РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

11.05.2016 року Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Мартьянової С.М.

при секретарі Турчак М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення коштів з ОСОБА_2, покликаючись на те, що 06.03.2014 року надав ОСОБА_2 грошову позику в розмірі 5360, 00 доларів США, про що останній написав розписку та зобовязався повернути кошти до 01.01.2015 року, однак зобовязання на сьогоднішній день так і не виконав. Згідно розрахунку 3% річних від простроченої суми складають 4608,22 грн. Відтак позивач просить стягнути з відповідача борг згідно офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день подання позову в розмірі 144 758,44 грн. заборгованості з яких: 140150,22 грн. основного боргу за розпискою та 4608,22 грн. 3% річних.

У судове засідання позивач та його представник не з'явилися, представник позивача подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказах, не заперечив щодо заочного розгляду справи. Позовні вимоги просить задоволити в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не зявився, не повідомив про причини неявки, хоч належно повідомлений про час та місце слухання справи, наслідки неявки. Суд вважає за можливе справу слухати у його відсутності, згідно ст.224 ЦПК України, з постановленням заочного рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що у справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу.

Відповідно до ст.ст.3,4 ЦПК, ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у спосіб, визначений законами України. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснювати своє право повністю або частково.

На підставі ст.ст.11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 3 ст.203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Верховний Суд України в постанові від 18.09.2013р. висловив правову позицію, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що належними доказами підтверджено передачу грошей відповідачу.

Перевіривши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Відповідно до розписки від 06.03.2014 року, складеної ОСОБА_2, він отримав від ОСОБА_1 кошти в сумі 5360 доларів США та взяв на себе зобов'язання повернути борг в повному обсязі до 01 січня 2015 року, однак станом на день звернення до суду, гроші відповідач не повернув. Таким чином, загальна заборгованість ОСОБА_2 за розпискою від 06.03.2014 року становить 5360 доларів США, що згідно офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день подання позову становить 140150,22 грн. основного боргу, та 4608,22 грн. 3% річних.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Верховний Суд України в своїй постанові від 29.05.2013р. у справі № 6-39цс13 висловив правову позицію, що з банку (боржника) на користь вкладників (кредиторів) підлягають стягненню проценти за банківськими вкладами за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів, а також три проценти річних та сума боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобовязання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Суд приходить до висновку, що за правилами ст. 360-7 ЦПК України вказаний правовий висновок підлягає застосуванню і до даного спору, оскільки мова йде про стягнення боргу після закінчення терміну дії договору.

Позивач заявив позовну вимогу і просить стягнути проценти і 3 % річних від простроченої суми, передбачені ст. 625 ЦК України.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення у стягненні загальної суми заборгованості 5360,00 доларів США, що згідно офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день подання позову становить 140150,22 грн. основного боргу, та 4608,22 грн. 3% річних.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача суму судового збору в розмірі 1447,58 грн.

Керуючись ст.10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст. 526, 625, 1046, 1049 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 144 758,44 (сто сорок чотири тисячі сімсот пятдесят вісім) гривень 44 коп. заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 1447,58 (одну тисячу чотириста сорок сім ) гривень 58 коп. сплаченого судового збору.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отриманняйого копії.

Суддя Мартьянова С.М.