Справа № 308/5500/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2016 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді Данко В.Й.,

при секретарі Павлюх Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача банківських послуг шляхом визнання неправомірними дії банку про нарахування процентів та зобовязання здійснити перерахунок розміру кредитної заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача банківських послуг шляхом визнання неправомірними дії банку про нарахування процентів та зобовязання здійснити перерахунок розміру кредитної заборгованості. Мотивую свої вимоги вказує на те, що 11.04.2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник ПАТ КБ «ПриватБанк») було укладено Кредитну угоду №221079-SOGL, відповідно до якої позивач отримав кредит в кредит грошові кошти в розмірі 38000 дол. США із сплатою 17% річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення не пізніше 08.04.2011 року. В якості забезпечення виконання зобовязань за Кредитною угодою 11.04.2008 року між ОСОБА_1 та відповідачем було укладено Договір застави автотранспорту, згідно з яким передав позивач передав в заставу Банку належні йому транспортні засоби, а саме сідловий тягач «VOLVO FH12 420», кузов №YV2A4B3A4WB189702, р.н.з АО 1983 АС, та напівпричіп бортовий «KOGEL SN 24», шасі №WKOSN0024S1167113, р.н.з АО 1250 ХХ. Згодом, не маючи можливості виконувати зобовязання по Кредитній угоді з повернення кредиту і сплати процентів за користування ним, ОСОБА_1 29 грудня 2009 року передав представникам відповідача за двома відповідними актами вказані вище Тягач і Напівпричіп для подальшої їх реалізації і направлення виручених коштів на погашення заборгованості за вказаною Кредитною угодою. Факт передачі Банку вказаних транспортних засобів для реалізації стверджується адресованим органу ДВС листом Банку від 09.02.2010 року №544 про повернення без виконання виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на ці транспортні засоби. Після цього ОСОБА_1 не отримував від ПАТ КБ «ПриватБанк» жодної інформації стосовно реалізації переданих йому транспортних засобів і скерування коштів від цього на погашення кредитної заборгованості. Про продаж вказаних транспортних засобів, дату продажу та порядок оформлення продажу позивач дізнався після того, як Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області ухвалою від 26.05.2015 року у цивільній справі №308/4315/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Кредитною угодою, задовольнив клопотання ОСОБА_2 про витребування від ПАТ КБ «ПриватБанк» доказів проведення реалізації цих транспортних засобів. Так, з наданих Банком суду документів стало відомо, що ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором, оформленим довідкою рахунком ТОВ «АВТО БІЗНЕС» (Серії КІМ №462365) 07 грудня 2010 року продав Напівпричіп громадянину ОСОБА_3, а за договором, оформленим довідкою рахунком ТОВ «Агентство незалежних експертиз» (Серії КІМ №669577) 01 квітня 2011 року продав Тягач громадянину ОСОБА_4 Оскільки, ані законодавством, ані Договором застави автотранспорту не визначений відповідний строк, протягом якого Банк зобовязаний реалізувати передані йому заставлені транспортні засоби, така реалізація повинна бути ним проведена протягом розумного строку у відповідності до вимог ст.509 ЦК України щодо ґрунтування зобовязання на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Однак, після передання ОСОБА_1 відповідачу заставлених транспортних засобів наступили Новорічні і Різдвяні свята, достатнім, а відтак і розумним строком для здійснення реалізації цих транспортних засобів був строк до 01 березня 2010 року. Однак, ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснив таку реалізацію тільки 07.12.10 року та 01.04.11 року, ухиляючись тим самим від своєчасного вчинення дій по їх реалізації. Таке ухилення відповідача від своєчасної реалізації заставлених транспортних засобів зумовило і неможливість вчинення позивачем їх реалізації для задоволення вимог Банку, а тому такі дії відповідача підлягають кваліфікації як невжиття заходів щодо зменшення збитків та зумовлюють виникнення прострочення з боку Банку, як кредитора, виконання своїх зобовязань. Таким чином, ОСОБА_1 підлягав звільненню від сплати процентів за Кредитною угодою протягом періоду від 01.03.2010 року (розумного терміну для реалізації ТЗ) до 01 квітня 2011 року (останньої дати реалізації ТЗ). Оскільки, дії ПАТ «ПриватБанк» по нарахуванню позивачу у цей період часу процентів за користування кредитом є неправомірними, просить суд задовольнити позов, та винести рішення, яким визнати неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» по нарахуванню з 01.03.2010 року по 01.042011 року ОСОБА_1 процентів за кредитною угодою від 11.04.2008 року №221079-SOGL, зобовязати ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок заборгованості за Кредитною угодою від 11.04.2008 року №221079-SOGL із врахуванням звільнення ОСОБА_1 від процентів за період з 01.03.2010 року по 01.04.2011 року, стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати з оплати правової допомоги в розмірі 5000грн.

Представник позивача ОСОБА_5 в судове засідання не зявився. Однак, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судове засідання не зявилася. Однак, надала суду заяву, в якій просила відмовити в задоволені даного позову на підставі поданих раніше письмових заперечень, а також просила розглянути даний позов за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов є обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав.

По справі встановлено, що 11.04.2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник ПАТ КБ «ПриватБанк») було укладено Кредитну угоду №221079-SOGL, відповідно до якої позивач отримав кредит в кредит грошові кошти в розмірі 38000 дол. США із сплатою 17% річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення не пізніше 08.04.2011 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією такої угоди.

В якості забезпечення виконання зобовязань за Кредитною угодою 11.04.2008 року між ОСОБА_1 та відповідачем було укладено Договір застави автотранспорту, згідно з яким передав позивач передав в заставу Банку належні йому транспортні засоби, а саме сідловий тягач «VOLVO FH12 420», кузов №YV2A4B3A4WB189702, р.н.з АО 1983 АС, та напівпричіп бортовий «KOGEL SN 24», шасі №WKOSN0024S1167113, р.н.з АО 1250 ХХ.

У відповідності до п.22 Договору застави автотранспорту від 11.04.2008 року заставодержатель має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет застави: 1. Передача Предмету застави у власність Заставодержателю в рахунок виконання забезпечених предметом застави зобовязань; 2. Продаж Заставодержателем Предмету застави шляхом укладення договору купівлі продажу з іншою особою покупцем або на публічних торгах.

З наявної в матеріалах справи копії Виконавчого напису від 05.10.2009 року, виданого приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу вбачається, що станом на 16.09.2009 року заборгованіст ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» становить 35085,94 дол. США (еквівалент 280834,81грн.), з яких 22507,70 дол. США основний боргу по кредиту, 7667,15 дол. США прострочений основний борг, 322,62 дол. США нараховані відсотки, 4588,47 дол. США прострочені відсотки. Окрім того, витрати за складання виконавчого напису складають 2808грн. Таким чином, всього до стягнення підлягають 283642,81грн.

Судом встановлено, що з метою врегулювання питання щодо погашення наявної заборгованості, ОСОБА_1 29 грудня 2009 року за актами приймання передачі, добровільно передав ПАТ КБ «ПриватБанк» предмети застави, а саме сідловий тягач «VOLVO FH12 420», кузов №YV2A4B3A4WB189702, р.н.з АО 1983 АС, та напівпричіп бортовий «KOGEL SN 24», шасі №WKOSN0024S1167113, р.н.з АО 1250 ХХ, що підтверджується нявними в матеріалах справи відповідними актами.

Згідно із цими актами вказані предмети застави перебувають у технічно справному стані, їх передано представникам банку ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

З пояснень, наданих представником позивача в попередніх судових засіданнях вбачається, що про продаж вказаних транспортних засобів, дату продажу та порядок оформлення продажу ОСОБА_1 дізнався після того, як Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області ухвалою від 26.05.2015 року у цивільній справі №308/4315/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Кредитною угодою, задовольнив клопотання ОСОБА_2 про витребування від ПАТ КБ «ПриватБанк» доказів проведення реалізації цих транспортних засобів.

Оскільки, ані законодавством, ані Договором застави автотранспорту не визначений відповідний строк, протягом якого Банк зобовязаний реалізувати передані йому заставлені транспортні засоби, така реалізація повинна бути ним проведена протягом розумного строку у відповідності до вимог ст.509 ЦК України щодо ґрунтування зобовязання на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Однак, після передання ОСОБА_1 відповідачу заставлених транспортних засобів наступили Новорічні і Різдвяні свята, достатнім, а відтак і розумним строком для здійснення реалізації цих транспортних засобів був строк до 01 березня 2010 року.

Однак, з наданих Банком суду документів вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором, оформленим довідкою рахунком ТОВ «АВТО БІЗНЕС» (Серії КІМ №462365) 07 грудня 2010 року продав Напівпричіп громадянину ОСОБА_3, а за договором, оформленим довідкою рахунком ТОВ «Агентство незалежних експертиз» (Серії КІМ №669577) 01 квітня 2011 року продав Тягач громадянину ОСОБА_4

З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за Кредитною угодою №221079-SOGL від 11.04.2008 року вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» в період з моменту настання найбільш розумного строку 01 березня 2010 року по день реалізації останнього предмету застави ОСОБА_1 продовжувалось нарахування процентів за невиконання умов Кредитної угоди.

З поданих в попередніх судових засіданнях представником відповідача заперечень, вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» проведено всі необхідні дії та здійснено реалізацію переданого позивачем заставного майна, виручені кошти зараховані в рахунок погашення заборгованості за Кредитною угодою, а саме: 7107,08грн. погашення тіла та 7107,07грн. погашення відсотків. Однак, виручених коштів від реалізації заставного майна не було достатньо для погашення заборгованості за даного Кредитною угодою.

Разом з тим, за змістом ч.4 ст.613 ЦК України боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора, тобто у випадку, якщо кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають iз суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку (частина перша цієї статті).

Якщо боржник доведе, що не виконав грошового зобов'язання через прострочення кредитора, він звільняється від відповідальності, передбаченої ст.625 ЦК України, оскільки порушення грошового зобов'язання у вигляді його прострочення боржником не настало i в такому разі вважається, що виконання зобов'язання відстрочено на час прострочення кредитора (частина друга ст.613 ЦК України).

Таким чином, ураховуючи суть взаємоповязаних кредитних і заставних зобовязань, факт прийняття кредитором від боржника предмета застави для його подальшої реалізації, що передбачено умовами пункту 22 укладеного між сторонами Договору застави автотранспорту від 11.04.2008 року, породжує для кредитора обовязок вчинити необхідні для цього дії протягом розумного строку (якщо відповідний строк не визначено законом або договором). Ухилення від учинення таких дій зумовлює виникнення прострочення з боку кредитора.

Представник відповідача також в попередніх судових засіданнях пояснила, що ПАТ КБ «ПриватБанк» відразу, з моменту передачі ОСОБА_1 заставного майна розпочали процедуру його реалізації для погашення, наявної в позивача кредитної заборгованості. Однак, покупці на придбання такого майна знайшлися тільки 07.12.2010 року та відповідно 01.04.2011 року.

Однак, на неодноразову вимогу суду, представник відповідача не надала жодного доказу, який би підтверджував факт дотримання розумних строків з моменту реалізації такого майна, а саме дати оголошення проведення публічних торгів з реалізації майна та іншого належного доказу.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст. 57 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дії ПАТ КБ «ПриваатБанк» по нарахуванню з 01.03.2010 року по 01.04.2011 року ОСОБА_1 процентів за Кредитною угодою №221079-SOGL від 11.04.2009 року є неправомірними, оскільки ухилення кредитора від реалізації предмета застави та неможливість вчинити боржникові аналогічні дії, спрямовані на задоволення вимог Заставодержателя, суд кваліфікує як невжиття заходів щодо зменшення збитків, завданих порушенням зобовязання, та призводить до прострочення самого кредитора.

У відповідності до ч.1 ст.84 ЦПК України витрат, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

З наявного в матеріалах справи Розрахунку вартості правової допомоги вбачається, що витрати ОСОБА_1 на надання правової допомоги становлять 5000грн.

У відповідності ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенні в повному обсязі.

Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, з ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1378грн.

Керуючись ст.ст. 526, 530, 610, 611, 612, 613, 622, 624, 625, 651, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.10, 11, 15, 54 60, 84, 88, 209, 212, 213 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача банківських послуг шляхом визнання неправомірними дії банку про нарахування процентів та зобовязання здійснити перерахунок розміру кредитної заборгованості задовольнити.

Визнати неправомірними дії Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» по нарахуванню з 01.03.2010 року по 01.04.2011 року ОСОБА_1 процентів за Кредитною угодою №221079-SOGL від 11.04.2008 року.

Зобовязати Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (код за ЄДРПОУ №14360570), що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50 здійснити перерахунок заборгованості за Кредитною угодою №221079-SOGL від 11.04.2008 року із врахуванням звільнення ОСОБА_1 від процентів за період з 01.03.2010 року по 01.04.2011 року

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код за ЄДРПОУ №14360570), що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50 на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1 витрати з оплати правової допомоги в розмірі 5000/пять тисяч/грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код за ЄДРПОУ №14360570), що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50 на користь держави судовий збір в розмірі 1378/тисяча триста сімдесят вісім/грн.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку шляхом подання протягом десяти днів апеляційної скарги до Апеляційного суду Закарпатської області набере законної сили в разі неподання такої в установлений строк.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: ОСОБА_9