АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Савлук Т.В.
№ 22-ц/796/1744/2016 Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Українець Л.Д.,

секретар Троц В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу Карачуна Сергія Віталійовича, який діє на підставі довіреності від імені та в інтересах Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2015 року про відмову у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 30 вересня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2015 року відмовлено у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 30 вересня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») заборгованості за кредитним договором.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Універсал Банк» просить вказану ухвалу суду скасувати та задовольнити заяву ПАТ «Універсал Банк». Посилається на те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права. На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що справа, в якій ухвалено рішення Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків від 12 березня 2015 року, не підсудна третейським судам згідно з п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди». Справа не пов'язана із захистом прав споживача, оскільки позивачем у ній був банк, а не споживач.

В судове засідання сторони та х представники не з'явився, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 серпня 2013 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № СL 140205, відповідно до умов якого ОСОБА_2 надано кредит у розмірі 20 000,00 грн.

Пунктом 9.2. кредитний договору передбачено, що всі вимоги, які виникають при виконанні основного договору, або у зв'язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом Третейського суду який є невід'ємною частиною даної третейської угоди.

30 вересня 2014 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків ухвалено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 20137,97 грн., витрати, пов'язані з вирішенням спору третейським судом, у сумі 382,07 грн.

В жовтні 2015 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30 вересня 2014 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2015 року в задоволенні заяви ПАТ «Універсал Банк» було відмовлено.

Колегія суддів погоджується з таким судовим рішенням.

Питання видачі виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів регламентовано главою 2 розділу VII-1 ЦПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 389-9 ЦПК України при розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність чи відсутність підстав для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, передбачених статтею 38910 цього Кодексу.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 389-10 ЦПК України визначено, що суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, зокрема, якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Відповідно до пункту14 частини 1 статті6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті6 Закону доповнено пунктом14 згідно із Законом№ 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди впорядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають ізцивільних та господарських правовідносин, завинятком, зокрема, справ у спорахщодо захисту правспоживачів, утому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Системний аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Незалежно від предмета та підстав спору, а також незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Отже, заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів поширюється на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач.

Така правова позиція було висловлена Верховним Судом України в постановах №6-856цс15 від 02 вересня 2015 року, №6-2074цс15 від 04 листопада 2015 року, №6-1716цс15 від 11 листопада 2015 року.

Оскільки ОСОБА_2 є споживачем послуг банку, спір виникщодо заборгованостізакредитом, третейськомусудувсилуположеньпункту14 частини1 статті6 ЗаконуУкраїни«Протретейськісуди» такасправанепідвідомча.

Суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви ПАТ «Універсал Банк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30 вересня 2014 року.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права та підстав для скасування оскаржуваної ухвали. Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга представника ПАТ «Універсал Банк» підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Карачуна СергіяВіталійовича, який діє на підставі довіреності від імені та в інтересах Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», відхилити, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді