Справа № 333/1049/15-ц
Пр. № 2/333/35/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.01.2016р. м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запорожжя у складі головуючого судді Боровікової А.І., при секретарі Пасюта К.О., розглянувши у судовому засіданні у залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «МетаБанк», треті особи ОСОБА_2 України, Публічне акціонерне товариство «Запорізький домобудівний комбінат» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору від 09.08.2007р. № 1А,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2015р. позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що 09.08.2007 р. між нею, ОСОБА_1, та АБ «Металург» було укладено кредитний договір № 62А.

Відповідно до п. 1.1. даного договору банк надає позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, платності та цільового характеру використання у сумі 48710,00 дол. США на придбання житла у ВАТ „Запорізький домобудівний комбінат. Умовами договору сторонами встановлена ставка 14,5 % річних за користування грошовими коштами.

Згідно п. 1.1. кредитного договору кредит надається шляхом оплати вартості житла у відповідності до договору будівництва № 536 від 09.08.2007 р., укладеного між ВАТ «Запорізький домобудівний комбінат» як генпідрядника та ОСОБА_1, як покупця, за умовами якого покупець має сплатити вартість трикімнатної квартири у сумі 238680,00 грн. за рахунок кредитних коштів. Фактично позичальник не отримував суму кредиту у іноземній валюті та не надавав ніяких дозволів на конвертацію валюти. Такий спосіб отримання кредиту (в доларах США) позивачу було рекомендовано працівниками банку, через те, що, за їх словами, кредитні ресурси в доларах США коштують дешевше, а ніж кредитні ресурси в українській гривні.

На забезпечення виконання вказаного договору між ОСОБА_1 та АБ «Металург» було укладено іпотечний договір № 103 від 25.01.2008 р., предметом якого є нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1.

Позивач вважає, що даний кредитний договір суперечить законодавству України по захисту прав споживачів.

Так, відповідачем в порушення Закону України «Про захист прав споживачів» не було виконано переддоговірну роботу з позивачем.

Зміст спірного Договору суперечить також і ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, ні перед укладенням договору, ні протягом його дії, відповідач не повідомив позивача у письмовій формі про умови надання кредиту та не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування, як того вимагає Закон.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину (договору) є недодержання в момент вчинення правочину сторонами або однією із сторін, зокрема, вимоги про те, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Крім цього, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 12. ст. 10 Закону „ Про захист прав споживачів , якщо після укладення договору стане очевидним, що послуги, зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, виконавець зобов'язаний негайно повідомити про це споживача.

Виконавець зобов'язаний таким же чином повідомити споживача, якщо вартість робіт (послуг) може істотно зрости, ніж можна було очікувати під час укладення договору.

Цього відповідачем зроблено не було.

Відповідно до ст. 15 Закону "Про захист прав споживачів, у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право визнати договір недійсним і вимагати відшкодування завданих йому збитків.

Позивачу з боку банку не надано жодної інформацію про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара США до гривні, не надано інформацію про вірогідність і наслідки такого подорожчання, що спричинило придбання позивачем продукції (кредиту), яка не має потрібних властивостей, а саме стійкої вартості оплати за кредит.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Окрім вищенаведених підстав правопорушення недійсність правочину підтверджується наступними доказами.

В кредитному договорі містяться умови ( п.3.1), які регулюють внесення змін (доповнень) та розірвання договору, лише в односторонньому порядку, і лише в інтересах та з боку банку.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 6 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», договір повинен містити - порядок зміни і припинення дії договору. Так як договір взагалі не містить порядку зміни договору, який враховував би інтереси споживча (Позичальника), взагалі не містить умови про порядок припинення договору, а це є суттєвими умовами (ст. 628 ЦКУ), то договір в цілому суперечить п. 8 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг.

ОСОБА_3 в односторонньому порядку даним договором залишив за собою право в будь-який час підвищувати процентну ставку, а також передбачив своє право, в разі незгоди позичальника, чи взагалі без згоди, вимагати повернення всієї суми кредиту.Тобто, отримавши кредит, позивач опинився в умовах, які просто неможливо виконувати.

