Провадження №2/522/1949/16
10 березня 2016 року
Приморський районний суд м. Одеси, у складі
головуючого судді Тарасова А.В.,
за участю секретаря судового засідання Ткаченко О.О.,
розглянувши в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про виключення майна з-під арешту, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1, 19.10.2015 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про виключення майна з-під арешту, згідно якого просив скасувати постанову старшого державного виконавця Другого Приморського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_3 за № В-5/181 від 26.03.2014 року про арешт майна ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження, а саме автомобілю НОМЕР_1, 2004 року випуску, зазначаючи, що арешт на автомобіль НОМЕР_1, 2004 року випуску був накладений на підставі постанови №В-5/181 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.03.2014 року з метою виконання виконавчого листа №2п-1668/06, виданого 13.12.2006 року Житомирським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та згоду на заочний розгляд справи.
Представник Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у судові засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 у судові засідання не зявилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не подавала.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зі згоди позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на такі обставини.
Судом встановлено, що 26 березня 2014 року державним виконавцем другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 на підставі виконавчого листа №2п-1668/06 виданого 13.12.2006 року Житомирським районним судом була ухвалена постанова № В-5/181 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а вже 20 жовтня 2014 року старшим державним виконавцем другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 було ухвалено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, а саме виконавчого листа №2п-1668/06 виданого 13.12.2006 року Житомирським районним судом про стягнення з ОСОБА_1І, на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_1 Нікіти на підставі заяви стягувача ОСОБА_4 від 22.07.2007 року, згідно якої претензій по сплаті аліментів стягувач не має та просить повернути виконавчий лист без подальшого його виконання.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно.
Отже, вимоги особи, що ґрунтуються на праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.
Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САА352104, транспортний засіб марки ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2004 року випуску, належить на праві приватної власності ОСОБА_1.
Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майно з-під арешту.
Згідно ст. 391 ЦК України особа має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майно.
Відповідно до ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.
Крім того, відповідно до ч.5 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» у випадку незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.
У звязку з зазначеним, враховуючи те, що постановою державного виконавця, виконавчий документ, був повернутий стягувачу, суд встановив, що підстави перебування майна під арештом відсутні, а отже позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 1, 2,15, 16, 20, 391 ЦК України; ст. 57, 60 Закону України «Про виконавче провадження», -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про виключення майна з-під арешту, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 задовольнити.
Скасувати постанову старшого державного виконавця другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 за №В-5/181 від 26.03.2014 року про арешт майна ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження.
Скасувати арешт накладений на автомобіль НОМЕР_3, 2004 р.в., який був накладений постановою державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 від 26.03.2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача шляхом звернення до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу через Приморський районний суд. м. Одеси до Апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя А.В. Тарасов
10 березня 2016 року