РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2016 року

Вінницький міській суд Вінницької області

в складі: головуючого Баряка А.С.,

за участі секретаря Шмирової О.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 3 в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

ПАТ КБ «Сбербанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, зазначивши, що 24.09.2008 року між ЗАТ ОСОБА_4 банк Сбербанку Росії, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство ОСОБА_4 банк Сбербанку Росії та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 13-В/08/25/ФО/І, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 50000,00 дол. США, з цільовим призначенням на купівлю житла, зі сплатою 14,45 % на рік, з кінцевим строком погашення не пізніше до 24.09.2019 року. 24.09.2008 року, з метою забезпечення зобовязання за згаданим кредитним договором, між сторонами було укладено договір іпотеки № 5378, згідно умов якого в якості забезпечення зобовязання за Кредитним договором від 24.09.2008 року було надано нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру, що розташована АДРЕСА_1. 03.06.2010 року ОСОБА_4 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва про стягнення кредитної заборгованості з боржника та фінансових поручителів і 23.10.2010 року вище зазначеним судом було ухвалене рішення про стягнення кредитної заборгованості за Кредитним договором № 13-В/08/25/ФО/І від 24.09.2008 року, яке станом на дату подання позивачем позову про звернення стягнення не виконане. В період з 12 травня 2010 року по 01.07.2016 року банком відповідно до умов кредитного договору було нараховані проценти в розмірі 1104522,80 грн. та пеня, які становлять 799068,77 грн. Однак боржником не виконано зобовязання згідно кредитного договору, в силу чого позивач змушений звернутись до суду та просить суд в рахунок задоволення грошових вимог позивача в розмірі 76691,51 долар США, що за офіційним курсом НБУ станом на 02.07.2016 року (1 долар США = 24,821412 грн.) становить 1903591,57 грн., із них: 44498,79 доларів США заборгованість за процентами в період з 12.05.2010 по 01.07.2016; 32192,72 долара США пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом в період з 03.07.2015 по 02.07.2016, - звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 39,3 кв. м., житловою площею 23,1 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького МУЮ 24.09.2008 року ОСОБА_5 за реєстровим номером № 5371, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, встановленою в порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Представник позивача, ОСОБА_1 який діє на підставі довіреності, в судове засідання не зявився, однак, звернувся до суду із заявою, в якій просить справу розглянути без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував, зазначивши,що в 2010 році в судовому порядку було достроково стягнуто з відповідача на користь позивача всю суму заборгованості за відповідним кредитом, в тому числі було стягнуто і суму пені за невиконання взятих зобовязань. Зазначив, що в наданому позивачем розрахунку стягується пеня з пені на відсотки, вимоги по стягненню яких знаходяться поза межами позовної давності. Звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності. Зазначає, що сплата процентів за користування кредитом є періодичними платежами, а тому до кожного з таких платежів необхідно застосувати строк позовної давності, при чому, якщо була пропущена позовна давність по сплаті процентів то і пропущена позовна давність по додатковій вимозі, до якої відноситься нарахування пені за несплату таких процентів. Зазначає, що позивач не надав первинних бухгалтерських документів, по яким здійснювалось нарахування суми процентів, немає виписки про рух коштів. Просив в позові відмовити повністю.

Суд вивчивши матеріали справи, взявши до уваги позицію учасників судового розгляду, встановив, визначив та дослідив слідуючі докази, обставини та відповідні правовідносини:

З метою встановлення правильності позицій сторін щодо розрахунку заборгованості за відповідним договором, судом, в порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України, було розяснено сторонам їх право на звернення до суду з відповідним клопотанням про призначення по справі судової бухгалтерської експертизи, проте сторони таким правом не скористались, в силу чого суд змушений вирішувати спір на підставі наданих суду доказів.

Відповідно до Кредитного Договору № 13-В/08/25/ФО/І від 24.09.2008 року, Закрите акціонерне товариство «ОСОБА_4 Сбербанку Росії» зобовязався надати ОСОБА_3 кредитні кошти у сумі 50000,00 дол. США, ціль кредитування купівля житла, з кінцевою датою погашення 24.09.2029 року, із процентною ставкою за користування кредитом в розмірі 14,45 річних, при цьому ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зазначаються як поручителі по повному розміру зобовязання позичальника. В Додатку № 1 сторони договору передбачили графік періодичних платежів, зокрема по сплаті процентів за користування кредитом, які повинен здійснювати позичальник з метою виконання взятих на себе зобовязань щодо повернення кредиту. (а. с. 13-28).

Зміст Договору іпотеки від 24.09.2008 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством «ОСОБА_4 Сбербанку Росії», як Іпотекодержателем та ОСОБА_3 як Іпотекодавцем, вказує, що Іпотекодавець передає Іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру № 32, що розташована по вул. Москаленка, 36, в м. Вінниця, в забезпечення взятих на себе зобовязань згідно Договору № 13-В/08/25/ФО/І від 24.09.2008 року. (а.с. 31-36).

Копія заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва, яке набрало законної сили 06.12.2010 року, ухваленого 23.11.2010 року по справі № 2-13409/10 за позовом ПАТ «ОСОБА_4 банк Сбербанку Росії» до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором вказує, що позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ПАТ «ОСОБА_4 банк Сбербанку Росії» заборгованість у сумі 57549 доларів 03 центи США та 23659 грн. 91 коп., а також розподілено судові витрати. Мотивувальна частина даного судового рішення вказує, що суд визначив суму заборгованості за кредитним договором № 13-В/08/25/ФО/І від 24.09.2008 року станом на 12.05.2010 року в розмірі 57549 доларів 03 центи США та 23659 грн. 91 коп., яка складається з заборгованості по кредиту 49885 доларів 12 центів США; заборгованості по відсоткам 7663 долари 91 цент США; пені за прострочення повернення загальної заборгованості 1962 грн. 92 коп.; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом 21696 грн. 98 коп. (а.с. 69).

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами 24.09.2008 року був укладений кредитний договір з датою кінцевого строку повернення кредиту 24.09.2029 року, умови якого передбачали графік періодичних платежів по сплаті як тіла кредиту, так і процентів за користування кредитом, які повинен здійснювати позичальник з метою виконання взятих на себе зобовязань щодо повернення кредиту, проте, в результаті невиконання позичальником взятих на себе зобовязань по поверненню кредиту, кредитор звернувся з позовом до суду з вимогою про дострокове стягнення з позичальника всієї суми заборгованості по відповідному кредиту, чим змінив кінцеву дату повернення кредиту, тобто змінив кінцеву дату строку дії відповідного договору, що знайшло своє підтвердження в заочному рішенні Шевченківського районного суду м. Києва, яке набрало законної сили та було ухвалено 23.11.2010 року по справі № 2-13409/10, згідно якого, зокрема, з боржника ОСОБА_3 було стягнуто на користь ПАТ «ОСОБА_4 банк Сбербанку Росії» загальну суму заборгованості за кредитним договором № 13-В/08/25/ФО/І від 24.09.2008 року станом на 12.05.2010 року в розмірі 57549 доларів 03 центи США та 23659 грн. 91 коп., яка складається з заборгованості по кредиту 49885 доларів 12 центів США; заборгованості по відсоткам 7663 долари 91 цент США; пені за прострочення повернення загальної заборгованості 1962 грн. 92 коп.; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом 21696 грн. 98 коп.

Суд звертає увагу на те, що кредитор, звернувшись до суду з позовом до боржника з вимогою про дострокове стягнення з боржника всієї суми заборгованості по відповідному кредиту станом на чітко визначену дату не лише змінив кінцеву дату повернення кредиту, а створив правові наслідки, за яких, в силу ухвалення судом рішення про стягнення з боржника всієї суми заборгованості по кредиту, яке набрало законної сили, - припиняються правовідносини, повязані з необхідністю подальшого виконання позичальником взятих на себе зобовязань згідно умов відповідного договору, зокрема і в частині додержання графіку платежів як по сплаті тіла кредиту, так і по сплаті відсотків за користування кредитом у строк, передбачений договором, оскільки одночасне існування двох зобовязань боржника перед кредитором щодо повернення коштів по кредиту згідно умов укладеного кредитного договору додержуючись графіку платежу і повернення коштів згідно ухваленого рішення суду про дострокове стягнення всієї суми заборгованості за таким кредитним договором є неможливим, так як після набрання законної сили відповідним рішенням суду про дострокове стягнення всієї суми заборгованості за таким кредитним договором боржник зобовязаний виконувати відповідне рішення суду і не зобовязаний виконувати та додержуватись графіка платежів, передбачених договором, які в результаті реалізації кредитором своїх прав щодо односторонньої зміни кінцевої дати повернення кредиту та стягнення за рішенням суду достроково всієї суми коштів втрачають чинність, оскільки змінюється кінцева дата виконання зобовязання по поверненню коштів згідно укладеного договору, тобто змінюється кінцева дата строку дії договору, з настанням якої - закінчується строк дії договору.

Суд звертає увагу на те, що правовідносини про стягнення в судовому порядку поточної заборгованості по кредитному договору і правовідносини про стягнення в судовому порядку достроково загальної суми коштів по кредитному договору з чітким визначенням кінцевої дати, з настанням якої і визначається загальний розмір відповідної заборгованості є відмінними, мають різний правовий зміст та різні правові наслідки.

При наявності правовідносин про стягнення в судовому порядку на користь кредитора з боржника поточної заборгованості по кредитному договору кінцева дата повернення кредиту не змінюється і кредитний договір діє протягом того строку, який узгодили сторони при укладанні договору, в силу чого протягом строку дії договору кредитор може неодноразово звертатись до суду з відповідними позовами про стягнення поточної заборгованості, зокрема, щоби не пропустити строк позовної давності відносно вимог про стягнення певної частини заборгованості, при цьому умови договору, зокрема по нарахуванню процентів та сплати інших платежів, діють в повному обсязі та застосовуються до правовідносин між сторонами такого договору до кінцевої дати строку дії договору.