Порушення вимог законодавства при укладенні кредитного договору, а саме порушення вимог ст. 525 ЦК України, є підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Даний договір не містить жодних умов, які б регулювали відповідальність з боку банку за невиконання або неналежне виконання умов договору, більше того даний договір містить цілий ряд пунктів відповідальності тільки з боку Позичальника, а саме: п .3.1 вимагати дострокового повернення кредиту у випадках: - істотного порушення умов договору: утворення простроченої заборгованості за кредитом та/або щонайменше за один календарний місяць; перевищення суми заборгованості над сумою кредиту більше як на десять відсотків; - несплати позичальником більше однієї виплати, яка перевищує більше 5 % суми кредиту. Крім цього. Відповідач має право: змінити ставку відсотків за користування кредитом: у випадку порушення строку погашення відсотків - вимагати сплату штрафу у розмірі 10 % від суми прострочених відсотків за кожен випадок.

Згідно ч.5 п.3 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови Договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції (послуг) у разі невиконання ним зобов'язань за договором.

Проте, згідно п. 9 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір повинен містити: права та обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Спірний договір не містить умов або правил, які б регулювали відповідальність банку: ні за невиконання, ні за неналежне виконання ОСОБА_3 умов договору, це є суттєвою умовою (ст. 628 ЦКУ), через що договір в цілому, суперечить п. 9 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Кредитний договір суперечить законодавству України щодо використання іноземної валюти як засобу платежу на території України.

Таким чином, при наданні кредиту банк діє як професійний учасник на ринку фінансових послуг, саме банк розробляє зміст кредитного договору і пропонує його клієнтові, а тому саме на банку лежить основний обов'язок по забезпеченню дотримання законності. При визначенні змісту кредитного договору банк не має права підміняти принцип свободи договору принципом вседозволеності.

Єдиним законним платіжним засобом в Україні є гривня.

Грошове зобов'язання як кредитора, так і позичальника у кредитному договорі не виражене у грошовій одиниці України - гривні, отже, у такому договорі не може бути визначений грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Оскільки зобов'язання сторін по кредитному договору є грошовими, ціна договору є його істотною вимогою. Порушення закону в цій частині призводить до недійсності договору.

Наявність у спірному кредитному договорі положень щодо розрахунків за грошовими зобов'язаннями між позивачем та відповідачем в доларах США за відсутності у сторін індивідуальної ліцензії на використання готівкової іноземної валюти на території України як засобу платежу та використання позивачем долару США як засобу платежу за кредитним договором, суперечить приписам ст. 99 Конституції України, ст. 524 ЦК України, ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ст.35 Закону України «Про ОСОБА_2 банк України».

Згідно оспорюваного договору кредиту банк здійснює видачу кредиту позичальнику згідно кредитною заявкою позичальника. Кредит надається однією сумою шляхом дебетування позичкового рахунку позичальника шляхом перерахування позичкових коштів за реквізитами, вказаними в кредитній заявці позичальника. З аналізу наведеного пункту кредитного договору вбачається, що сторони погодили порядок видачі кредитних коштів (без видачі яких кредитний договір в силу його реальності не є укладеним) - а саме, подання позичальником кредитної заявки комітету кредиторів банку.

Отже, єдиним ініціатором вчинення валютної операції з надання валютного кредиту є саме позичальник, який звертається з кредитною заявкою до банку з проханням видати кредит. Докази, що ініціатором видачі кредиту є ОСОБА_2 відсутні.

Отримувачем за такою операцією також є позичальник, так як банк видав валюту позичальнику через касу банка. Випадків, передбачених законодавством, в яких позичальник має право використовувати іноземну валюту як засіб платежу за відсутності індивідуальної ліцензії також не передбачено.

Так, спірним договором кредиту передбачено, що повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця в розмірі та строки, визначені у графіку платежів. шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором.

Отже, сторонами у вказаному пункті договору погоджено, що сплатою кредиту (виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором) вважається внесення готівки в валюті кредиту позичальником в касу банку, і саме з цього моменту позичальник вважається таким, що належним чином виконав свої зобов'язання перед банком, використовуючи при цьому готівкову іноземну валюту як засіб платежу.

Вказане підтверджується і наданими Позичальником виписками, де в призначенні платежу вказано: «Внесення готівки на поточний рахунок».

Згідно Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою НБУ № 492 від 12.11.2003, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно умов договору та вимог законодавства України. Отже, вказаними документами підтверджується факт використання при сплаті кредиту позичальником саме готівкової іноземної валюти.

