АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1371/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19,27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

представника позивача ОСОБА_6

представника відповідача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_8, на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 квітня 2016 року по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_9 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_9 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 01.11.2011 року між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_9 було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості.

ОСОБА_9 зобовязання за договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 30.09.2015 року має заборгованість в сумі 11224,28 грн., яка складається: 1203,45 грн. - заборгованість за кредитом; 6410,15 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2600 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 510,68 грн. - штраф (процентна складова).

У звязку з чим, просив суд стягнути з ОСОБА_9 на користь банку заборгованість в сумі 11224,28 грн.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 квітня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 7613,60 грн., з яких 1203,45 грн. тіло кредиту, 6410,15 грн. проценти та 1218 грн. судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права і просить змінити рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 квітня 2016 року в частині відмови в задоволенні вимог щодо стягнення пені та штрафів і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Частково задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_9 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції прийшов до висновку, що умови та правила надання банківських послуг не містять положень про сплату позичальником комісії, а до вимоги про стягнення пені судом застосовано річний строк позовної давності. Інші позовні вимоги задоволено, зазначаючи, що договір повинен виконуватись належним чином.

Проте повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції не є можливим.

Встановлено, що 01.11.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_9 було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості. Відповідно до п.1.1.7.12 умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту укладення. Кінцевий термін дії договору 01.11.2012 року.

ОСОБА_9 підтвердив свою згоду на те, що підписана разом з заявою про надання кредиту та «Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна»: 55 днів пільгового періоду» складає між ним та банком договір. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 статті 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

ОСОБА_9 на протязі 2012 року вносив кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Останній платіж ним зроблений 18 лютого 2013 року в сумі 420 гривень. До суду позивач звернувся з позовом 23.11. 2015 року, в межах трирічного строку позовної давності.

Станом на 30.09.2015 року заборгованість ОСОБА_10 становила 11224,28 грн., яка складається: 1203,45 грн. - заборгованість за кредитом; 6410,15 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2600 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 510,68 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Канівського міськрайонного суду, що оскаржується, з ОСОБА_10 стягнуто на користь позивача тіло кредиту в сумі 1203,45 грн., 6410,15 грн. проценти та 1218 грн. судового збору, а всього 8831,60 гривень, які добровільно сплачені відповідачем 22 квітня 2016 року до вступу рішення в законну силу.

Рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем лише в частині відмови в задоволенні позову за пропуском строку позовної давності про стягнення пені та штрафу.

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Таким чином, пеня - це санкція, яка нараховується від першого дня прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконане.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто упродовж дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

25 грудня 2015 року представник відповідача у своїх запереченнях вказував про застосування строків позовної давності окремо по кожному простроченому платежу (а.с. 51).

За ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що на порушення положень ст. 258 ЦК України зазначену суму пені позивачем розраховано за період, який перевищує один рік.

Тому суму пені в розмірі 2600 грн. необхідно зменшити до 1200 гривень, виходячи із розрахунку суми пені за 360 календарних днів відповідно до довідки про умови кредитування, оскільки нарахування суми пені за період, який перевищує один рік, суперечить вимогам чинного законодавства.

Санкції в вигляді штрафу 500 гривень (фіксована частина) та 510,68 гривни (процентна складова) являються величинами сталими і не залежать від кількості днів що пройшли від початку прострочення платежів за кредитним договором до подання позову.

Так як судом першої інстанції при вирішенні даного спору було зроблено невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до порушення норм матеріального права та неправильного вирішення спору по суті, то рішення суду першої інстанції підлягає до зміни та скасування його в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафів, та ухвалення в цій частині нового рішення, яким позовні вимоги підлягають до задоволення в межах строків позовної давності.

Оскільки позовні вимоги про стягнення пені та штрафів підлягають до задоволення, то відповідно до статті 88 ЦПК України відшкодування судового збору за задоволені позовні вимоги в сумі 1339,80 гривни підлягають до відшкодування за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_8, на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 квітня 2016 року задоволити частково, а рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 квітня 2016 року змінити, скасувавши його в частині відмови в стягненні пені та штрафів.

Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_9 про стягнення пені та штрафних санкцій задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в рахунок відшкодування заборгованості за кредитом (пені та штрафних санкцій) в сумі 2210,68 гривни.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» в рахунок відшкодування судових витрат 1339,80 гривень.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 квітня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_9 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» тіла кредиту в сумі 1203,45 гривни, процентів в сумі 6410,15 гривни та судового збору в сумі 1218 гривни залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після його проголошення, але може бути оскаржене до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з дня його проголошення.

Головуючий :

Судді :