шеченка, 4 Заставнівського району Чернівецької області на підставі договору купівлі-продажу. В 2005 році за згодою позивачки, у вказаний будинок тимчасово поселилися проживати без реєстрації відповідачі, котрі являються батьками позивачки. Також за усною домовленістю, відповідачі здійснювали догляд за неповнолітнім сином позивачки, за що вона висилала їм відповідні кошти. У відповідності до умов домовленостей відповідачі проживають в даному будинку, але 26.07.2015 року, коли вона приїхала забрати сина, у них з батьками виник конфлікт через гроші. З того часу, тобто із липня 2015 року по червень 2016 року позивачка не може увійти до свого будинку, не може забрати особисті речі та користуватись, розпоряджатись своєю власністю. Добровільно висилитись із будинку відповідачі не бажають.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив суду, що позивачка являється його донькою. Протягом тривалого часу остання перебуває за кордоном, а саме в Німеччині. ОСОБА_5 із 2005 року він із своєю дружиною проживають в будинку, який належить позивачці на праві власності. Підставою для проживання у будинку позивачки була усна домовленість між ними, згідно якої він із дружиною мали здійснювати догляд за сином доньки, користуватися та здійснювати догляд за будинком із погосподарськими будівлями, сплачувати комунальні послуги. За цей час відбулося покращення стану будинку, проведено повний внутрішній ремонт, замінено вікна та покрівля даху на металочерепицю, провели зовнішню штукатурку, прибудували приміщення ванни та веранди, встановили нову огорожу, ворота, побудували гараж. Витрати на ремонт несли дочка та вони. Відповідач вказав, що після судового засідання, яке відбувалося у березні цього року вони із донькою примирилися, остання забрала свої особисті речі із будинку. Однак того ж дня, за її ж заявою житловий будинок,в якому вони проживають був відключений від газопостачання та електроенергії. Відповідач вказав, що між ними, тобто відповідачами та позивачем існує конфлікт матеріального характеру, у зв"язку із відшкодуванням позивачем витрат по догляду за її сином, витрат по сплаті комунальних послуг та витрат за проведення ремонту будинку.У разі повернення грошей позивачкою , вони добровільно покинуть будинок.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала. Вказала суду, що разом із чоловіком проживають в будинку, який належить їхній доньці ОСОБА_3 За усною домовленістю між ними, вони, як батьки, мали доглядати за неповнолітнім сином позивачки, користуватись та здійснювати догляд за будинком. До 2015 року син позивачки проживав разом із ними, а пізніше проживав в тітки ОСОБА_2. Позивачка приїхавши додому в 2015 році вчинила із ними конфлікт, в ході якого себе вела агресивно, проганяла із будинку, вказувала щоб вони віддали їй кошти, які вона їм передавала на зберігання та хотіла забрати автомобіль, який вона подарувала батькові. Відповідач вказала, що позивачка неодноразово зверталась до правоохоронних органів із заявами про вчинення ними відносно неї хуліганських дій. На даний час вони мають претензії матеріального характеру до позивача ОСОБА_3, а тому не бажають покинути її будинок.

Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази в справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про зміну імені серії І-МИ № 002187 від 22.04.2008 року (а.с.11) ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 змінила прізвище на "Гербер".

Згідно свідоцтва про шлюб серії І-МИ№ 042795 від 04.12.2008 року ОСОБА_7 одружився із ОСОБА_8, після реєстрації шлюбу останній присвоєно прізвище "Авчі" (а.с.10).

Встановлено, що ОСОБА_9 (ОСОБА_6М.) являється власником житлового будинку з погосподарськими будівлями та спорудама, що розташований по вул. Шевченка, 4 с. Василів Заставнівського району Чернівецької області на підставі договору купівлі-продажу від 28.09.2005 року, посвідченого державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 та зареєстрованого в Заставнівському РБТІ в реєстрову книгу №1 стр.№116, реєстровий №116 (а.с. 12), що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.09.2005 року.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

За положеннями ч.1 ст.317 та ч.1 ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Згідно ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

На підставі ч.1 ст. 156 ЖК України члени сім"ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним в будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч.4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч.1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Отже, членами сім"ї власника вважаються особи (зокрема батьки), які спільно проживають, пов"язані спільним побутом з власником та мають взаємні права та обов"язки. Тільки за наявності сукупності попередніх ознак, зазначені особи являються членами сім"ї власника будинку.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_3 та відповідачами ОСОБА_1, ОСОБА_2, які є її батьками, в 2005 році була усна домовленість про тимчасовий порядок користування житловим будинком з погосподарськими будівлями, що знаходиться в с. Василів по вул. Шевченка, 4 Заставнівського району та здійснення догляду за неповнолітнім сином позивача ОСОБА_11, за що ОСОБА_3 повинна сплатити їм відповідну суму коштів. У зв"язку із цим вони вселилися до будинку позивача.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_3 від 10.08.2015 року, який виданий Василівською сільською радою Чернівецької області (а.с.14) в житловому будинку, що по вул. Шевченка, 4 в с. Василів Заставнівського району зареєстровані: ОСОБА_3, яка проживає не постійно, так як періодично виїзджає за межі України -Німеччину; син- Манчук Б.В.; із 2005 року в даному будинку проживають - батьки ОСОБА_3 - ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно довідки Василівської сільської ради №1557 від 25.11.2015 року (а.с.19) ОСОБА_1, згідно по господарських книг сільської ради являється головою двору по вул. Головній, 20 в с. Василів Заставнівського району, де і зареєстрований, а також за цією ж адресою зареєстрована ОСОБА_2 Отже, відповідачі з моменту вселення в будинок спільно з позивачем не проживали, не мали спільного побуту. За таких обставин відповідачі не являються членами сім"ї власника в розумінні ст. 64 ЖК України.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перешкоджають позивачу ОСОБА_3 у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, а саме: не впускають до будинку та господарства вцілому, що підтверджується : заявою ОСОБА_3 від 19.07.2015 року на ім"я начальника Заставнівського РВ УМВС в Чернівецькій області (а.с. 16); висновками по матеріалам зареєстрованих в ЖЄО: №1817 від 14.08.2015 року (а.с. 18), №1251 від 03.06.2016 року (а.с. 33); №1321 від 09.06.2016 року. А також вказане підтвердилось в судовому засіданні показами свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14

Так свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показав суду, що являється начальником Заставнівського РБТІ. У серпні 2015 року ОСОБА_9 звернулась із заявою про внесення змін в інвентарну справу у зв"язку із добудовою та перебудуванням житлового будинку, який розташований в с. Василів по вул. Шевченка, 4 Заставнівського району. Цього ж місяця він разом із ОСОБА_3 приїхав до вказаного будинку, щоб здійснити інвентаризацію. Однак зробити цього не змогли, оскільки відповідачі заборонили йому здійснювати інвентаризацію. Між відповідачами та позивачкою розпочався конфлікт, в ході якого вони ображали один одного, позивачку та її сина не впускали до будинку.

Свідок ОСОБА_13 показала суду, що являється знайомою позивачки. В червні цього року була свідком того, що ОСОБА_3 не впускали до будинку її батьки, між ними відбувався конфлікт, в ході якого вони кричали один на одного. Того ж дня приїхали працівники поліції, котрі відбирали в неї пояснення.

Свідок ОСОБА_14 показала суду, що в червня 2016 року разом із іншими сусідками сиділи на лавиці біля магазину, що знаходиться навпроти будинку ОСОБА_3 Бачила, як остання вибігала на дорогу, кричала, що її не впускають до власного будинку. Пізніше приїхали працівники поліції та відібрали пояснення.

Згідно розписки від 31.03.2016 , яка надана ОСОБА_1 при розгляді аналогічної справи в приміщенні Заставнівського районного суду, останній зобов"язався не чинити ОСОБА_3 перешкод в користуванні власністю, дотримуватись правил співжиття, не допускати погроз та образ , користуватись майном господарства та жилим приміщеням лише із згоди ОСОБА_3 (а.с.29). Однак судом встановлено, що починаючи із липня 2015 року по червень 2016 року ОСОБА_9 неодноразово зверталась до правоохоронних органів із заявами про вчинення відносно неї агресивної поведінки зі сторони відповідачів та зустрічними зверненнями ОСОБА_1 до правоохоронних органів щодо спірного будинковолодіння.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК УКраїни власник майна має право вимагати усунунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встанолвення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Враховуючи, що відповідачі чинять перешкоди власнику будинку, суд вважає, що вимога позивача про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із житлового будинку №4 по вул. Шевченка в с. Василів Заставнівського району Чернівецької області обґрунтована та підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, ст.ст.64,150 ЖК України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 379, 383,391 ЦК України, керуючись ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_15 ОСОБА_16 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення задовольнити.

Виселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 з будинку №4 по вул. Шевченка в с. Василів Заставнівського району Чернівецької області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Чернівецької області через Заставнівський районний суд Чернівецької області протягом 10 днів з часу проголошення.

Суддя О.В. Пухарєва