АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22ц/790/599/16
Категорія: недоговірні зобовязання Доповідач Кіпенко І.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 р. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Кіпенка І.С.,

суддів Шаповал Н.М., Пшенічної Л.В.,

при секретарі Таран В.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

06 листопада 2014 р. ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої її сестрі ОСОБА_5 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до її смерті.

Позивачка неодноразово уточнювала позовні вимоги.

16 вересня 2015 року до суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 36921 грн. 35 коп., моральної шкоди у розмірі 30000,00 грн.; та стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди у розмірі 9000,00 грн. (а.с.186).

В обґрунтування позовних вимог, позивачі посилалися на те, що 07.11.2011 року о 19 год. 00 хв. поблизу буд. 63-А по пр. П'ятдесятиріччя ВЛКСМ в м. Харкові автомобілем НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 був здійснений наїзд на сестру ОСОБА_2 - ОСОБА_5, якій внаслідок ДТП було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження. З 07.11.2011 року ОСОБА_5 перебувала в реанімації 4-ї міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. ОСОБА_6, де померла 15 березня 2012 року. За час перебування ОСОБА_5 у лікарні, позивачем ОСОБА_2 було витрачено на лікування, а згодом і на поховання сестри 36921,35 грн. Під час перебування ОСОБА_5 у лікарні, ОСОБА_2 разом із своїм чоловіком ОСОБА_7 майже чотири місяці щоденно перебували у лікарні по 9-10 годин, оскільки ОСОБА_5 потребувала догляду. Позивач ОСОБА_2 купувала ліки, продукти, готувала їжу. Позивач ОСОБА_3 був вимушений брати на роботі відпустки за свій рахунок, та втратив заробітну плату за три місяці у розмірі 9000,00 грн. Отже, взагалі було витрачено на лікування 19 198,35 грн.; на харчування 6000,00 грн.; на проїзд 1548,00 грн.; поховання 4862,00 грн.; поминки 1313 грн.; пам'ятник 4000,00 грн.; втрата заробітку ОСОБА_3 9000,00 грн. Крім того ОСОБА_2, було заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює у 30000,00 грн., оскільки внаслідок ДТП вона отримала сильний нервовий стрес, депресію, стан її здоров'я погіршився.

У судовому засіданні позивачі та їх представники позовні вимоги підтримали посилаючись на обставини зазначені в позові.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2015 року, позов задоволено частково.

Суд стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, матеріальну шкоду у розмірі 9054 грн. 34 коп., моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн., а всього 12054 грн. 34 коп. (дванадцять тисяч п'ятдесят чотири гривні 34 коп.), в дохід держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. (двісті сорок три гривні 60 копійок).

У решті позовних вимог відмовлено.

У задоволені позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом норм матеріального, процесуального права, просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Як вбачається з матеріалів справи сторони належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи (а.с.24-26). Проте, в судове засідання сторони не зявились.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Судова колегія, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін по справі, що зявилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд невірно оцінив надані докази, та неповно зясував обставини, що мають значення для справи, безпідставні.

Судовим розглядом встановлено, що 07.11.2011 року о 19 год. 00 хв. поблизу буд. 63-А по пр. П'ятдесятиріччя ВЛКСМ в м. Харкові ОСОБА_4 керуючи автомобілем НОМЕР_2 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5, якій внаслідок ДТП було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, від яких вона 15 березня 2012 року померла.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності з п.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції обґрунтовано виходив з доведеності розміру матеріального збитку спричиненого ОСОБА_2 в результаті ДТП у розмірі 9054 грн. 34 коп., та моральної шкоди у розмірі 3000,00 грн.

Доказів спричинення матеріального збитку та моральної шкоди в більших розмірах позивачами не надано.

Відмовляючи в задоволенні матеріальної шкоди спричиненої ОСОБА_3 в результаті ДТП, суд обґрунтовано виходив з тих обставин, що перебування позивача ОСОБА_3 у відпустці за власний рахунок та втрата за цей період заробітку не має прямого причинного звязку з подією ДТП від 07.11.2011 року за якою позивач ОСОБА_3 не є потерпілим.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі були предметом судової перевірки і не дістали обєктивного підтвердження.

Наведені в рішенні мотиви визнання цих доводів безпідставними, судова колегія вважає обґрунтованими, такими що відповідають матеріалам справи.

Суд дав належну оцінку всім наявним у справі доказам, та навів у рішенні мотиви спростування кожного з доводів, які наводилися.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317, 319, 322, 324, 325 ЦПК України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий І.С. Кіпенко

Судді Л.В. Пшенічна

ОСОБА_8