Позичальнику чинним законодавством не було надано права здійснювати використання готівкової іноземної валюті при здійсненні платежів за спірним договором кредиту та внесення плати за користування кредитом на користь ОСОБА_3 шляхом внесення доларів США в касу ОСОБА_3.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позивач вважає, що укладений між сторонами кредитний договір, відповідно до ст. ст. 203, 215, 227 ЦК України, є недійсним, а згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Так як, будь-яка із зазначених умов, є істотною умовою договору, відповідно вимог законодавства України, позивач вважає, що відповідно до ст. 217 ЦКУ, недійсність будь-якої із зазначених умов окремо, а разом всіх тим паче, має наслідком недійсності правочину (Договору) в цілому, з усіма правовими наслідками, які закон з цим пов'язує.

Позивач просить суд визнати недійсним кредитний договір від 09.08.2007 року №16А.

У судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просили суд задовольнити позов.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав повністю, вважає останні безпідставними, надав суду письмові заперечення проти позову щодо дій відповідача при укладенні кредитного договору, які у повній мірі відповідали діючому законодавству України, надав суду пояснення, аналогічні викладеним в письмових запереченнях, просив суд відмовити у задоволенні позову.

Представники третіх осіб: ОСОБА_2 банку України та ПАТ «Запорізький домобудівний комбінат» до судового засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Керуючись ст.ст. 169 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представників третіх осіб.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено:

09.08.2007р. між ОСОБА_1 та АБ «Металург», правонаступником якого є ПАТ «МетаБанк», було укладено кредитний договір № 16А, відповідно до п.1.1 якого, ОСОБА_2 надає Позичальнику кредит на споживчі цілі придбання житла (оплата за укладеним із ВАТ «Запорізький домобудівний комбінат» у сумі 48710, 00 доларів США на строк 240 місяців по 09.08.2017р. включно шляхом зарахування коштів на рахунок Позичальника, відкритий в ОСОБА_3 № 450517 зі сплатою відсотків за користування кредитом зі ставкою 14,5 відсотків річних.

Відповідач зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав Позивачу кредит у розмірі, передбаченому умовами Кредитного договору.

Як вбачається з оглянутих у судовому засіданні матеріалів кредитної справи, 31.07.2007 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до АБ «Металург» з заявою -анкетою на отримання кредиту, в якій поставила свій особистий підпис, та просила видати їй кредит на придбання нерухомого майна у розмірі 48710,00 дол. США під 14,5 % річних.

На підставі вказаної заяви-анкети ОСОБА_1, ОСОБА_3 була надана позивачу ОСОБА_1 повна інформація про умови кредитування ОСОБА_3 фізичних осіб на придбання житлової нерухомості, у тому числі щодо валютних ризиків, які несе Позичальник під час виконання зобов'язань за цим договором.

Відповідно інформаційної довідки Умови кредитування фізичних осіб на придбання житлової нерухомості в АБ Металург, в підтвердження ознайомлення з умовами кредитування в ОСОБА_3, позивачка ОСОБА_1 поставила особисто свій підпис 09.08.2007 р. в інформаційній довідці Умови кредитування фізичних осіб на придбання житлової нерухомості в АБ Металург.

Таким чином, перед укладенням Кредитного договору Позичальнику була надана повна інформація про всі умови надання кредиту у письмовій формі у відповідності до вимог чинного законодавства України.

При укладанні Кредитного договору Позивач ОСОБА_1 була ознайомлена з умовами кредиту, про що поставила свій підпис, в тому числі у Додатку № 1 до Кредитного договору.

Також, позивачка ОСОБА_1 була ознайомлена з документом Ваш розрахунок платежів по кредиту, на якому вона поставила свій підпис особисто.

Таким чином, підписавши розрахунок платежів по кредиту, позивачка надала згоду на розмір суми платежа, які належать до сплати.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд вважає, що зазначені обставини спростовують твердження позивача про те, що їй не надавалася повна та вичерпна інформація про умови кредитування, тобто, суд приходить до висновку, що позивачка до укладання кредитного договору була ознайомлена з умовами кредитування, запропонованими ОСОБА_3.

Пунктом 1.2. Кредитного договору визначено схему погашення кредиту ануїтет, яка полягає в тому, що позичальник взяв на себе зобовязання щомісячно сплачувати суму в розмірі 624,00 дол.США, яка складається з частини кредиту та відсотків за користування кредиту виходячи зі ставки 14,5 % річних. Таким чином, підписавши кредитний договір, позичальник погодилася сплачувати ОСОБА_3 зазначений платіж.

Кредитні кошти в розмірі 48710,00 дол. США були зараховані на рахунок Позичальника, відкритий в ОСОБА_3 № 450517 (меморіальний валютний ордер № СFL|/124069 від 09.08.2007 р.). Конвертація валюти кредиту була здійснену на підставі заяви Позичальника, що підтверджується заявою Позичальника на переказ готівки № СFL|/124953 від 09.08.2007 р.

Як вбачається з пояснень представника відповідача в судовому засіданні, проти яких не заперечує позивач, з розрахунку заборгованості за Кредитним договором вбачається, що за період з 09.08.2007 р. по 15.06.2015 р., тобто з часу укладення договору позичальником систематично здійснювалися операції з погашення частини кредиту та відсотків, та протягом значного часу після укладення кредитного договору були здійснені платежі.

Таким чином, як вище зазначено, Кредитний договір укладено, кредитні кошти за цим договором в сумі 48710,00 дол.США позичальник ОСОБА_1 отримала та використала за призначенням, погашення за Кредитним договором відбувались.

Посилання Позивача на те, що договір не містить порядку зміни та припинення договору спростовується наступним.

Порядок зміни і припинення договору міститься у ст.ст. 598,599,651 ЦК України, згідно приписів яких: Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно п. 7.3. Кредитного договору, цей договір діє до повного виконання Позичальником своїх зобов'язань по погашенню кредиту, сплаті відсотків, інших платежів, неустойки (штрафу, пені), а також відшкодування збитків, заподіяних ОСОБА_3.

Посилання Позивача на те, що договір не містить жодних умов, які б регулювали відповідальність з боку ОСОБА_3 не відповідає дійсності, оскільки зміст Кредитного договору мість п. 6 ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ СТОРІН.

ОСОБА_3 кредитних коштів підтверджується меморіальним валютним ордером № СFL|/124069 від 09.08.2007 р.

Відсутність у договорі умови про відповідальність банку щодо видачі кредиту не є істотною і відсутність у договорі цієї умови не може служити підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Крім того, на виконання приписів, зокрема, ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів (далі - Закон) перед укладенням Кредитного договору Позичальнику була надана вся необхідна інформація про умови кредитування, що міститься в інформаційному листі (довідці) Умови кредитування фізичних осіб на придбання житлової нерухомості а АБ Металург.

Так, Лист про умови кредитування містить, зокрема: інформацію про особу та місцезнаходження кредитодавця (п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону): Адреса відділення АБ Металург: пр. Металургів, ЗО, тел. 227-04-68, www.mbank.com.ua: розмір, тип відсоткової ставки, порядок їх сплати (п. г ч. 2 ст. 11 Закону): Тип відсоткової ставки: плаваюча та фіксована (залежно від схеми, валюти, типу відсоткової ставки, строку кредитування, тощо зазначено окремо). Процентна ставка по кредиту зазначається у п. Кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України, правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину.

Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч.1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Згідно укладеного між сторонами кредитного договору такі умови останнім передбачено.

В обгрунтуванні своїх позовних вимог позивач посилається на відсутність індивідуальної ліцензії ОСОБА_2 ОСОБА_3 України, яка б дозволяла використовувати іноземну валюту як засіб платежу при виконанні кредитного договору та невиконання умов договору Відповідачем.

Згідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3,5 та 6 ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; воєвиявлення учаснику правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.І ст. 626 ЦК України, договором є домовленність двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтями 509, 526, 527, 629 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (виконати роботу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

В обгрунтуванні своїх позовних вимог позивач посилається на відсутність індивідуальної ліцензії ОСОБА_2 ОСОБА_3 України, яка б дозволяла використовувати іноземну валюту як засіб платежу при виконанні кредитного договору та невиконання умов договору Відповідачем.

Згідно з ч.З ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів у іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Законодавчими актами, що встановлюють право банку здійснювати операції в іноземній валюті, є: Закон України „Про банки і банківську діяльність, Декрет КМУ ,.Про систему ватютного регулювання і валютного контролю, Закон України „Про ОСОБА_2 банк України.

Статтею 19 Закону України „Про банки і банківську діяльність визначено, що банк має право здійснювати банківську діяльність тільки після отримання банківської ліцензії, яка видається НБУ.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" ОСОБА_2, крім перелічених у частині першій цієї статті операцій, має право здійснювати операції з валютними цінностями. На здійснення операцій, визначених пунктами 1 - 4 частини другої статті 47 цього Закону надає дозвіл ОСОБА_2 банк України.

Відповідно до ст. 47 Закону України „Про банки і банківську діяльність на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Частиною 1 ст. 49 цього Закону розміщення залучених коштів від свого імені визнається кредитною операцією. Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки і банківську діяльність коштами є гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

14.12.2001р. НБУ видав Акціонерному банку „Металург, провонаступником якого э ПАТ „МетаБанк банківську ліцензію № 69 на право здійснювати банківські операції та письмовий дозвіл № 69-1, виданий 14.12.2001р. на право здійснювати операції з валютними цінностями.

Відповідно до п. 5.3 Постанови правління НБУ про Порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій (затв. Постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 р. № 275) письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю- від 19.02.93 за № 15-93. Відповідно до п. 2.З зазначеного Положення за умови отримання письмового дозволу НБУ банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями по залученню та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України.

Отже, оскільки АБ „Металург, правонаступником якого є ПАТ „МетаБанк, отримав банківську ліцензію та дозвіл НБУ на здійснення операцій з іноземною валютою, у тому числі, з наданням кредитів в іноземній валюті.

Відповідно до Декрету індивідуальні ліцензії видаються на операції з надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі.

Генеральна ліцензія на здійснення валютних операцій була видана АТ МетаБанк 28.10.2011 р. № 69. До 2011 р. банк користувався дозволом на здійснення операцій з валютними цінностями.

АТ МетаБанк має право на постійній основі здійснювати діяльність з надання кредитів в іноземній валюті на підставі отриманої від НБУ банківської ліцензії та генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій без отримання індивідуальної ліцензії.

Зі змісту ст. 47 та ст. 49 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», та ст. 5 Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» вбачається, що наявність у банка генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій є достатньою підставою для здійснення ОСОБА_3 операцій з валютними цінностями, в тому числі операцій з використання іноземної валюти як засобу платежу.

Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою НБУ від 14.10.2004 року за № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, АТ МетаБанк має всі необхідні дозвільні документи, зокрема на використання іноземної валюти як засобу платежу за Кредитним договором, тобто, відповідач має право на постійній основі здійснювати діяльність з надання кредитів в іноземній валюті на підставі отриманої від НБУ банківської ліцензії та генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій без отримання індивідуальної ліцензії.

За кредитним договором відповідно до ст.1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 192 ЦК України, до грошових коштів віднесено грошову одиницю України гривню, та іноземну валюту.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже, у кредит можуть бути надані згідно ЦК України як грошові одиниці України гривні, так і іноземна валюта, що виступатиме предметом зобов'язання.

Отже, здійснювані на даний час банком операції з надання кредитів в іноземній валюті у будь-яких сумах та на будь-який строк відповідно до підпункту "в" частини 4 статті 5 Декрету не вимагають отримання індивідуальної ліцензії ОСОБА_2 банку.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. З наведеного вбачається, що в момент вчинення правочину, тобто в момент укладення кредитного договору, жодних порушень порядку здійснення операцій з валютними цінностями допещено не було.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач ПАТ „МетаБанк на підставі отриманої від НБУ банківської ліцензії та дозволу на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з іноземною валютою, у томі числі з надання кредитів в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

15.06.2007 року саме в письмовій формі був укладений кредитний довір між АБ „Металург, правонаступником якого є ПАТ „МетаБанк та позивачем.

Згідно із ч.І ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Тобто, сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору, що підтверджується підписами Позивача, з якими на час підписання договору останній був згоден та ознайомлений .

Кредитний договір був підписан повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконанім ч. 2 п. 1 ст. 30 ЦК України).

Відповідно до п. 19 Постанови пленума ВСУ № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зазначено що «Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією її сторіч не с підставою для визнання правочину недійстим» та до п. 20 «Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.»

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження тих обставин, що відповідач ввів в оману позивача при укладенні кридитного договору.

Відповідно до умов кредитного договору Позивачу був наданий кредит, а Позичальник/Позивач ОСОБА_1 на протязі певного часу здійснювала погашення по кредиту.

Згідно з пунктом 8 Постанови № 9 Пленуму ВСУ Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 06.11.2009 року, відповідно до частини 1 ст. 215 ЦКУ, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належні формі досягли всіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів такого виду, а також всі ті умови щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має досягнуто згоди. Утім, усі умови істотні, звичайні, і випадкові після укладення договору стають однаково обовязковими для сторін і в сукупності утворюють зміст договору. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір підписаний сторонами та частково виконаний з боку Позивача.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розімності та справедливості.

Статтею 55 Закону Україн Про банки та банківську діяльність встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно правовими актами НБУ та угодами (договором) між банком та клієнтом.

Згідно ст. 11 ЗУ Про захист прав споживачів договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах встановлених договором. Таким чином, договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодаства, ст. 11 ЗУ Про захиста прав споживачів та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року.

Положеннями ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

З аналізу умов кредитного договору не вбачається, що він суперечать нормам ЦК України або іншим актам цивільного законолавства. Кредитний договір був узгоджений та прийнятий сторонами на момент підписання договору, шо підтверджується підписами сторін. Вказане положення не суперечить ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» в редакції, шо діяла на час виконання спірних відносин. Позивач погодився укласти договір на умовах, визначених в ньому.

Позивач посилається на ч. 2 статтю 11 ЗУ Про захист прав споживача, зокрема: Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору

про надання споживчого кредиту. Однак, вищевказана норма закону (Підпункт "д" пункту 2 частини другої статті 11) була затверджена та внесена до редакції Закону N 3795-УІ від 22.09.2011 року. І тому, на час укладення спірного кредитного договору від 09.08.2007р. № 16А законом не вимагалось кредитору повідомити споживача у письмовій формі про: орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

Відповідно ст.58 Конституції України встановлено, шо закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотньої дії в часі.

Таким чином, Позивач був ознайомлений з умовами кредитування та своїм підписом засвідчив згоду з ними. Своїм підписом Позивач погодився з умовами надання кредиту, встановленими договором.

Приймаючи до уваги вищевказане, суд приходить до висновку, що з боку відповідача не встановлені порушення чинного законодавства України, а тому положення Кредитного договору є справедливими, і не порушують принципи рівності сторін договору, справедливості, добросовісності і розумності.

Вказаний Кредитний договір є укладеним, містить у собі всі істотні умови, про що свідчать підписи кожної із сторін, виконувався сторонами і є обов'язковим до виконання сторонами відповідно до ст. 526 ЦК України, згідно до вимог якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, є вірним.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 230 ЦК України, правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Згідно з текстом укладеного сторонами кредитного договору такі умови договором передбачено.

Посилання представника позивача на не відкриття поточного банківського рахунку, порушення вимог закону щодо зарахування сум на рахунок як на підставу визнання договору недійсним, суд не приймає до уваги, оскільки не відкриття поточного рахунку, порушення вимог закону щодо зарахування сум на рахунок, є питанням виконання укладеного договору, а не його укладення.

Доводи представника позивача про те, що умови договору є несправедливими через укладення в іноземній валюті, суд не бере до уваги як безпідставні, оскільки, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони були вільними у визначенні умов договору, зокрема, щодо валюти кредиту, приймали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу.

Позивач, добровільно уклавши кредитний договір, отримала кредит у доларах США, які зобов'язався повернути позикодавцеві - банку.

Посилання представника позивача на те, що банком у порушення вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» не було надано позивачу у письмовій формі до укладення договору інформації щодо наявних форм кредитування, типу відсоткової ставки, орієнтовної сукупної вартості кредиту, графіку платежів, переліку витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням, витрат на страхування та інше, про невідповідність укладеного кредитного договору і вимогам Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління ОСОБА_2 банку України від 10 травня 2007 року № 168, є неспроможними, оскільки на час укладення договору зазначений Закон не містив у собі таких вимог, які були прийняті після укладення сторонами оспорюваного кредитного договору, як і наведені Правила від 10.05.2007р,

Представником позивача не надано суду доказів того, що відсутність будь-якої частки інформації вплинула на усвідомлення і обізнаність позивача шодо змісту укладеного договору, а ствердження про таку необізнаність спростовуються здобутими доказами - умовами кредитного договору, узгодженого сторонами до його підписання: заявою позивача на видачу кредиту, рішенням суду від 17.02.2010р., яке набрало законної сили.

Дослідивши вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 215, 203, 230, 626, 627, 628, 1054 ЦК України, ст.ст. 212-214 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.І. Боровікова