Однак, при наявності правовідносин про стягнення в судовому порядку на користь кредитора з боржника достроково загальної суми коштів по кредитному договору з чітким визначенням кінцевої дати, з настанням якої і визначається загальний розмір відповідної заборгованості змінюється строк дії договору, оскільки кредитор, встановивши що позичальник порушує взяті на себе грошові зобовязання чим порушує права та інтереси кредитора, не бажає продовжувати такі правовідносини протягом всього строку дії договору, а тому і ставить вимогу позичальнику про дострокове повернення всієї суми коштів, що належать кредитору згідно укладеного договору станом на чітко визначену дату, яка і є кінцевою датою у відповідних кредитно-договірних правовідносинах щодо повернення боржником кредитору всієї суми коштів, тобто є кінцевою датою строку дії відповідних договірних правовідносин по наданню та користуванню кредитними коштами, а відтак - є кінцевою датою строку дії відповідного договору, з настанням якої - закінчується строк дії договору, при цьому після закінчення строку дії договору його умови не можуть бути застосовані до правовідносин між відповідними сторонами, що в послідуючому не позбавляє кредитора захищати свої права та інтереси застосовуючи правовий механізм, передбачений законодавцем в ст. 625 ЦК України, а не шляхом застосування умов договору, строк дії якого припинився.

В даному випадку, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23.11.2010 року, яке набрало законної сили, було стягнуто загальну суму заборгованості за кредитним договором № 13-В/08/25/ФО/І від 24.09.2008 року, зокрема, з відповідача на користь позивача станом на 12.05.2010 року, до складу якої ввійшли суми коштів по пені за невиконання грошового зобовязання, а тому в відповідача після 12.05.2010 року виникло грошове зобовязання щодо повернення зазначеної суми коштів згідно рішення суду, за невиконання якого може застосовуватись правовий механізм, передбачений ст. 625 ЦК України (постанова ВСУ від 30.03.2016 року № 6-2168цс15) - і припинилися зобовязання щодо подальшого виконання договірних зобовязань, передбачених відповідних кредитним договором, оскільки одночасне виконання двох зобовязань є неможливим та призведе до подвійної виплати боржником відповідного грошового зобовязання, а тому виконанню підлягає рішення суду, яке є похідним від невиконання боржником кредитного договору, в силу чого позиція позивача щодо продовження застосування після 12.05.2010 року до відповідних правовідносин умов згаданого кредитного договору, зокрема в частині нарахування передбачених договором платежів по сплаті відсотків та пені, при наявності рішення суду, яке набрало законної сили, про стягнення з боржника на користь кредитора всієї суми заборгованості станом на 12.05.2010 року є помилковою і не підлягає застосування.

Враховуючи, що предмет даного позову охоплює лише розмір заборгованості, визначений позивачем після 12.05.2010 року з застосуванням умов відповідного договору, зокрема в частині нарахування передбачених договором платежів по сплаті відсотків та пені, при наявності рішення суду, яке набрало законної сили, про стягнення з боржника на користь кредитора всієї суми заборгованості станом на 12.05.2010 року то суд вважає, що позивач нарахував такий розмір заборгованості відповідача в період, коли строк дії договору був змінений кредитором одноособово з визначенням кінцевої дати строку дії такого договору 12.05.2010 року, з настанням якої строк дії договору закінчився, що вказує на нарахування позивачем відповідної суми заборгованості без достатньо на те правових підстав, тобто безпідставно, в силу чого немає необхідності подальшого здійснення аналізу правильності проведення такого розрахунку, зокрема, в частині нарахування пені з пені на відсотки, а тому суд вважає, що в цій частині позовні вимоги не знайшли свого підтвердження і у задоволенні їх слід відмовити, в результаті чого до цієї частини позовних вимог не може бути застосовано правила про строки позовної давності, застосувати які просить відповідач, звернувшись до суду з відповідною заявою (а.с. 58), яка задоволенню не підлягає.

Разом з тим, предмет даного позову містить вимоги позивача, направлені на реалізацію ним права на звернення стягнення на предмет іпотеки, що передбачено, зокрема, вимогами ст. 589, 590 ЦК України.

Проте, така вимога позивача про звернення стягнення на відповідний предмет іпотеки задоволенню не підлягає, оскільки позивач просить звернути стягнення на відповідний предмет іпотеки не в рахунок заборгованості відповідача перед позивачем згідно ухваленого заочного рішення Шевченківським районним судом м. Києва 23.11.2010 року по справі № 2-13409/10, яке набрало законної сили, - а просить звернути стягнення в рахунок заборгованості, яка обрахована позивачем безпідставно, починаючи з 12.05.2010 року, тобто в період після визначеної та стягнутої судом загальної суми заборгованості, що також суперечить та не узгоджується з нормою ст. 1, ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», де можливість реалізації відповідного права позивача повязується виключно у разі порушення боржником забезпеченого іпотекою (згідно договору) основного зобов'язання, а не вибіркового зобовязання по сплаті заборгованості з пені та процентів.

А тому, за даних обставин, враховуючи вище викладене, з наведених в позовній заяві підстав та вимог, позов задоволенню не підлягає, в силу чого в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст. ст. 1, 3 Закону України Про іпотеку, ст.ст. 589, 590 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя