Провадження №2/521/1161/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Граніна В.Л., при секретарі Кривошапкові Р.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про визнання договору купівлі - продажу недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання права власності та виселення, -

ВСТАНОВИВ:

Представник Одеської міської ради звернувся з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, про визнання недійсним договору купівлі продажу від 28.04.2012 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, квартири №11-а в будинку по вул. Бабеля у м. Одесі; витребування квартири №11-а в будинку по вул. Бабеля у м. Одесі від ОСОБА_2 на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради; визнати за територіальною громадою м. Одеси право власності на квартиру №11-а в будинку по вул. Бабеля у м. Одесі; стягнути з відповідачів солідарно судові витрати на користь Одеської міської ради у розмірі 3 223 грн. 68 коп.

У підтвердження своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач ОСОБА_1 незаконно заволоділа комунальною власністю територіальної громади м. Одеси, а саме нежитловим приміщенням №11 в будинку №27 по вул. Бабеля в м. Одесі, та в подальшому здійснила її відчуження відповідачу ОСОБА_2 за договором купівлі продажу від 28.04.2012 року.

Відповідачі позовні вимоги не визнали та заперечували проти їх задоволення посилаючись на те, що вони на законних підставах здійснили договір купівлі продажу, внаслідок чого право власності на зазначену квартиру перейшло від ОСОБА_1 до ОСОБА_2

Третя особа ОСОБА_3 просив позов задовольнити частково, а саме в частині визнання недійсним договору купівлі продажу від 28.04.2012 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, квартири №11-а в будинку по вул. Бабеля у м. Одесі, а також в частині стягнення з відповідачів солідарно судові витрати на користь Одеської міської ради.

Вислухавши пояснення позивача, відповідачів, третьої особи, дослідивши надані письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

В судовому засіданні встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була користувачем нежитлового приміщення №11 в будинку №27 по вул. Бабеля у м. Одесі на підставі договору від 12.08.2009 року №45, укладеного з КП «ЖКС «Хмельницький». Надалі ОСОБА_1 реконструювала та переобладнала нежитлове приміщення №11 під житлову квартиру.

В судовому засіданні встановлено, що 07.09.2011 року Малиновським районним судом м. Одеси ухвалено рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання права власності на квартир №11-а в будинку №27 по вул. Бабеля в м. Одесі. В подальшому ОСОБА_1 було відчужено ОСОБА_2 зазначену квартиру на підставі договору купівлі продажу від 28.04.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4

Однак, 13.06.2012 року рішенням апеляційного суду Одеської області задоволено апеляційну скаргу Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, яким вищезазначене рішення Малиновського районного суду м. Одеси було скасовано та у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності відмовлено у повному обсязі.

Так, судом встановлено, що до реконструкції цього приміщення і визнання на нього права власності рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07.09.2011 року, це саме нежитлове приміщення на лежало на праві власності Одеській міській раді з наступних підстав.

Згідно із постановою Кабміну від 05.11.1991 року «Про розмежування державного майна країни між загальнодержавною власністю і власністю адміністративно територіальних одиниць (комунальною власністю)», рішенням Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 рок №266-ХХІ, яким весь житловий і нежитловий фонд міста Одеси був переданий у власність територіальної громади міста, тобто в комунальну власність, зазначене приміщення №11 в будинку «27 по вул. Бабеля у м. Одесі є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси.

Відповідно до ст. 60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоровя, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі обєкти, визначені відповідно до закон як обєкт права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження обєктами права комунальної власності, в том числі виконують усі майнові операції, можуть передавати обєкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування обєктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших субєктів. Обєкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим субєктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею орган, за винятком випадків, передбачених законом.

Згідно із ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», прийняття рішень щодо відчуження комунального майна відбувається виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Також, необхідно зазначити, що рішення про передачу у власність нежитлового приміщення №11 за адресою: м. Одеса, вул. Бабеля, 27, Одеською міською радою не приймалось.

Вимоги позивача в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України - загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину . Одна з таких вимог це те, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

На підставі ст. 388 ЦК Украйни «якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом».

Згідно Правової позиції (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 червня 2014 року № 6-52цс14) «За змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею».

За змістом ст.ст. 215, 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що способом захисту прав є відповідні заходи, які дають обєктивні підстави постраждалій особі відновити становище, яке існувало до порушення і отримати тим самих втрачені блага майнового або немайнового характеру. Відтак у разі, коли обраний спосіб не є таким, що спричинятиме поновлення порушених прав, а тим більш якщо він не передбачений ст. 16 ЦКУ, ст. 20 ГКУ, іншим правовим положеннями законодавчого акту чи договору, суд не має правових підстав для задоволення відповідних позовних вимог.

Разом із цим, суд зазначає, що відповідно до статей 215, 216 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Таким чином, право позивача обрати такий спосіб захисту свого порушеного права як визнання недійсним правочину, стороною якого він не є, залежить від того, чи порушено таким правочином його право. У випадку встановлення такого порушення визнання правочину недійсним є способом захисту порушеного права позивача, який він може обрати на власний розсуд (ст. 20 ЦК України). А порушення прав Одеської міської ради встановлено в тому числі і рішенням апеляційного суду Одеської області від 13.06.2012 року про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Таким чином, суд визнає недійсним договір купівлі - продажу АДРЕСА_1 від 28.04.2012 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4

На підставі ст.ст. 387 та 388 ЦК України, суд вважає за необхідне витребувати від ОСОБА_2 саме нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради.

На думку суду не можуть бути задоволені позовні вимоги Одеської міської ради в частині визнання за нею права власності на реконструйовані приміщення, тому, що на даний час, ці приміщення вважаються такими, що перебудовані самочинно, а згідно ст. 376 ЦК України, суд може визнати право власності тільки за особою, яка здійснила таку перебудову, а ця перебудова була здійснена не Одеською міською радою. Однак, надалі Одеська міська рада в межах своїх повноважень має право вирішити питання про правовий стан цих перебудов, прийняття їх до експлуатації, передачі будь - кому в користування, укладення відповідного договору найму чи при веденню в первісний стан.

Також, не можуть бути задоволені вимоги Одеської міської ради про виселення, тому що позивачем не вказаний конкретний перелік осіб, які підлягають виселенню з відповідним посиланням на норми закону, а крім того, згідно ст.ст. 109-117 ЖК України, виселення можливо тільки з жилих приміщень, а на даний час юридично це приміщення є нежитловим, яке самочинно перебудоване для проживання. І в даному випадку може йти мова тільки про виконання зобовязань про звільнення відповідного приміщення на підставі норм ЦК України. А таких вимог позивач не заявляв. З урахуванням вимого ст..11 ЦПК України суд не може це зробити з власної ініціативи.

Тому що позовні вимоги задоволені частково, суд, з урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України, присуджує судові витрати позивачеві пропорційно ( а не солідарно) до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. А саме суд стягує з відповідачів сплачений судовий збір у розмірі 3 223, 68 грн., крім сплати за вимоги про визнання права власності та виселення.

На підставі норм ст.154 ЦПК України суд скасовує заходи забезпечення позову, які забезпечуються до набрання судовим рішенням законної сили.

Керуючись ст. 203, 215, 216, 387, 388 ЦК України, ст.ст. 109-117 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В

Позовні вимоги Одеської міської ради задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі - продажу АДРЕСА_1 від 28.04.2012 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4

Витребувати від ОСОБА_2 нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради.

В інших позовних вимогах Одеській міській раді про визнання права власності та виселення відмовити.

Стягнути на користь Одеської міської ради судовий збір з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з кожної по 1 611 грн. 84 коп.

Скасувати заходи забезпечення позову накладені ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2016 року у вигляді накладення арешту на ізольовану квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та в цілому складається з однієї житлової кімнати, житловою площею 26,5 кв.м. та підсобних приміщень, загальною площею всієї квартири 51,5 кв.м.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в десяти денний строк з дня проголошення рішення.

Головуючий