Справа № 357/4056/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Рябченко Л. А. ,

при секретарі Кривенко О. С.,

з участю адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду № 5 цивільну справу за позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

ОСОБА_6

про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, просить стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 47 137 грн. 68 коп., моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., та судові витрати по справі.

Вимоги обґрунтував тим, що 12.06.2014 року близько 08 год. 45 хв. на перехресті б-ру 50-річчя Перемоги та вул. Б.Хмельницького в м. Білій Церкві Київської області сталося зіткнення автомобіля НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_6, який перебував у нетверезому стані, з автобусом MERCEDES-BENZ 316 CDI д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3.

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у кримінальній справі ОСОБА_6 засуджений за статтею 286 Кримінального кодексу України до 2-х років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки, на підставі статтей 75, 76 ККУ звільнений від відбування основного покарання з випробуванням - іспитовим строком 2 роки.

16.06.2014 року позивач направив ПрАТ СКУкраїнський страховий стандарт повідомлення про настання події, яка в подальшому була визнана страховим випадком. 24.07.2014 СК виплатила страхове відшкодування за шкоду, заподіяну автобусу, у розмірі 45000 грн., згідно платіжного доручення № 417.

Згідно Висновку №158 судової автотоварознавчої експертизи про визначення матеріального збитку, заподіянного ушкодженням колісного транспортного засобу автомобіля НОМЕР_3, складеного 19.06.2014, внаслідок ДТП завданий матеріальний збиток у розмірі 92137,68 грн.. Проте, відновити автомобіль не вдалося, занадто значні ушкодження були завдані.

Власником автомобіля НОМЕР_1, є ОСОБА_4, який перебуває у шлюбі з ОСОБА_5, автомобіль є спільною власністю подружжя, тому позивач вважає, що за заподіяні йому збитки повинні відповідати і власники разом з винною особою в солідарному порядку.

Внаслідок ДТП позивач зазнав душевні страждання, які відчуває по даний час. У момент аварії переніс дуже сильне потрясіння, шок. При зіткненні транспортних засобів автомобіль MERCEDES-BENZ 316 CDI, на якому здійснювалося маршрутне перевезення пасажирів, вдарився об бордюр, перевернувся, збив пішохода. В автобусі знаходилися також діти, чувся крик, стогін людей. Позивач, як водій, відчував за них відповідальність, хвилювався щоб не стався вибух, намагався звільнити людей з автобуса, які були окровавлені. Постійно перед його очима прокручувалася подія, що сталася. Постійно думав про те, що він міг зробити, щоб уникнути ДТП. Вкрай переймався з цього приводу. Змінився психологічний стан, нервував, перебував у пригніченому стані, втратив спокій, сон та апетит. Був позбавлений засобу забезпечення доходу для своєї сім'ї, яка складається з позивача, дружини, сина та доньки. Втративши власний автомобіль, був вимушений звільнитися з автобусного парку. Близько року не міг влаштуватися на роботу. Внаслідок ДТП позивач значних тілесних ушкоджень не мав, тому у лікувальний заклад не звертався. Морально підтримували рідні та дружина. Завдану моральну шкоду оцінює 20000грн..

В судовому засіданні позивач та його представники підтримали заявлені вимоги. Додатково просили стягнути витрати на правову допомогу адвокатів у розмірі 18800грн..

Відповідач ОСОБА_6 - позов визнав частково. Проте, у якому розмірі визнає матеріальну та моральну шкоду не зміг зазначити, пославшись на те, що він розуміє свою вину, але не має коштів на відшкодування, оскільки сплачує потерпілим, що зазнали тілесних ушкоджень внаслідок ДТП в розмірі 24000 грн. та страховій компанії в порядку регресу в розмірі 45000 грн.. Працює на ПрАТ «Росава», має невисокий дохід, дружину інваліда ІІІ групи. Поставив під сумнів заподіяну позивачу моральну шкоду. Пояснив, що автомобіль фактично придбав у ОСОБА_7, проте зареєструвати його на себе не зміг за відсутністю необхідних коштів.

Відповідачі - ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання не зявлися, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. В задоволенні позовних вимог, предявлених до них просили відмовити, в звязку з тим, що володільцем транспортного засобу та винною особою у ДТП є водій ОСОБА_6. Автомобіль ними був переданий за довіреністю ОСОБА_7 30.03.2011.

Заслухавши доводи сторін, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні встановлено, що 12.06.2014 близько 08 год. 45 хв. водій ОСОБА_6, в порушення вимог п. п. 2.9 (а), 2.3 (б), 10.1, 16,13 Правил дорожнього руху України, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, керував автомобілем НОМЕР_4, рухався по бул. 50-річчя Перемоги та доїхавши до нерегульованого перехрестя з вул. Б.Хмельницького в м. Біла Церква, перед поворотом ліворуч не надав дорогу транспортному засобу, що рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку, а саме: автобусу «MERCEDES-BENZ 316 CDI», д.н.з. НОМЕР_2, не зупиняючись, продовжив рух, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з вказаним автобусом під керуванням водія ОСОБА_3. Внаслідок зіткнення вказаних транспортних засобів автобус «MERCEDES-BENZ 316 CDI», д.н.з. НОМЕР_2 виїхав на тротуар біля правого краю дороги бул. 50- річчя Перемоги, де допустив наїзд на пішохода та перекинувся на правий бік.

В результаті ДТП пасажири автобуса «MERCEDES-BENZ 316 CDI»: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та пішохід ОСОБА_11 отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості та були визнані потерпілими від злочину.

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 11.12.2014 по кримінальній справі № 357/15429/14-к ОСОБА_6 засуджений за ч.1 ст. 286 Кримінального кодексу України до 2-х років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки, на підставі статтей 75, 76 ККУ звільнений від відбування основного покарання з випробуванням - іспитовим строком 2 роки. На користь потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто по 12000 грн. на рахунок кожного.

Згідно з Висновком №158 від 19.06.2014 судової автотоварознавчої експертизи про визначення матеріального збитку, заподіянного ушкодженням колісного транспортного засобу автомобіля НОМЕР_3, внаслідок ДТП, матеріальний збиток становить 92137,68 грн..

24.07.2014 ПрАТ СКУкраїнський страховий стандарт за заявою позивача про настання події, яка в подальшому була визнана страховим випадком, виплатила страхове відшкодування за шкоду, заподіяну автомобілю НОМЕР_3,, у розмірі 45000 грн. (45675 грн. 675 грн. комісійні банку), згідно платіжного доручення № 417. Сума виплати підтверджується також листом ПрАТ СКУкраїнський страховий стандарт № 0444 від 9.03.2016.

Згідно з полісом АС 9042487 обов'язкового страхування

цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних

засобів, виданим ПрАТ СКУкраїнський страховий стандарт, строк дії якого з 18.11.2013 по 17.11.2014, забезпеченим транспортним засобом є автомобіль НОМЕР_4, страхувальником - ОСОБА_6.

Автомобіль «ВАЗ-21053», легковий седан-В, 1990 р.в., р.н. НОМЕР_5, зареєстрований за ОСОБА_4 21.05.1998, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу КХС № 179720. Право представляти інтереси власника з питань володіння, користування і розпорядження з правом продажу ОСОБА_4 надав на підставі довіреності від 30.03.2011 ОСОБА_7, який в свою чергу уповноважив ОСОБА_6 продати вищевказаний автомобіль та надав право представляти його інтереси на підставі довіреності від 13.02.2012.

Відповідно до п.2.2 ПДР (в редакції, що діяла станом на 12.06.2014):

«Власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.»

На момент ДТП автомобілем «ВАЗ-21053», легковий седан-В, 1990 р.в., р.н. НОМЕР_5, на відповідній правовій підставі керував водій ОСОБА_6.

Автомобілем «MERCEDES-BENZ 316 CDI», автобус пасажирський, 2005 р.в., р.н. НОМЕР_2, керував власник ОСОБА_3 та здійснював перевезення пасажирів на маршруті № 26, згідно подорожнього листа від 12.06.2014, виданого ПАТ «Білоцерківський автобусний парк», де працював позивач з 12.10.2012. Згідно із записами у трудовій книжці, ОСОБА_3 звільнився з ПАТ «Білоцерківський автобусний парк» 17.10.2014 на підставі ст.38 КЗпП України.

Проте, як пояснив позивач, на маршруті він не працював з моменту ДТП, що сталася 12.06.2014, оскільки «втратив» власний автомобіль, на якому здійснював перевезення пасажирів. Крім того, він не сідав за кермо близько пів року через страх та психологічний стан після ДТП. Влаштувався на роботу 2.06.2015 ПП «Магістраль-буд» на посаду механіка-водія, про що свідчить довідка № 3 від 3.06.2016.

Відповідач ОСОБА_6 працює на ПрАТ «Росава» та має середню місячну заробітну плату за період з 12.2015 по 05.2016 в розмірі 5045,42грн., отримує - за вирахуванням податку з доходів фізичних осіб та утримань, що здійснюються згідно виконавчих листів суду, в розмірі 2842,67 грн.. На підтвердження свого матеріального стану відповідач подав довідку МСЕК про хворобу дружини ОСОБА_12, яка є інвалідом ІІІ групи. Просить врахувати надані ним докази при визначенні розміру відшкодування.

Відповідно до ч.1. п.1 ч.2 ст.22 ЦК України:

«Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).»

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1187 ЦК України:

«Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, … тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.»

У п.4 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1991 «Про практику розгляду судами цивільних прав за позовами про відшкодування шкоди» (з відповідними змінами):

«Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку

діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність

заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а

також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню

предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи

іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова

відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має

наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при

мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у

випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється

юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела

підвищеної небезпеки в силу права власності, повного

господарського відання, оперативного управління або з

інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).»

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України:

«Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.»

Згідно ст.1194 ЦК України:

«Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому (лише) різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою».

Аналогічні положення містить ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Враховуючи, що позивачу було завдано шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, з вини відповідача ОСОБА_6, який на відповідній правовій підставі володів транспортним засобом, відповідно до вимог ПДР України та вимог ЦК України, суд вважає за необхідне стягнути завдану матеріальну шкоду - різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, та моральну шкоду - саме з ОСОБА_6. Суд вважає, що заподіяна шкода стягненню з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 не підлягає. Таким чином, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст.23 ЦК України:

«Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.»

Суд прийшов до висновку, що моральна шкода була заподіяна позивачу неправомірними діями відповідача ОСОБА_6 та полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у звязку з протиправною поведінкою відповідача та у звязку з пошкодженням його майна. Як пояснив позивач та його дружина ОСОБА_13, допитані у судовому засіданні як свідки, душевні страждання він відчуває по даний час. Внаслідок ДТП переніс дуже сильне потрясіння та шок, хвилювання за постраждалих осіб, змінився психологічний стан: нервував, перебував у депресивному стані, втратив спокій, сон та апетит, не міг нормально спілкуватися із дружиною та дітьми, був позбавлений засобу забезпечення доходу для своєї сім'ї, втратив роботу, тривалий час не міг влаштуватися на нову, близько пів року не міг сісти за кермо через психологічний стан. Суд вважає обґрунтованою заподіяну позивачу моральну шкоду в розмірі 20000грн..

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України:

«Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.»

Враховуючи, що судовий збір за розгляд позовних вимог майнового та немайнового характеру становить 1102 грн. 40 коп. (включаючи витрати на забезпечення позову), то зазначена сума судових витрат підлягає до стягнення з відповідача, а надмірно сплачені позивачем судові витрати підлягають поверненню в розмірі 333 грн. 58 коп. (1435,98 1102,40).

Що стосується судових витрат позивача на правову допомогу, то суд вважає, що вимоги про їх стягнення з відповідача підлягають до часткового задоволення.

Так, згідно з ч.ч. 13 ст.79 ЦПК України:

«Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу.»

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.84 ЦПК України:

«Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.»

Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлює граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних та адміністративних справ.

Відповідно до ст.1 Закону:

«Розмір компенсації витрат на правову допомогу у

цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні,

на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в

адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може

перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної

заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка

надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення

окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час

ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у

відповідному судовому рішенні.»

Із наданого представниками позивача розрахунку витрат на правову допомогу ОСОБА_3 за договорами про надання правової допомоги № 30 від 17.11.2014 та № 36 від 17.11.2014 суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача лише витрати, зазначені у п.п. 18 та 20 розрахунку, в загальному розмірі 1650 грн., за участь адвоката ОСОБА_2 у судових засіданнях 31.05.2016 550грн., 10.06.2016 550грн., за участь адвоката ОСОБА_1 у судовому засіданні 31.05.2016 550грн., що підтверджено відповідними квитанціями про сплату гонорару. Інші види витрат, відповідно до вимог ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», відшкодуванню не підлягають.

Згідно ч.4 ст.133 ЦПК України:

«У разі подання заяви про забезпечення доказів до подання позовної заяви заявник повинен подати позовну заяву протягом трьох днів з дня постановлення ухвали про забезпечення доказів. У разі неподання позовної заяви у зазначений строк особа, яка подала заяву про забезпечення доказів, зобов'язана відшкодувати судові витрати, а також збитки, заподіяні у зв'язку із забезпеченням доказів.»

Таким чином, витрати позивача за надання правової допомоги, повязані із забезпеченням доказів, в тому числі повязані з розглядом судом заяв про забезпечення доказів у 2015 році, за результатами розгляду даного позову, поданого з порушенням вищевказаного строку, відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, ст.ст. 15, 16, 22, 23, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст.ст. 3-13, 79, 84, 88, 133, 208, 212-215, 218, 222, 294 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Задовольнити позов частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 47 137 грн. 68 коп., моральну шкоду в розмірі 20 000 грн..

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 судові витрати, понесені на сплату судового збору в розмірі 1102 грн. 40 коп., витрати на правову допомогу 1650 грн., всього 2 750 грн. 40 коп..

Повернути ОСОБА_3 надмірно сплачений судовий збір в розмірі 333 грн. 58 коп., внесений квитанцією ПН 557662 від 18.05.2016.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення, протягом 10 днів після отримання його копії.

Суддя ОСОБА_14