Єдиний унікальний номер 219/6874/15-ц Номер провадження 22-ц/775/663/2016
Єдиний унікальний номер 219/6874/15-ц Головуючий у 1 інстанції Радченко Л.А.
Номер провадження 22-ц/775/663/2016 Доповідач Дундар І.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Дундар І.О.

суддів Корчистої О.І., Тимченко О.О.

за участю секретаря Чуряєва В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Артемівської райдержадміністрації Донецької області про визначення місця проживання малолітньої дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа орган опіки та піклування Артемівської райдержадміністрації Донецької області про визначення місця проживання малолітньої дитини

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_3

на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08 лютого 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Артемівської райдержадміністрації Донецької області про визначення місця проживання малолітньої дитини задоволені: визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з його матір'ю ОСОБА_1 за місцем проживання останньої: АДРЕСА_1. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - орган опіки та піклування Артемівської райдержадміністрації Донецької області, про визначення місця проживання малолітньої дитини відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_3, просив скасувати рішення, та ухвалите нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, а позовні вимоги ОСОБА_2, визначивши місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем проживання його батька - ОСОБА_2, за адресою: АДРЕСА_2, оскільки рішення суду є незаконним, ухвалене з порушенням норм процесуального права та невірним застосуванням норм матеріального права. Ухвалюючи вищезазначене рішення, суд не надав належної оцінки доказам у справі та не правильно застосував положення міжнародних нормативних актів; висновки суду є дискримінаційними.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 та представник органу опіки та піклування Артемівської райдержадміністрації Донецької області Кец О.В. заперечували проти скарги.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином - телефонограмами, які передані 17 березня 2016 року та зареєстровані в Журналі телефонограм за №1322, 1323.

ОСОБА_1 надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції при розгляді справи було встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 04 жовтня 2013 року до 05 листопада 2015 року, від якого мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає з батьком за адресою АДРЕСА_2 мати дитини ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_3 разом з матір'ю ОСОБА_7, де створені належні побутові умови для проживання та виховання сина, знаходиться на обліку в УПСЗН Артемівського райдержадміністрації, характеризується позитивно; батько дитини ОСОБА_2 проживає в належному йому будинку АДРЕСА_2 де є всі необхідні умови для проживання малолітнього сина, працює слюсарем по ремонту газового обладнання на ПрАТ «Бахмутський Аграрний Союз», характеризується позитивно, за висновком органу опіки та піклування доцільно визначити місце проживання дитини з матір'ю.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що кожна зі сторін має належні матеріально-побутові умови для проживання дитини, обоє з батьків характеризуються позитивно; сторонами не надано доказів того, що хтось із них зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини, враховуючи вік дитини, відсутність виключних обставин для розлучення малолітньої дитини з матір'ю дійшов висновку про необхідність визначення місця проживання малолітньої дитини з матір'ю.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Згідно ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року N 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції повно всебічно і об'єктивно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав належну оцінку, правильно застосував матеріальний закон і дійшов обґрунтованого висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини - з матір'ю.

Висновки суду є вичерпними, ґрунтуються на об'єктивно досліджених в судовому засіданні доказах.

В апеляційній скарзі відповідачем не наведено доводів та фактів, які б належали до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов`язує прийняття апеляційним судом рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Ніяких нових доказів чи обставин, які не були предметом розгляду суду першої інстанції та могли б вплинути на рішення суду, відповідачем апеляційному суду не надано.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що визначення місця проживання дитини з матір'ю призведе до кардинальної зміни в її житті, втраті соціальних зв'язків з іншими дітьми, оскільки мати категорично проти відвідування дитиною дитячого садку, не вчинення нею жодної дії в інтересах дитини не можуть бути підставою для скасування рішення виходячи з наступного.

На підставі положень принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Частиною 2 статті 161 СК України чітко визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Отже, на рівні національного законодавства встановлено перелік обставин, за наявності яких малолітню дитину не можуть передати для проживання разом з матір'ю. Такими є: відсутність у матері самостійного доходу; зловживання матір'ю спиртними напоями або наркотичними речовинами; аморальна поведінка матері, яка може зашкодити розвиткові дитини.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що по даній справі такі виключні обставини відсутні.

Доводи апеляційної скарги зводяться до неправильної оцінки судом доказів.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України.

Згідно ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

За вказаних обставин доводи відповідача про неправильну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для задоволенні позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, позивачем не надано.

Рішення суду постановлено з дотримання норм матеріального і процесуального права, в ньому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційний суд на підставі ст.308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст.307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: