Справа № 369/4604/16-ц Головуючий у І інстанції Пінкевич Н. С.
Провадження № 22-ц/780/5761/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 15.11.2016
УХВАЛА

Іменем України

15 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Олійника В.І.,

суддів Березовенко Р.В., Лівінського С.В.,

при секретарі Спеней І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 травня 2016 року у справі за поданням державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про примусове проникнення до житла боржника, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2016 року державний виконавець ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області звернувся до суду з даним поданням, яке обгрунтовував тим, що у відділі Державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області на виконанні знаходиться виконавчий лист по виконанню рішення суду.

В ході виконання заходів щодо добровільного виконання не вжито. Згідно документів, наданих до відділу, за боржником зареєстровано право власності на будинок, що знаходиться в селі Крюківщина по вулиці Вітряній, 10 Києво-Святошинського району Київської області.

Просив суд ухвалити рішення про примусове проникнення в квартиру боржника ОСОБА_3, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вулиця Вітряна, 10.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 травня 2016 року у задоволенні подання державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про примусове проникнення до житла боржника відмовлено.

На зазначену ухвалу суду з підстав порушення норм процесуального права стягував ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати ухвалу та постановити нову про задоволення подання.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні подання, суд виходив з того, що державним виконавцем не надано суду достовірні докази того, що боржник належним чином повідомлений про час та місце проведення виконавчих дій та ОСОБА_3 ухилилися від виконання вимог державного виконавця щодо допуску до квартири для проведення арешту та опису майна або чинили цьому перешкоди, або те, що іншим чином виконати судове рішення є неможливим.

З такими висновками суду повністю погодитись не можливо.

Відповідно до ст.376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи при виконанні судових рішень вирішується судом за місцем знаходження житла чи іншого володіння за поданням державного виконавця.

Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

За змістом ч.3 ст.10 та ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 22 липня 2015 року Києво-Святошинським районним судом було видано виконавчий лист №369/10184/14ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 911249 грн. 30 коп.

Постановою державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області ВП №48479965 від 19 серпня 2015 року відкрито виконавче провадження та надано строк для добровільного виконання виконавчого напису протягом семи днів з дня винесення постанови.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст.30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК передбачено право на недоторканність житла. У частинах 1, 2 ст.311 ЦК зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду. Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обовязком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобовязань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч.1 ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п.1 ст.17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п.2 ст.29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага. Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Згідно з п.15 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників органів внутрішніх справ, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення.

Пунктом 10 ч. 3 ст. 11 Закону передбачено право державного виконавця на звернення до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання.

Відповідно до частин 2-5, 7 ст.52 Закону №606-ХІV стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобовязаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Зі змісту ст.376 ЦПК вбачається, що вирішення питання про проникнення до житла боржника в судовому порядку може мати місце для встановлення майна боржника чи майна та коштів, належних боржникові від інших осіб.

Отже, як вбачається з аналізу ст.52 Закону та ст.376 ЦПК умовами примусового проникнення до житла боржника для арешту майна, яке там знаходиться, є неможливість виконання рішення в інший спосіб, зокрема за рахунок звернення стягнення на кошти боржника та інше його майно.

Як вбачається з матеріалів справи, у судове засідання виконавець не зявився і матеріалів виконавчого провадження суду не надав. Доказів на підтвердження доводів щодо відсутності боржника ОСОБА_3 в будинку суду не надано. Не надано також пояснень щодо неможливості виконання рішення суду іншим чином. Акти виходу державного виконавця суд вірно оцінив критично, оскільки не подано відомостей про надсилання боржникам повідомлення про виконавчі дії і акти підписані лише державним виконавцем або представником стягувача. Подана інформаційна довідка №58827663 від 11 травня 2016 року містить інформацію лише щодо земельної ділянки. В поданих виконавцем матеріалах відсутні відомості щодо наявності житлового будинку по вулиці Вітряній, 10 в селі Крюківщина. Наявна довідка сільської ради не може бути підтвердженням виникненням у боржника права власності на житловий будинок.

Крім того, в поданих матеріалах є заява ОСОБА_3 із зазначенням іншої адреси проживання та свого телефону. Державний виконавець не надав суду підтвердження повідомлення боржника за даними адресами, телефонами.

Суд першої інстанції вважав, що державним виконавцем не подано суду достовірні докази того, що боржника належним чином було повідомлено про час та місце проведення виконавчих дій і що ОСОБА_3 ухилився від виконання вимог державного виконавця щодо допуску до квартири для проведення арешту та опису майна або чинив цьому перешкоди, або те, що іншим чином виконати судове рішення є неможливим. З цих підстав суд відмовив у задоволенні подання.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, ухвала була прийнята при неповному зясуванні судом обставин, що мають значення для справи.

Державним виконавцем не надано ні суду першої інстанції ні колегії суддів достатніх доказів щодо неможливості виконання рішення суду іншим чином.

При тому оскаржуване рішення було прийняте без стягувачки, так як вона є стороною виконавчого провадження і вона не мала змоги надати свої пояснення та докази. В матеріалах виконавчого провадження маються докази ухилення боржника від виконання зобовязань щодо стягнення з нього коштів. З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо необхідності скасування ухвали і передання питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 травня 2016 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: