УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ХоптиС.Ф., Журавель В.І., Закропивного О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до управління капітального будівництва Одеської міської ради, товариства з обмеженою відповідальністю «Златоград», третя особа - Одеська міська рада, про визнання інвестиційного права на індивідуальний об'єкт інвестування у вигляді однокімнатної квартири за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_5, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 29 квітня 2005 року між нею та товариством з обмеженою відповідальністю «Златоград» (далі - ТОВ «Златоград») було укладено інвестиційний договір, згідно з умовами якого ТОВ «Златоград» здійснює будівництво житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 а вона здійснює вкладення інвестицій у вигляді особистих (позичених) коштів. Індивідуальним об'єктом інвестування є однокімнатна квартира, загальною площею 42,05 кв. м. Сума договору інвестування становить 18 923 доларів США, що еквівалентно 95 561 грн на момент укладання договору. Позивачка зазначала, що на виконання вказаного договору вона сплатила зазначені кошти.

Замовником будівництва житлового комплексу «Золоте Руно» виступило управління капітального будівництва Одеської міської ради.

Рішенням Одеської міської ради від 9 квітня 2009 року за згодою сторін розірвано договори оренди землі, укладені між Одеською міською радою та управлінням капітального будівництва Одеської міської ради на земельні ділянки, на яких мало здійснюватись будівництво. Будівництво житлового комплексу «Золоте Руно» на час звернення до суду не завершено, знаходиться на стадії котловану.

З урахуванням зазначеного ОСОБА_4 просила визнати її інвестиційні права на індивідуальний об'єкт інвестування у вигляді однокімнатної квартири, будівельний № 5А на 9-му загальному, 6-му житловому поверху (отм. 27,00 м), 18-ти поверхового будинку, першої черги, загальною площею 42,05 кв. м у житловому комплексі «Золоте Руно» за адресою: АДРЕСА_1 за інвестиційним договором, укладеним 29 квітня 2005 року між нею та ТОВ «Златоград».

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 травня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, в особі представника - ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що права позивача не є такими, що оспорюються, порушуються чи не визнаються відповідачем, оскільки укладений між ними інвестиційний договір є укладеним, дійсним та не є оспореним. Також суди вірно вважали, що посилання позивача на порушення строків завершення будівництва також не свідчать про невизнання чи оспорювання належних позивачу прав за інвестиційним договором.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду не впливають.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

В.І.Журавель

О.В.Закропивний