АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4620/16 Головуючий 1 інст. Єжов В.А.
Справа № 646/172/16-ц Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: спори, про відшкодування
У Х В А Л А

іменем України

13 липня 2016 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого, судді - Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

секретаря Брулевича В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 травня 2016 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до прокуратури Харківської області, треті особи: слідчий прокурор прокуратури Харківської області ОСОБА_4, прокурор прокуратури Харківської області ОСОБА_5, про стягнення компенсації моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 травня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до прокуратури Харківської області, треті особи: слідчий прокурор прокуратури Харківської області ОСОБА_4, прокурор прокуратури Харківської області ОСОБА_5, про стягнення 496000 грн. у якості компенсації моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, вважаючи його ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, і, спираючись на практику Європейського суду з прав людини, вимог чинного законодавства та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, а саме - стягнути з прокуратури Харківської області 496080 грн. у якості компенсації моральної шкоди, заподіяної внаслідок протиправних дій і тривалої бездіяльності відповідача.

Обґрунтовуючи скаргу, ОСОБА_3 вказує, що при вирішенні справи суд не надав належної правової оцінки безперечним, на його думку, доказам протиправної бездіяльності відповідача та заподіяння йому моральної шкоди, не вирішив справу згідно положень ст.55 Конституції України, ст.ст.3,5,6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, Закону України №3477 від 23.02.2006 року, ст.ст.1167, 1172, частини 6 ст.1176 ЦК України, Постанови ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди», статті 309 ЦПК України.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Представник прокуратури Харківської області прокурор Зеленський М., а також залучені до справи у якості третіх осіб процесуальний прокурор прокуратури Харківської області ОСОБА_6 та слідчий прокуратури Харківської області ОСОБА_4 проти апеляційної скарги заперечували, вказуючи, що слідчі дії та процесуальні рішення у справах, ініційованих ОСОБА_3, на які він посилається в позовній заяві, вчинялися лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією, законом України «Про прокуратуру» та Кримінальним процесуальним кодексом України.

Представники прокуратури вказували, що слідчий, здійснюючи свої повноваження, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється, а у разі незгоди з прийнятим рішенням, яке винесено слідчим або прокурором, відповідно до положень ст.ст.303-307 КІЖ України передбачена процедура оскарження.

Частиною 1 ст. 94 КПК України встановлено, що слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозвязку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст.215 КПК України досудове розслідування здійснюється у формі досудового слідства, тобто зазначена норма, як і у цілому положення глави 19 КПК України, визначають форму та регламентують порядок проведення досудового слідства, однак не встановлюють переліку процесуальних, слідчих та негласних слідчих (розшукових) дій, які обовязково належить здійснити під час досудового розслідування для його закінчення.

Тобто, орган досудового розслідування у залежності від описаних заявником обставин вбачає ознаки кримінально-караних діянь, на власний розсуд визначає обсяг перевірочних дій достатній для прийняття мотивованого рішення у відповідності до положень ст.ст.283, 284 КПК України.

З огляду на викладене, факти оскарження бездіяльності, дій чи рішень слідчого (прокурора) у кримінальному провадженні, а також задоволення відповідних скарг слідчим суддею - не є підставами для відшкодування моральної шкоди, оскільки у даному випадку відсутні всі обовязкові її складові елементи, зокрема, наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вина останнього в її заподіянні.

Неповнота перевірки заяви про злочин, яку визнавав слідчий суддя у якості підстав для задоволення скарг ОСОБА_3, була обумовлена тим, що він ухилявся від явки за викликом слідчого, внаслідок чого слідчий змушений був обмежуватися відомостями, викладеними ОСОБА_3 у його заяві, а ОСОБА_3 використовував це як привід для оскарження постанови через рік і більше, тобто штучно створював видимість тяганини у вирішенні його заяв про злочин.

Рішеннями судів у інших справах за позовами ОСОБА_3 прокуратури Полтавської області та ГУМВС, де здійснювалось розслідування кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_3, були частково задоволено його позовні вимоги про стягнення коштів з державного казначейства, а низка ініційованих ним у подальшому кримінальних проваджень відносно слідчих і прокурорів закривалася після перевірки заяв, однак за поданими через тривалий час скаргами ОСОБА_3 постанови слідчого прокуратури Харківської області скасувалися слідчим суддею Червонозаводського району м. Харкова з направленням справи прокуратурі для перевірки викладених у скарзі доводів ОСОБА_3

Вважають, що ОСОБА_3 недобросовісно використовує передбачені законом права на звернення з заявою про злочин та оскарження процесуальних дій слідчого, прокурора.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає за таких підстав.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності (ст.10 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених ЦПК України, до яких дана справа не відноситься.

Згідно вимог частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи дану справу за позовом ОСОБА_3, суд першої інстанції забезпечив сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3, звернувшись до суду з позовом до прокуратури Харківської області про стягнення з відповідача на його користь 496080 грн. у якості компенсації моральної шкоди, як на підставу своїх вимог посилався на ту обставину, що в порушених за його зверненнями кримінальних провадженнях №0000136 від 10.09.2013 року за ч. 1 ст. 365КК України у відношенні працівника прокуратури Джури, №0000004 від 21.01.2014 року за ч. 3 ст. 364 КК України у відношенні слідчого міліції Санжаровської, №0000521 від 16.07.2015 року за ч. 1 ст.365 КК України у відношенні працівника прокуратури Кравцова, №0000615 від 11.08.2015 року за ч. 1 ст. 366 КК України у відношенні працівника прокуратури Рогового, №0000907 від 26.10.2015 року у відношенні працівника міліції Марценюка, слідчим прокуратури Харківської області ОСОБА_4 під керівництвом процесуального прокурора прокуратури Харківської області ОСОБА_5, впродовж тривалого часу лише імітували досудове розслідування, але належним чином не розслідували справи, виносили незаконні постанови про їх закриття, змушуючи його оскаржувати їх процесуальні дії в судовому порядку, витрачати на це час, страждати від приниження авторитету правоохоронних органів, від створених йому незаконними діями прокуратури перешкод у доступі до правосуддя.

Як на докази, які є підтвердженням вказаних ним обставин, ОСОБА_3 посилався на постанови слідчого прокуратури ОСОБА_4 про закриття вказаних ним кримінальних проваджень, на ухвали слідчого судді Червнозаводського району м. Харкова про часткове задоволення скарг ОСОБА_3 шляхом скасування постанов слідчого про закриття провадження та направлення матеріалів кримінального провадження для відновлення досудового розслідування і усунення неповноти здійсненого досудового розслідування.

Заперечуючи проти позову, уповноважені особи прокуратури Харківської області вказували, що діяли у відповідності із законом, в межах повноважень та у спосіб, визначені Кримінальним процесуальним кодексом України, Законом України «Про прокуратуру», а постановлені слідчими суддями Червонозаводського районного суду м.Харкова ухвали про часткове задоволення скарг ОСОБА_3 не містять висновку про незаконність, протиправність дій слідчого та прокурора.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявлений ОСОБА_3 позов є не обґрунтований, що обставини, встановлені на підставі оцінки наданих сторонами суду доказів, не свідчать про наявність передбачених ст.ст.23, 1167, 1172, 1176 ЦК України та ст.ст.10, 60 ЦПК України підстав для ухвалення рішення про задоволення вказаних позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки воно ухвалене у відповідності із законом, на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги тотожні доводам позовної заяви, доповнень до неї та наданим в судових засіданнях ОСОБА_3 обґрунтуванню, яким суд першої інстанції в оскарженому ОСОБА_3 рішення надав належну правову оцінку у відповідності до вимог ст.ст.212, 213, 214,215 ЦПК України.

Обґрунтовуючи рішення, суд правильно застосував норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, вирішив справу відповідно до законів, Конституції України, практики ЕСПЛ, розяснень Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Дійсно, вказані позивачем норми закону передбачають право особи на відшкодування моральної шкоди.

Так, положеннями ст. 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч.6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах

Відповідно до статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків.

Свої вимоги про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3 обґрунтовував посиланням на допущену, на його думку, бездіяльність слідчого прокуратури та постанови слідчого прокуратури Харківської області, вважаючи незаконними процесуальні рішення слідчого та прокурора прокуратури Харківської області з огляду на їх скасування слідчим суддею.

Однак ця обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог ОСОБА_3 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Такі процесуальні рішення, на які посилався позивач, та розцінене ним як бездіяльність, інше визначення слідчим обсягу і характеру дії при перевірці заяви про скоєння злочину, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.

Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача.

Чинний КПК України не передбачає оскарження в апеляційному та касаційному порядку ухвали слідчого судді про задоволення скарги заявника(потерпілого) та скасування постанови про закриття кримінального провадження з направленням справи для організації додаткового розслідування з метою додаткової перевірки звернень чи скарг заявника. Така ухвала є остаточною не з метою позбавлення слідчого, прокурора права на її перегляд вищою судовою інстанцією та перевірки законності і обґрунтованості ухвали слідчого судді, а задля забезпечення реалізації заявником права на вирішення його заяви про скоєння злочину і відповідності із нормами процесуального закону, якими регулюється вирішення цього питання.

Ухвали слідчих суддів Червнозаводського районного суду м.Харкова про часткове задоволення скарг ОСОБА_3 на постанови слідчого, свідчать про реалізацію ним передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України, як це помилково вважає апелянт, акцентуючи свої доводи на власному визначенні змісту частини 6 статті 1176 ЦК України.

Крім того, в матеріалах справи містяться також і ухвали слідчих суддів Червнозаводського районного суду м.Харкова про відмову у задоволенні скарг ОСОБА_3 на постанови слідчого прокуратури про закриття кримінального провадження.

Також суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку, що позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому працівниками прокуратури Харківської області моральної шкоди, яка згідно з ч.2 ст. 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; принижені честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Апеляційний суд також відхиляє доводи ОСОБА_3 на доведеність позовних вимог з огляду на надану суду копію ухвали колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.09.2015 року у іншій цивільній справі, розглянутої за касаційними скаргами прокурора м.Житомира на рішення апеляційного суду Житомирської області, оскільки ці справи схожі за змістом позовних вимог, але щодо різних обставин.

Посилаючись на зазначену ухвалу суду касаційної інстанції від 16.09.2015 року, апелянт помилково чи свідомо залишив поза увагою ту обставину, що у справах різний субєктний склад і різні обставини.

Крім того, як правильно зазначив у своєму рішенні суд першої інстанції, ОСОБА_3 на доведено, що реалізація ним передбаченого законом права на оскарження до суду процесуальних рішень слідчого та прокурора завдала йому моральну шкоду.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя П.В. Кісь

Судді: О.А.Кружиліна

ОСОБА_2