Справа № 536/1246/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2016 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Клименко С.М.

за участю секретарів Ляш О.В., Дяденко С.В.

представника позивача ОСОБА_1 першої міської лікарні ім.О.Т.Богаєвького за довіреністю ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в залі судових засідань в місті Кременчуці справу за позовом ОСОБА_1 першої міської лікарні ім.О.Т.Богаєвького до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу

ВСТАНОВИВ:

02 серпня 2016 року позивач, ОСОБА_1 перша міська лікарня ім.О.Т.Богаєвького, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається, що ОСОБА_3 в березні 2014 року працюючи на посаді медичної палатної сестри хірургічного відділення ОСОБА_1 першої міської лікарні ім. О.Т. Богаєвського неналежним та недбалим ставленням до своїх професійних обовязків спричинила тяжкі наслідки для хворого смерть потерпілої ОСОБА_5, за що була вироком Автозаводського районного суду міста Кременчука від 15 лютого 2016 року визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ч ст.140 КК України та з ОСОБА_1 першої міської лікарні ім. О.Т. Богаєвського було стягнуто на користь потерпілих матеріальну шкоду в сумі 69967 грн. та моральну в сумі 400 000 грн., що повністю виконано та сплачено лікарнею потерпілим 469967 грн.

Просили суд на підставі ч.1 ст.1191, ч.1 ст.1172 ЦК України, ст.130, п.3ст.134 КЗпП України стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 першої міської лікарні ім. О.Т. Богаєвського завдану нею матеріальну та моральну шкоду в сумі 469 967 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримала та просила задовольнити, про обставини та підстави якого пояснила так, як це викладено в заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов визнала частково, не заперечувала проти стягнення з відповідача ОСОБА_3 майнової шкоди в розмірі її середньомісячного заробітку, який вона мала на час роботи в ОСОБА_1 першій міській лікарі ім.О.Т.Богаєвського.

Вважає, що відповідач не може нести повну матеріальну відповідальність перед позивачем в силу положень ч.2 ст.130 КЗпП України, яка передбачає, що при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду та лише в межах та порядку, передбачених законодавством.

Просила відповідно до ст.137 КЗпП України врахувати майновий стан відповідача, що вона вже має на утриманні малолітню доньку та тільки народила сина, що її визнано винною у вчиненні злочину невеликої тяжкості та що цей злочин не є корисливим та те, що вона прямої майнової шкоди позивачу не завдавала.

Суд, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, дослідивши подані сторонами докази та оцінивши їх з точку зору відповідності вимогам належності та допустимості, приходить до наступних висновків.

Відповідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин.

Судом установлено, що ОСОБА_6, прізвище змінено на ОСОБА_3 в звязку з реєстрацією шлюбу відповідно до наказу № 16-вк від 29.01.2010 року, зарахована на посаду сестри медичної постовою хірургічного відділення ОСОБА_1 першої міської лікарні ім.О.Т.Богаєького з 01.08.2006 року ( наказ №129-вк) від 17.07.2006 року та звільнена з роботи 24.04.2014 року за ст.38 КЗпП України) за власним бажання ( наказ №74-вк від 12.04.2014 року).

Відповідно до вироку Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 15 лютого 2016 року, який набрав законної сили 28 квітня 2016 року, ОСОБА_3 визнана винуватою та засуджена за ч.1 ст.140 КК України за те, що працюючи черговою медичною сестрою хірургічного відділення ОСОБА_1 першої міської лікарі ім.О.Т.Богаєвського, 28 березня 2014 року недбало та несумлінно віднеслась до своїх обовязків медичного працівника та виконала ОСОБА_5 внутрішньомязове введення розчину антибіотика, що призвело до тяжких ускладнень, від чого сталася 30 липня 2014 року її смерті. Від відбування призначеного судом покарання ОСОБА_3 була звільнена на підставі Закону України «Про амністію в 2014 році». Крім цього, з позивача ОСОБА_1 першої міської лікарні ім. О.Т. Богаєвського було стягнуто завдану потерпілим матеріальну шкоду в сумі 69 967 грн. і моральну в сумі 400 000 грн. Відповідно до постанови державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби міста Кременчука про закінчення виконавчого провадження від 11 липня 2016 року потерпілому ОСОБА_7 перераховано позивачем 69967 грн. майнової шкоди та 200 000 грн. моральної шкоди та ОСОБА_8 200 000 грн. моральної шкоди.

Отже, позивач в порядку передбаченому ч.1 ст.1172 ЦК України, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків сплатив потерпілим шкоду спричинену відповідачем.

Частиною першою ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків, як визначено частиною першою ст.130 КЗпП України.

Коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації ( п.3 ч.1 ст.134 КЗпП Україним).

Аналіз зазначених норм матеріального і процесуального права та встановлені в судовому засіданні обставини дають суду підстави для висновку про обґрунтованість та законність заявлених позовних вимог, тому суд їх задовольняє в повному обсязі.

Посилання представника відповідача ОСОБА_4 , що відповідач не може нести повну матеріальну відповідальність перед позивачем в силу положень ч.2 ст.130 КЗпП України, де передбачено, що при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду та лише в межах та порядку, передбачених законодавством, помилкові, оскільки це загальні підстави матеріальної відповідальності працівників перед підприємством, з яким вони перебувають у трудових відносинах, а є спеціальна норма: п.3 ч.1 ст.134 КЗпП України, яка регулює матеріальну відповідальність працівників, дії яких мають ознаки діянь переслідуваних у кримінальному порядку і це повна матеріальна відповідальність. Відповідач ОСОБА_3, як встановлено судом, вироком суду визнана винуватою за дії, які вона вчинили перебуваючи з позивачем у трудових відносинах та які спричинили матеріальну і моральну шкоду потерпілим, яку відшкодував потерпілим позивач.

Також суд не враховує матеріального становища відповідача, на що посилається представник відповідача, керуючись положення ч.4 ст.1193 ЦК України, що суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Оскільки позов задоволено, то в відповідності до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір на рахунок держави в сумі 7 049 грн.51 коп., від сплати якого був звільнений позивач при зверненні до суду з позовом.

Керуючись ст.ст.10,11,88,209,212,214,215,218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 першої міської лікарні ім.О.Т.Богаєвького до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 першої міської лікарні ім.О.Т.Богаєвького в порядку регресу матеріальну шкоду в сумі 469 967 (чотириста шістдесят девять тисяч девятсот шістдесят сім) гривень, і на рахунок держави судовий збір в сумі 7 049 (сім тисяч сорок девять) гривень.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Кременчуцький районний суд всіма учасниками процесу протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі застосування ст.218 ЦПК України скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного рішення.

Суддя С. М. Клименко