Провадження 2/235/6/16
Справа 235/3077/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2016 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі:

головуючого судді Філь О.Є.

при секретарі Ярмаченко В.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

позивач ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_4, представники третіх осіб Красноармійської міської ради та Управління Держземагенства у Красноармійському районі (не з»явились)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Красноармійську справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи Красноармійська міська рада, Управління Держземагенства у Красноармійському районі, про захист прав землекористувача, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 22.05.2014 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ДП «Центр державного земельного кадастру», треті особи Красноармійська міська рада, Управління Держземагенства у Красноармійському районі, про захист прав землекористувача, зобов'язання вчинити певні дії, в якій просив захистити його право землекористування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, зобов'язати Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» Донецька регіональна філія внести зміни до Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки та формування кадастрового номеру (кадастровий номер НОМЕР_2), а саме зміни до координат земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 з т. Б до т. В таким чином, щоб можливо було використовувати гараж, який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 на межі земельних ділянок (можливість в'їзду з АДРЕСА_1 м. Красноармійська до гаражу визначеному літерою В-1., зобов'язати ОСОБА_4 демонтувати межові стовпчики та межовий паркан побудований нею на межі домоволодінь АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що являється власником житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на жилий будинок від 27.05.1986 року. Земельна ділянка не приватизована.

На території його домоволодіння побудовані наступні господарські споруди: сарай (Г-1), літня кухня (Б-1), гараж (В-1), вбиральня (Д-1), підвал (Е-1).

Відповідачка ОСОБА_4 являється сусідкою позивача та власником житлового будинку по АДРЕСА_2 на підставі Договору дарування, нотаріально посвідченого 22.11.2011 року. До набуття права власності на житловий будинок власником будинку являлася ОСОБА_5. Земельна ділянка не приватизована.

Подача позову зумовлена тим, що восени 2013 року відповідач ОСОБА_4 розпочала зводити між їхніми домоволодіння межові стовпчики та частково паркан (до цього часу чітко визначеної межі не існувало). В результаті цього гараж, який побудовано позивачем в 1986 році, з дозволу колишнього господаря, не можливо використовувати за призначенням, а саме відстань між домоволодінням позивача до межі будинку АДРЕСА_2 складає 2,40 метрів (коли

було 2,90 м), при цьому в бік сусіднього домоволодіння збудоване вимощення. З огляду на це заїхати з вулиці до гаражу не можливо.

З цього приводу позивач звертався до Красноармійської міської ради. В листопаді 2013 року він отримав відповідь на своє звернення, з якої вбачається, що відповідач ОСОБА_4 розпочала будівництво паркану між домоволодіннями згідно Акту приймання-передачі межових знаків земельної ділянки, який є складовою Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки та формування кадастрового номеру, розробленою ДП «Центром державного земельного кадастру» Донецька регіональна філія Красноармійський міський виробничий відділ (надалі ДП «ЦДЗК»)

У зв'язку з цим, він звернувся до відповідача ДП «ЦДКЗ» з заявою щодо внесення змін в координати земельної ділянки таким чином, щоб мати можливість використовувати належний йому гараж за призначенням.

На звернення позивач отримав відповідь № 32 від 03.02.2014 року, якою відповідач відмовився задовольнити вимоги, так як на його думку технічна документація була виконана без порушень.

Однак, позивач вважає, що при розробці технічної документації відповідачем ДП «ЦДКЗ» допущені технічні помилки, що потягли за собою порушення його прав землекористувача.

Так, у відповідності до п. 1.2 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 N 376 (надалі Інструкція), встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

Пунктом 2.3 Інструкції передбачено, що комплекс робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

При цьому згідно п. 2.4 Інструкції, підготовчі роботи включають збір та аналіз виконавцем наявних документації із землеустрою, матеріалів інвентаризації земель, планово-картографічних матеріалів, правових підстав надання земельної ділянки у власність (користування), відомостей про наявність спірних питань щодо меж земельної ділянки, переліку обмежень у використанні земельної ділянки і наявні земельні сервітути, списків координат пунктів державної геодезичної мережі.

П. 2.8. Інструкції визначено, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: … акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Статтею 55 Закону України «Про землеустрій» визначено, що межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.

У разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися.

Виготовлена технічна документація відповідачем ДП «ЦДЗК», не відповідає вищезазначеним приписам закону, так як фактично межові знаки не передавалися. Межа між земельними ділянками не була визначена. Таким чином, підписуючи акт прийому-передачі межових знаків, позивач не розумів, де саме вони повинні встановлюватися.

У відповідності до ст. 37 Закону України «Про державний земельний кадастр», виправлення помилок можливо лише у витязі, довідці з Державного земельного кадастру,

викопіюванні з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру.

Пунктом 156. Постанови Кабінету Міністрів України «Порядок ведення державного земельного кадастру», виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку може здійснюватися також на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) або матеріалів інвентаризації земель чи рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 152, ч. 1 ст. 155 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до абз. 2 п.7 постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст.16 ЦК України).

Згідно ст.158 ЗК України, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

У зв'язку з цим позивач вважає, що відповідач ДП «ЦДЗК» зобов'язаний внести зміни до технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки та формування кадастрового номеру за адресою: АДРЕСА_2 в частині зміни координатів земельної ділянки з т. В до т. Б таким чином, щоб було можливим використовувати належний позивачу гараж, який розташовано за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, вважає, що відповідач ОСОБА_4 зобов'язана демонтувати встановлені нею на межі двох земельних ділянок межові стовпчики та межовий паркан.

02.02.2016 року позивач ОСОБА_3 надав заяву про залишення без розгляду позовних вимог до ДП «Центр державного земельного кадастру», в зв»язку з чим ухвалою суду від 02.02.2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ДП «Центр державного земельного кадастру» про зобов'язання внести зміни до Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки та формування кадастрового номеру залишені без розгляду.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги до ОСОБА_4 підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з»явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначила, що проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі та просить справу розглядати за участю її представника ОСОБА_2

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні.

Представники третіх осіб Красноармійської міської ради та Управління Держземагенства у Красноармійському районі в судове засідання не з»явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив:

Позивач ОСОБА_3 являється власником житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на жилий будинок від 27.05.1986 року. Земельна ділянка не приватизована (а.с. 18).

На території його домоволодіння побудовані наступні господарські споруди: сарай (Г-1), літня кухня (Б-1), гараж (В-1), вбиральня (Д-1), підвал (Е-1) (а.с. 15-17).

Відповідач ОСОБА_4 являється сусідкою позивача та власником житлового будинку по АДРЕСА_2 на підставі Договору дарування нотаріально посвідченого 22.11.2011 року (а.с. 13). До набуття права власності на житловий будинок власником будинку являлася ОСОБА_5. Земельна ділянка не приватизована (а.с. 10, 126).

Восени 2013 року відповідач ОСОБА_4 розпочала зводити між домоволодіння АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 межові стовпчики та частково паркан, що підтверджується фото таблицею (а.с. 95-96) та візуальним оглядом експерта (а.с. 106-109), до цього часу чітко визначеної межі не існувало (а.с. 15-17, 107). В результаті зведення паркану гараж, який побудовано позивачем в 1984 році, з дозволу колишнього господаря, не можливо використовувати за призначенням, а саме відстань між домоволодінням позивача до межі будинку АДРЕСА_2 складає 2,50 метрів. Але межа між земельними ділянками згідно проекту планування і забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 повинна проходити на відстані 2,65 м від житлового будинку АДРЕСА_2, але для можливості проїзду на автотранспорті ВАЗ 2121 до гаражу визначеного літ. В-1, який належний позивачу ОСОБА_3 та розташований у АДРЕСА_1, цієї відстані недостатньо. Для можливості проїзду межа повинна проходити не відстані 3,5 м. Межу слід пересунути на відстань 3,5 м від житлового будинку АДРЕСА_1, щоб ОСОБА_3 можливо було користуватися своїм гаражем: в»їжджати з АДРЕСА_1 автомобілем ВАЗ і при цьому не будуть порушені вимоги норм проїзду, розвороту, які встановлені ДБН В2.3-15 «Споруди транспорту «Автостоянки і гаражі для легкових авто». зазначене підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи № 506 від 15.12.2015 року (а.с. 106-109).

Згідно проекту планування та забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 ділянка наділена рішенням виконкому Красноармійської міської ради депутатів трудящих від 14.07.1971 року № 13, згідно якого відстань між житловим будинком АДРЕСА_1 та межею з домоволодінням АДРЕСА_2 повинна складати 12.0м -2.5м -6.85м = 2,65 м, але згідно фактичних замірів вона складає 2,50 м (а.с. 107 зворотна сторона). За вищевказаним проектом планування і забудови будівля гаражу не була передбачена, але гараж лі. В-1 згідно копії технічного паспорта був побудований у 1984 році (а.с. 17) і відмітка про те, що він самовільно збудований відсутня (а.с. 16). Крім того, оглядом експерта встановлено, що земельні ділянки АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 фактично не мали межевої огорожі, що підтверджується також даними технічного паспорту, тобто на момент побудови гаражу літ. В-1 проїзд до нього був можливий. На теперішній час будівництво паркану відповідачем ОСОБА_4 ві

З цього приводу позивач звернувся до Красноармійської міської ради. В листопаді 2013 року позивач отримав відповідь на своє звернення, з якої вбачається, що відповідач ОСОБА_4 розпочала будівництво паркану між домоволодіннями згідно Акту приймання-передачі межових знаків земельної ділянки, який є складовою Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки та формування кадастрового номеру, розробленою ДП «Центром державного земельного кадастру» Донецька регіональна філія Красноармійський міський виробничий відділ (а.с. 9)

У зв'язку з цим, позивач звертався до ДП «ЦДКЗ» з заявою щодо внесення змін в координати земельної ділянки таким чином, щоб мати можливість використовувати належний йому гараж за призначенням.

На звернення позивач отримав відповідь № 32 від 03.02.2014 року про те, що технічна документація була виконана без порушень (а.с. 8).

Відповідно до положень ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

При цьому, суд виходить з того, що відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно

до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 152, ч. 1 ст. 155 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Відповідно до абз.2 п.7 постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі, одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Згідно листа № 02/1043/2 від 07.11.2014 року державна реєстрація земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_2 не проведена. Але відповідач ОСОБА_4 розпочала будівництво паркану.

Згідно зі ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори в межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7, згідно зі ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

В ході розгляду справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 звертався до органу місцевого самоврядування для вирішення земельного спору щодо встановлення паркану відповідачем ОСОБА_4, але отримав відповідь про те, що ОСОБА_4 розпочала встановлення паркану між домоволодіннями згідно Акту приймання-передачі межових знаків земельної ділянки, який є складовою частиною Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки та формування кадастрового номеру, яка розроблена землевпорядним підприємством «Центр державного земельного кадастру». Та йому було роз'яснено можливість оскаржити ці дії в суді.

Розпочате відповідачем будівництво паркану порушує права позивача ОСОБА_3 як землекористувача, оскільки для користування розташованим на його земельній ділянці гаражем літ.В-1, який було побудовано в 1984 році, межу слід пересунути на відстань 3,5 м від житлового будинку АДРЕСА_1, щоб ОСОБА_3 можливо було користуватися своїм гаражем: в»їжджати з АДРЕСА_1 автомобілем ВАЗ і при

цьому не будуть порушені вимоги норм проїзду, розвороту, які встановлені ДБН В2.3-15 «Споруди транспорту «Автостоянки і гаражі для легкових авто». зазначене підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи № 506 від 15.12.2015 року (а.с. 106-109).

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_3 законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 підлягають стягненню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. (а.с. 1) та витрат по проведенню судової експертизи в розмірі 2952,00 грн.(а.с. 122, 124).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 386, 391 ЦК України, На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 79, 88, 208-209, 212-218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Захистити право землекористування ОСОБА_3 земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов»язати ОСОБА_4 демонтувати межові стовпчики та незакінчений будівництвом межовий паркан на межі домоволодінь АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1.

Стягнути ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, повернення судового збору в розмірі 243,60 грн. та повернення витрат по проведенню судової експертизи в розмірі 2952,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: