Номер провадження: 22-ц/785/1208/16
Головуючий у першій інстанції Малиновський О.М.
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів- Заїкін А.П., Калараш А.А.

За участю секретаря - Томашевської К.В.

Розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_6 правонаступник ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, третя особа Третя регіональна філія Суворовського району Одеської спеціалізованої Біржі нерухомості - -

-про визнання договору купівлі-продажу дійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

12.02.2009 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що 30.07. 1998 року він за договором купівлі-продажу придбав квартиру АДРЕСА_1 у ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та зареєстрованого договору купівлі-продажу за № 98.07-266 Третьою регіональною філією Суворовського району Одеської спеціалізованої Біржі нерухомості. З того часу він став власником квартири , зареєстрував її в органах БТІ та РОН м. Одеси за № 316- стр.58-кн.298 пр., зареєструвався в ній та постійно там проживав з сім»єю, сплачуючи комунальні послуги.

Договір купівлі-продажу квартири був укладений на товарній біржі, а тому не був нотаріально посвідчений, але всі умови договору виконані, продавцю були передані гроші, а покупець отримав квартиру у власність, а тому просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири розташованої 56 у будинку № 71/2 по вул. Генерала Бочарова у м. Одесі

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси позовні вимоги задоволені. Визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 98.07-266 від 03 квітня 2009 року квартири АДРЕСА_1, укладений 30.07.1998 року у Третій регіональній філії Суворовського району Одеської спеціалізованої Біржі нерухомості між ОСОБА_8, ОСОБА_9, яка діяла від імені ОСОБА_10 та підставі довіреності та від імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_11 та ОСОБА_6.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового про відмову в заявлених вимогах, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на те, що рішення порушує його права та обов'язки на цю квартиру, прийнято без його участі так як вона була придбана за кошти від реалізації квартири АДРЕСА_2 де від був власником ? її частини. Батько ж оформив лише на себе цю квартиру та подарував її своїй доньці( його сестрі), а його лише прописали в ній. Після смерті батька його сестра, як власник квартири подала позов до нього про усунення перешкод в праві власності та в незаконний спосіб він позбавлений права власності на житло.

В судове засідання відповідачі та 3-я особа в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином.

В силу ст.305 ч.2 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутністю.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, яка доповіла зміст рішення, вислухавши пояснення сторін, що з'явились перевіривши доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні проводитися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних підстав.

Задовольняючи заявлені вимоги, районний суд виходив з вимог ст.47 ч.2 ЦК України( в редакції 1963 року) з посиланням на те, що угода цілком виконана сторонами та не порушена її форма.

Проте повністю погодитись з таким судженням районного суду не можна з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1 року -помер.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 25.01.2016 року в якості правонаступника позивача буда залучена його дружина- ОСОБА_7

Правонаступник позивача пояснила, що з метою забезпечення квартирою старшої доньки вони продали свою 4-х кімнатну квартиру АДРЕСА_2 та за ці кошти купили квартиру АДРЕСА_1, а різницю коштів віддали старшій доньці. Придбана квартира була зареєстрована на чоловіка на товарній біржі, а інші члени сімї були прописані. Угода була укладена на біржі та нотаріус не міг посвідчити цивільно-провову угоду, а тому він звернувся до суду для визнання її дійсною, оскільки відповідачі виїхали за межі України і в нотаріальному порядку не можна було її укласти.

Матеріалами справи встановлено, що 30.07. 1998 року укладений в Одеській спеціалізованій біржі нерухомості договір купівлі-продажу нерухомого майна № 98.07-266 квартири АДРЕСА_1,між ОСОБА_8, ОСОБА_9, яка діяла від імені ОСОБА_10 та підставі довіреності та від імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_11 та ОСОБА_6. Цей договір був посвідчений та зареєстрований за № 98.07-266 згідно статті 15 Закону України від 10.12.1991 року «Про товарну біржу» .

З часу придбання квартири позивач зареєстрований та проживає в ній, підтвердженням чого є домова книга та реєстрація в паспорті.

Відповідно до реєстрації він зареєстрований як власник в БТІ та РОН м. Одеси за № 316- стр.58-кн.298 пр. на підставі зазначеного договору купівлі-продажу.( а.с.6-7)

Відповідно до ст.ст. 1,2, 15 Закону України «Про товарну біржу» №1956-ХІІ від 10.12.1991 року товарна біржа є організацією, що об'єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов'язаних із ним торгівельних операцій.

Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

За положеннями ст. 47 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Судом встановлено, що в договорі купівлі-продажу, укладеному 30 липня 1998 року на товарній біржі, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, виконали ці умови, і у сторін за договором заперечень щодо переходу права власності до позивача не виникло, що дало суду підстави для застосування вимог ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу, щодо можливості визнання зазначеного договору купівлі-продажу дійсним.

Водночас, необхідно зазначити, що, незважаючи на обов'язковість нотаріальної форми договору купівлі-продажу житла, в якому хоча б однією з сторін є громадянин, законодавство допускало можливість визнання угоди, яка хоча й укладена з порушенням нотаріальної форми, але вважається дійсною.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною. У цьому випадку подальше нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов:

-одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду;

-інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди;

-має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов'язки.

Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) має бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Якщо ж одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального її оформлення, суд має право на вимогу сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною (ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР).

У даному випадку районний суд не звернув уваги на ці положення, а лише виходив з того, що сторони повністю виконали угоду без врахування відсутності доказів ухилення відповідачів від нотаріального оформлення угоди.

Відповідно до ст.58 ч.1 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Між тим відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.58 ч.1 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відсутність відповідачів за межами України вже після укладення договору купівлі-продажу, на котрий посилається позивач, сам по собі не може свідчити про те, що відповідачі ухилялися від нотаріально-посвідченої угоди на час її укладення-30 липня 1998 року, коли вони перебували в Україні та уклали біржову угоду.

Інших доказів, на підтвердження того, що інша сторона ухилялась від нотаріального оформлення угоди позивач не надала.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що має місце не ухилення однієї сторони від нотаріального оформлення договору купівлі-продажу, а небажання обох сторін надати правочину належну форму, що не давало можливості районному суду застосувати ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції помилково застосував ст.47 ч.2 ЦК України, що свідчить про порушення судом вимог ст.212-214 ЦК України та не врахував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, судова колегія приходить до висновку, що з підстав ст. 309 ч.1 п.3,4 ЦПК України рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволені позовних вимог.

Керуючись ст.ст.218, 308,315,317,319 ЦПК України, судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2009 року скасувати.

В позовних вимогах ОСОБА_6 правонаступник ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, третя особа Третя регіональна філія Суворовського району Одеської спеціалізованої Біржі нерухомості про визнання договору купівлі-продажу дійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена на протязі 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Голодуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді А.П. Заїкін

А.А. Калараш