Справа № 343/1105/16-ц
Провадження № 22-ц/779/2191/2016
Категорія 30
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:
головуючого Горблянського Я.Д.

суддів: Максюти І.О., Фединяка В.Д.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю: відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, - за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Долинського районного суду від 09 вересня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :
В червні 2016 року представник МТСБУ звернувся в суд з зазначеним позовом, обґрунтувавши тим, що 12.03.2013р. в м. Києві на вул. Горького,84 з вини громадянина ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Део Сенс» з державними номерними знаками НОМЕР_1 , була скоєна дорожньо-транспортна пригода. В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль Фольксваген з номерними знаками НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . У зв`язку з настанням події, передбаченої п. п. "а" п. 41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілій особі в розмірі 4763,43 грн. Посилаючись на ст.ст. 1166, 1188, ч.1 ст. 1191 ЦК України, п.38.2 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач просив суд стягнути з відповідача в порядку регресу 5359,43 грн., з яких 4763,43 грн. - витрати понесені в зв`язку з проведенням регламентної виплати потерпілому та 596 грн. витрат понесених для встановлення розміру збитку та збору документів.

Рішенням Долинського районного суду від 09.09.2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, вважаючи його незаконним, ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення для справи представник МТСБУ подав апеляційну скаргу. Вказує, що посилання суду на те, що автомобіль Део Сенс, реєстраційний номер НОМЕР_1 на час вчинення ДТП належав Київському військовому ліцею ім. І.Богуна, не підтверджено жодними доказами, крім слів відповідача. Згідно відомостей з журналу обліку ДТП МВС України зазначений автомобіль належить Міністерству оборони України. Позивачу не вдалось встановити чи завдання шкоди відбулось під час виконання ОСОБА_1 своїх службових обов`язків, а відповідачем не підтверджено належними засобами доказування, що даний автомобіль належить військовому ліцею ім. І.Богуна. Крім того, відповідач в встановленому процесуальним законодавством порядку не заявив про третю особу військовий ліцей ім. І.Богуна. Також представник позивача зазначив, що регламентна виплата здійснена ОСОБА_2 , яка представляла інтереси власника постраждалого транспортного засобу на підставі довіреності. Тому просив, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Представник апелянта в судове засідання не прибув, хоча належним чином повідомлений про час і місце розгляду апеляційної скарги. Тому апеляційну скаргу слід розглянути у відсутності представника апелянта.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Даним вимогам законодавства оскаржуване рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, відповідно до вимог ст. 59 ЦПК України, які б встановлювали обов`язок ОСОБА_1 нести відповідальність по відшкодуванню виплачених страхових сум перед МТСБУ

Судом першої інстанції на підставі досліджених доказів встановлено, що згідно з постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.05.2013 року ОСОБА_1 12.03.2013 року о 14 год. 10 хв. в м. Києві, по вул. Горького, 84, керуючи автомобілем "Део Сенс", державний номерний знак НОМЕР_1 , не дотримався безпечного бокового інтервалу під час об`їзду перешкоди та допустив зіткнення з іншим автомобілем, та будучи причетним до ДТП залишив місце ДТП. ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. ст. 122-4 та 124 КУпАП.

В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль «Volkswagen Transporter T5» з номерними знаками « НОМЕР_2 » під керуванням ОСОБА_3 . Відповідно до копії витягу зі Звіту про оцінку автомобіля від 27.06.2013 р. вартість відновлювального ремонту досліджуваного КТЗ з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників становить 5716,11 гривень.

Відповідно до наказу МТСБУ № 428 від 19.11.2013р. позивачем було прийнято рішення про виплату ОСОБА_2 (яка представляла інтереси ОСОБА_3 на підставі довіреності), відшкодування в розмірі 4763,43 грн. страхового відшкодування які було сплачено 22.11.2013року.

25.11.2013р. МТСБУ звернулось до відповідача з листом про компенсацію в добровільному порядку витрат, понесених у зв`язку з проведенням регламентної виплати потерпілому, а також витрат, понесених МТСБУ для встановлення розміру збитку та збору документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу (далі -ЦК) України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок про те, що водій транспортного засобу, винний у заподіянні шкоди іншій особі, може нести відповідальність перед страховиком в порядку регресу лише у випадку, коли він є власником вказаного джерела підвищеної небезпеки або на відповідній правовій підставі володіє ним.

Відповідач не був власником автомобіля марки «Део Сенс», на якому вчинив дорожньо-транспортну пригоду, та не володів ним на підставі будь-якого речового права, а в момент заподіяння шкоди виконував обов`язки військової служби.

Так, як вірно досліджено судом та підтверджує копією військового квитка ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , виданого Долинським військовим комісаріатом Івано-Франківської області 22.05.2012 року, відповідач ОСОБА_1 12.03.2013р., на момент скоєння ДТП, проходив строкову військову службу в м. Києві. Так, останній з 23.05.2012 року призначений по службі на посаду водія, з 10.09.2012 року - старшим водієм Київського військового ліцею ім. І.Богуна, а на підставі наказу від 23.04.2013 року №78 звільнений в запас.

Відповідно до відомостей з журналу реєстрації ДТП МВС України №9170418 на час скоєння ДТП автомобіль «Део Сенс», державний номерний знак НОМЕР_1 належав Міністерству оборони України (а.с.41).

Даних про те, що відповідач заволодів транспортним засобом за допомогою протиправних дій в матеріалах справи немає, а відтак очевидним є, що транспортний засіб Міністерства оборони України використовувався при виконанні військових обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК).

Отже ОСОБА_1 не може відповідати перед третіми особами, в тому числі й в порядку регресу, за шкоду, заподіяну ним під час проходження ним військової служби, керуючи джерелом підвищеної небезпеки, володільцем якого він не був.

Позивач МТСБУ не заявив клопотання про залучення до участі в справі як відповідача власника джерела підвищеної небезпеки, яким була заподіяна шкода, а без такого клопотання суд не вправі був зробити це з власної ініціативи.

Виходячи з викладеного, давши вірну правову оцінку обставинам справи та наданим сторонами доказам, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.,303,307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України - відхилити.

Рішення Долинського районного суду від 09 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Я.Д. Горблянський
І.О. Максюта
В.Д. Фединяк