АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4321/16 Справа № 201/749/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2016року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк про стягнення грошових коштів відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2016 рокута ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет застави на користь ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2 передав належний йому на праві власності автомобіль марки Мерседес, 2006 року випуску, д/н НОМЕР_1, для реалізації працівнику ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_3

Зазначений автомобіль був реалізований ОСОБА_3 за 17 000,00 доларів США, проте на кредитний рахунок банку, відкритий на імя ОСОБА_2, були зараховані грошові кошти у розмірі 16 000,00 доларів США (грошові кошти у розмірі 8113,04 доларів США були зараховані на погашення простроченого тіла кредиту, 7886,96 доларів США були зараховані на погашення тіла кредиту), у звязку з чим ОСОБА_2 звернувся до правоохоронних органів України про зникнення 900 доларів США з продажу автомобіля.

З листа ПАТ КБ «Приватбанк» № 30.1.0.0/2 110719 / 2042 від 28 жовтня 2011 року, та листа ПАТ КБ «Приватбанк» № 20.1.0.0.0/7-20160314/2747 від 17 березня 2016 року вбачається, що різницю між сумою продажу автомобіля і сумою зарахованою на рахунок погашення заборгованості по кредитним зобовязанням склали витрати на оформлення генерального доручення при проведенні продажу, витрати на зняття автомобіля з обліку в МРЕВ ДАІ, витрати на оплату заборгованості з податку на транспорт, оплату стоянки автомобіля на майданчику банку.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_2 посилався на ст. 1212 ЦК України, якою визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події, та до вимог, зокрема, про повернення виконаного однією із сторін у зобовязанні.

ОСОБА_2 в позові просив повернути йому грошові кошти у розмірі еквівалентному 900,00 доларів США,які отримав безпідставно відповідач ОСОБА_2, при виконанні продажу належного позивачу автомобіля, перебуваючи у трудових відносинах з ПАТ КБ «Приватбанк» та виконуючи відповідне завдання останнього.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутих останнім грошових коштів, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено факту заволодіння відповідачам відповідних грошових коштів.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

ОСОБА_5