У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного

суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Рівненської міської ради, ОСОБА_1 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним рішення Рівненької міської ради, виділення в натурі земельної ділянки,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 липня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку від 25 грудня 2001р. на ім'я ОСОБА_4

Визнано частково недійсним рішення Рівненської міської ради від 10 липня 1997р., в частині передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки розміром 600 м.кв. за адресою вул. Калнишевського, 12 м. Рівне.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що ОСОБА_5 під час видачі державного акту від 25 грудня 2001 року та рішення Рівненської міської ради №220 від 10 липня 1997 року власником спірної земельної ділянки не була, оскільки померла 28 вересня 2001 року, тобто шлюб було припинено внаслідок смерті, а її майно успадковане ОСОБА_3І,, який після відкриття спадщини приватизував земельну ділянку та 25 грудня 2001 року отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку по вул. Калнишевського, 12 у м. Рівне.

Крім того, зазначає, що позивачі пропустили строк позовної давності, оскільки останнім 15 років було відомо про оскаржуване рішення та державний акт на право приватної власності на земельну ділянку.

Просить рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням № 297 виконкому Рівненської міської ради депутатів трудящих від 26 березня 1951 року земельну ділянку по вул. Миловарній, 12 загальною площею 600 кв.м. надано під індивідуальне будівництво ОСОБА_4 (т.1 а.с.163).

Згідно рішення Рівненської міської ради №220 від 10 липня 1997 року спірну земельну ділянку передано у приватну власність ОСОБА_4 (т.1, а.с.143).

25 грудня 2001 року ОСОБА_4 було видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0600 га по вул. Калнишевського, 12 у м. Рівне (т.1, а.с.126).

ОСОБА_4 25 вересня 2006 року склав заповіт, яким все своє майно заповів ОСОБА_1

Після його смерті 25 квітня 2007 року відкрилася спадщина до складу якої входило 453/1000 частки жилого будинку та земельна ділянка площею 0,0600 га по вул. Калнишевського, 12 в м. Рівне.

За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1225 ЦК України і ст.131 ЗК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

З матеріалів справи вбачається, що єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 є відповідачка, яка у встановленому порядку прийняла спадщину у вигляді 453/1000 частки будинку та набула право власності на спірну земельну ділянку загальною площею 0,0600 га в порядку спадкування на підставі ст. 1225 ЦК України.

Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що на момент оформлення права власності на земельну ділянку ОСОБА_4 по вул. Калнишевського, 12 в м. Рівне жилий будинок належав на праві спільної часткової власності позивачам та спадкодавцю ОСОБА_4

Поставновою Верховного Суду України від 30 травня 2012 року розясненно, що під час дії Декрету КМ України від 26.12.1992р. № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» право власності на земельну ділянку посвідчувалось самим рішенням уповноваженого органу про передачу у власність земельної ділянки, тобто рішенням № 220 від 1997р.

Оскільки на той час ОСОБА_4 вже не був власником будинку, то і рішення № 220 і державний акт, виданий на підставі цього рішення, прийняті з порушенням закону ст.. 30 ЦК України від 18 грудня 1990 року.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів отримання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у відповідних органах оспорюваних документів, а тому про наявність Державного акту і рішення ради про приватизацію ОСОБА_2 останні дізналася під час розгляду в суді справ.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позивачами не пропущено строк позовної давності, оскільки остаточними власниками нерухомого майна в натурі відповідно до частки в спірному житловому будинку вони стали 15 грудня 2014 року, що дає їм право претендувати на земельну ділянку, виділеної під забудову зазначеного житлового будинку, а з даним позовом позивачі звернулися до суду 19 січня 2015 року, тобто в межах строку позовної давності.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене без порушень норм матеріального та процесуального права, судом в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, апеляційна скарга не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 липня 2016 року відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий А.М. Шеремет

Судді С.О. Гордійчук

ОСОБА_6