ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6024/15-ц
провадження № 2/753/2695/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Сухомлінова С.М.

секретаря Палій Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору позики і посилався на те, що 19.06.2013р. між сторонами був укладений та нотаріально посвідчений договір, за умовами якого позивач начебто отримав від відповідача 1 532 234,24 грн. грошових коштів, що складає 187 816 доларів США та зобов'язався повернути ОСОБА_3 до 26.06.2013р. зазначену суму. Стверджував, що оспорюваний правочин був вчинений позивачем проти його справжньої волі, внаслідок застосування до нього психологічного тиску з боку відповідача та інших осіб, а тому на підставі ч. 1 ст. 231 ЦК України повинен бути визнаний недійсним.

В судовому засіданні позивач підтримав свій позов, а відповідач позов не визнав і стверджував, що позовні вимоги ОСОБА_2 не доведені належними доказами.

Вислухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним в задоволені позову відмовити, виходячи з наступного.

Як вбачається з договору (а.с.9-10) та пояснень сторін, останні 19.06.2013р. уклали нотаріально посвідчений договір позики, за умовами позичальник ОСОБА_2 отримав від позикодавця ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 1 532 234,24 грн., що еквівалентно 187816 доларів США, і зобов'язався повернути вказану суму позики до 26.06.2013р.

Відповідно п. 4 цього Договору ОСОБА_2 своїм підписом під договором підтвердив факт отримання вказаної суми грошей.

Згідно п. 6 оспорюваного договору, сторони стверджують і повідомляють, що в момент підписання цього договору вони усвідомлюють значення своїх дій і можуть передбачати їх наслідки, розуміють умови цього правочину, свої права та обов'язки за цим договором і при укладанні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними; договір укладався сторонами у відповідності зі справжньою їхньою волею, без будь-якого застосування фізичного та психічного тиску.

Згідно ч. 1 ст. 231 ЦК України, правочин вчинений особою проти її справжньої волі, внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Позивач вказує, що в день укладання договору позики на нього здійснював психологічний тиск відповідач, про що свідчить зроблений ним аудіозапис їх розмови за допомогою мобільного телефону.

Відповідач, не заперечуючи факт самої розмови з позивачем, стверджував, що дана розмова відбувалася не 19 червня 2013 року, а значно пізніше.

За висновками проведеної по справі експертизи (т. 2 а.с.66-68) встановити дійсну дату та час запису розмови на підставі експертних досліджень неможливо.

Враховуючи висновок експертизи, суд не приймає аудіозапис розмови як належний доказ застосування до позивача психологічного тиску.

Також, не належним доказом суд вважає дослідження № 0692 (т.1 а.с.46-48), який не відповідає вимогам ст.ст. 57-59 ЦПК України.

Допитані по справі свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5 пояснили, що записана ОСОБА_2 розмова відбувалася через кілька тижнів після 19 червня 2013 року і в якій мова йшла про заборгованість ОСОБА_2 перед ОСОБА_6, а не перед ОСОБА_3

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пояснили, що вони як дружини позивача та відповідача, відповідно, були присутні 19.06.2013р. при нотаріальному укладанні договору позики, який ОСОБА_2 підписав добровільно і про факт погроз і примусу зі сторони ОСОБА_3 до ОСОБА_2 перед укладанням договору свідкам нічого не було відомо (т.1 а.с.140,141).

Як вбачається з заяви, виконавчого напису, постанов (т.1 а.с.142-145) та пояснень відповідача, останній в липні 2013 року звернувся до приватного нотаріуса Верповської О.В. з заявою про повернення позивачем боргу, а 23.10.2013р. нотаріусом був виданий виконавчий напис і який знаходиться на виконанні у ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві.

Як вбачається з постанови (т.1 а.с.177-180) та пояснень сторін, позивач тільки 23.09.2013р. звернувся з заявою до УБОЗ ГУ МВС України в м. Києві і повідомив про факт примусу зі сторони ОСОБА_3 до укладання ОСОБА_2 19.06.2013р. договору позики на суму 187816 доларів США.

Проведеним розслідуванням не було встановлено в діях ОСОБА_3 ознак кримінального правопорушення.

Відповідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оцінюючи представлені сторонами і прийняті судом докази, суд вважає, що позивачем не доведено, а відповідачем спростований факт того, що оспорюваний правочин був укладений проти справжньої волі позивача внаслідок психологічного тиску щодо нього зі сторони відповідача.

Таким чином, оспорюваний правочин слід вважати дійсним, а позовні вимоги необґрунтованими і не підлягаючими задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва.

СУДДЯ : С.М.Сухомлінов