Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 321/1041/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Олійник М.Ю.
Провадження № 22-ц/778/1281/16 Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«23» березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

за участю секретаря: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4

на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 20 січня 2016 року по справі

за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на час навчання,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на час навчання.

В обґрунтування вимог зазначили, що рішенням Михайлівського місцевого суду від 23 листопаду 2001 року ОСОБА_5 визнано батьком ОСОБА_4., ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнуто з нього на користь ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/4 всіх видів заробітку на утримання дитини.

ОСОБА_4. навчається на II курсі комунального вищого навчального закладу «Запорізький медичний коледж» Запорізької обласної ради на денній формі навчання по спеціальності «Лікувальна справа», не має можливості працювати та перебуває на утриманні ОСОБА_3

ОСОБА_3 працює в ТМО Михайлівського району медичною сестрою поліклінічного відділення, отримує заробітну плату в розмірі 1400 грн., якої не вистачає для утримання ОСОБА_4.

ОСОБА_3 хворіє на бронхіальну астму (інвалід III групи), ОСОБА_4. також хворіє і потребує непередбачених витрат на лікування, а також їй необхідні кошти на проїзд до місця навчання, проживання у гуртожитку, одяг, харчування, підручники, зошити, засоби гігієни, постільну білизну, окуляри, ортопедичне взуття, тощо.

ОСОБА_5 займається підприємницькою діяльністю, офіційно працевлаштований у ПП «Калімана». Має ще доньку ОСОБА_7, 1996 року народження, інші особи, щодо яких має аліментні зобов'язання, відсутні.

Відповідач на утримання ОСОБА_4. матеріальної допомоги не надає.

На підставі зазначеного просили стягнути з ОСОБА_5 аліменти на користь ОСОБА_4. у розмірі 1400 грн. щомісячно до закінчення нею навчання 05 липня 2017 року.

ОСОБА_4. змінила прізвище на ОСОБА_4

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 20 січня 2016 року з виправленою опискою ухвалою від 24 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте таким вимогам рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові про стягнення аліментів, суд виходив з того, що ОСОБА_5 не може надавати допомогу повнолітній дочці, яка продовжує навчання.

Проте по справі неправильно застосовані норми матеріального права, обставини, які суд вважав встановленими, не доведені належними та допустимими доказами, що призвело до неправильного вирішення справи і у відповідності пп. 3 і 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Відповідно до статті 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно зі статтею 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є дочкою відповідача, що підтверджується рішенням Михайлівського місцевого суду Запорізької області від 29 листопада 2001 р. суду та свідоцтвом про народження (а.с.19-21,83).

ОСОБА_4 навчається на II курсі комунального вищого навчального закладу «Запорізький медичний коледж» Запорізької обласної ради на денній формі навчання по спеціальності «Лікувальна справа», що підтверджено довідкою навчального закладу (а.с. 13). ОСОБА_4 отримує стипендію, розміри якої коливаються від 563 грн. до 674,30 грн., проживає в гуртожитку за місцем навчання у м. Запоріжжя, проживання в гуртожитку платне (а.с.84,87,159).

ОСОБА_4 перебуває на диспансерному обліку у офтальмолога, травматолога, невропатолога, що підтверджується довідкою №3804 від 22.10.2015 р. територіального медичного об'єднання. Довідка підписана головним лікарем та завідуючим поліклінічним відділенням з прикладення печатки установи (а.с.88).

Наведені обставини свідчать про те, що ОСОБА_4 потребує матеріальної допомоги, навчання ОСОБА_4Ю на денному відділенні є єдиним її заняттям і досягнення повноліття не знімає з батьків обов'язку з надання такої допомоги для забезпечення можливості здобути освіту.

Обов'язок утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання, поширюється на обох батьків за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

ОСОБА_4 проживає з матір'ю ОСОБА_3, мати надає матеріальну допомогу дочці.

ОСОБА_3 працює медсестрою у поліклініці, середній розмір заробітної плати після утримання обов'язкових платежів складає 1600 грн., розмір пенсії по інвалідності - 940 грн. Можливості щодо надання матеріальної допомоги дочці самостійно без сторонньої допомоги обмежені також тим, що вона страждає бронхіальною астмою, потребує постійного прийому ліків, є інвалідом 3 групи та за висновками МСЕК від 05.08.2015 р. визнана обмежено працездатною (а.с.89-96,144).

Матеріальної допомоги від батька ОСОБА_4 взагалі не отримує.

Висновок суду про неспроможність ОСОБА_5 надавати допомогу дочці судом зроблено з порушення вимог ст. ст.10,11,60,212 ЦПК України і не відповідає обставинам справи.

В справі відсутні докази того, що відмова відповідача у наданні допомоги ОСОБА_4 пов'язана з об'єктивними причинами.

Дійшовши висновку, що сукупний доход членів сім'ї відповідача (в розрахунку на одного члена) нижчий за сукупний доход позивачів (дочки та її матері), суд в порушення вимог ст.ст.213,214 ЦПК України не зазначив докази, які підтверджують, що всі зазначені особи знаходяться на утриманні відповідача і за законом він зобов'язаний їх утримувати.

Так, дочка ОСОБА_7, дружина ОСОБА_8 є працездатними особами, вони працюють і отримують заробітну плату, мати ОСОБА_8 ОСОБА_9 отримує пенсію. Отже, вони не є утриманцями відповідача.

Посилання відповідача на те, що він не працює у зв'язку з доглядом за матір'ю дружини та за своїми батьками, є неприйнятними.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач на обліку як особа, яка здійснює догляд за особами, які потребують догляду, не перебуває, ніяких видів допомоги не отримує.

Медичні висновки щодо потреби ОСОБА_9 чи батьків відповідача стороннього догляду через хворобу відсутні.

Батьки ОСОБА_5 разом з ним не проживають, отримують пенсію. Крім того, як визнав відповідач в судовому засіданні апеляційного суду, мати здійснює підприємницьку діяльність, а батько працює. Довідка депутата, на яку посилається відповідач, містить лише інформацію про надання ОСОБА_5 допомоги батькам по господарству (а.с. 109).

Та обставина, що ОСОБА_5 не працює і не має постійного заробітку, не може розцінюватися сама по собі як неможливість сплачувати аліменти.

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, є працездатною особою як за віком, так і за станом здоров'я. Медичних протипоказань чи висновків відповідних медичних лікарських комісій заборони щодо працевлаштування не має, проте він не працює, звільнився з роботи за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, після звільнення з роботи на обліку в центрі зайнятості в пошуках роботи не перебував та не перебуває.

ОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 0,15 га, зайняття підсобним господарством є також джерелом доходу ( а.с.65). Будь-яких доказів про розмір своїх дійсних доходів ОСОБА_5 не надав, разом з тим, не надав і доказів про матеріальну нужденність його та членів його сім'ї.

В матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили, що ОСОБА_5 страждає хронічними захворюваннями, які вимагають постійного лікування та матеріальних затрат. Приєднана на а.с. 52 довідка від лікаря про звернення ОСОБА_5 31.08.2015 року за амбулаторною допомогою при пошкодженні меніску не свідчить про втрату стійкої чи тимчасової працездатності.

ОСОБА_5 інших аліментних обов'язків на виконанні не має.

Таким чином, відсутні підстави для повного звільнення батька від участі у витратах на дочку, яка продовжує навчання.

Відповідно до ч.1 ст. 200 ЦПК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин визначених у статті 182 цього Кодексу.

Оскільки на час ухвалення рішення відповідач не працював і не мав регулярного доходу, аліменти визначаються у твердій грошовій сумі.

Згідно із п.п.2, 3 ч.1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

Виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності, закріплених у ст.7 Сімейного кодексу України, і з урахуванням інтересів дочки - студентки, а також, беручи до уваги вимоги ст.ст.182, 199, 200 Сімейного кодексу України і доводи відповідача, колегія вважає за необхідне визначити розмір аліментів у сумі 550 грн. щомісячно і ця сума не перевищує можливостей відповідача надавати допомогу дочці.

Позов пред'явлено 10.08.2015 р., ОСОБА_4 закінчує навчання 05 липня 2017 року, що передуватиме виповненню їй 23 років (а.с. 13). Тому аліменти відповідно дост.ст.191,199 СК України присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову і до закінчення навчання.

На підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015» встановлено, що у 2015 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня 2015 року становить 1218 грн.

Відповідно до п.п.1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції станом на дату подання позову), за подання до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (243,60 грн.) та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати (3654 грн.).

Згідно з п.п.6 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» із змінами, внесеними згідно із Законами № 4212-VI від 22.12.2011, № 590-VII від 19.09.2013; в редакції Закону № 484-VIII від 22.05.2015, судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення суду дорівнює 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Таким чином, судовий збір за подання позовної заяви становить 243,60 грн. (1% від 550 грн.*6 міс., але не менше 243,60 грн. та не більше 3654 грн.); судовий збір за подання апеляційної скарги становить 267,96 грн. (243,60 грн. * 110%).

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, у відповідності до ст.88 ЦПК України з ОСОБА_5 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 243,60 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 267,96 грн.

Таким чином, з ОСОБА_5 підлягає стягненню компенсація судового збору в загальній сумі 511 грн. 56 коп. в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 307,309 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 20 січня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на час навчання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження, уродженця смт.Михайлівка, Михайлівського району Запорізької області, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, аліменти на її утримання у розмірі 550 грн. щомісячно, починаючи з 10 серпня 2015 року і до закінчення навчання 05 липня 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_5 в доход держави судовий збір в сумі 511 грн. 56 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: