АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7374/16 Справа № 185/4401/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Врона А. О. Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Макарова М.О., Прозорової М.Л.,

за участі секретаря: Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційні скарги Павлоградського медичного училища, заснованого на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області, Заступника прокурора Дніпропетровської області

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2016 року

у цивільній справі за позовом Павлоградської місцевої прокуратури в інтересах ОСОБА_2 до Павлоградського медичного училища, заснованого на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області, про стягнення ненарахованої та невиплаченої стипендії та зобов'язання виплачувати стипендію в подальшому, -

ВСТАНОВИВ:

18 травня 2016 року Павлоградська місцева прокуратура в інтересах ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Павлоградського медичного училища, заснованого на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області, у якому просила стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 не нараховану та невиплачену стипендію за період з вересня 2015 року по квітень 2016 року в розмірі 6048 грн., зобов'язати відповідача в подальшому сплачувати стипендію на користь ОСОБА_2 в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб до закінчення нею навчання за наявності підстав для її нарахування.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що ОСОБА_2 навчається у Павлоградському медичному училищі з 01.09.2015 року, має право у відповідності до ч.1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» на отримання стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, оскільки її батько має стаж підземної роботи більше 15 років. Однак їй виплачувалась стипендія, яка є значно нижчою, ніж гарантована їй, як особі, на яку поширюється дія статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2016 року позовну заяву Павлоградської місцевої прокуратури в інтересах ОСОБА_2 до Павлоградського медичного училища, заснованого на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області про стягнення ненарахованої та невиплаченої стипендії та зобов'язання виплачувати стипендію в подальшому - задоволено частково.

Стягнуто з Павлоградського медичного училища, заснованого на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області на користь ОСОБА_2 ненараховану та невиплачену стипендію за період з 01 вересня 2015 року по 30 квітня 2016 року в розмірі 6048 (шість тисяч сорок вісім) грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Також, судом було вирішено питання щодо розподілу судових витрат по справі.

В апеляційній скарзі Павлоградське медичне училище, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог - відмовити.

Не погодившись з рішенням суду, Заступник прокурора Дніпропетровської області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права також звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій прохає рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача в подальшому сплачувати стипендію на користь ОСОБА_2 в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб до закінчення нею навчання за наявності підстав для її нарахування - скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким вказані вимоги задовольнити.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги Павлоградського медичного училища, Заступника прокурора Дніпропетровської області - підлягають відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, з наступних підстав.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно довідки Павлоградського медичного училища, заснованого на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року №311 та наказу від 11 серпня 2015 року № 107-с ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, наказом Павлоградського медичного училища, заснованого на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області № 107-с від 11 серпня 2015 року зарахована студентом денної форми навчання за напрямом (спеціальністю) «сестринська справа» за державним замовленням з 01 вересня 2015 року з терміном навчання по 30 червня 2019 року.

Згідно довідки Павлоградського медичного училища, заснованого на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області від 13 травня 2016 року №401, за період з 01 вересня 2015 року до 01 травня 2016 року позивачу було нараховано та виплачено стипендію у сумі 622 грн. щомісячно.

Згідно довідки Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» Виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління Тернівське» № 333 від 02.06.2015 року та копії трудової книжки, батько ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, працює в Публічному акціонерному товаристві «ДТЕК Павлоградвугілля» і його стаж роботи на підземних роботах з повним робочим днем в шахті складає 17 років 02 місяці.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», ОСОБА_2 належить до категорії учнів, які є дітьми шахтарів, і має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, але фактично відповідачем їй виплачувалась стипендія, нижче за вказаний розмір.

З урахуванням розрахунку наданого позивачем, який відповідачем не оспорено та не спростовано, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми не нарахованої та не виплаченої стипендію за період навчання за період з 01 вересня 2015 року по 30 квітня 2016 року в розмірі 6048 (шість тисяч сорок вісім) грн..

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, як з таким, що зроблений у відповідності до норм матеріального та процесуального права, підтверджуються матеріалами справи та доводами апеляційної скарги не спростований, які також не містять посилань на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення.

Павлоградське медичне училище (далі Апелянт-1) зазначає, що основним джерелом формування фінансових ресурсів училища є обласні бюджетні кошти, самостійних рахунків із власними коштами училище не має, а норма ст. 5 «Про підвищення престижності шахтарської праці» передбачає здійснення виплати стипендій саме із Державного бюджету. Витрати на виплату підвищених стипендій не передбачені ЗУ «Про Державний бюджет» на 2014, 2015,2016 р. р.

Колегія суддів вважає, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, не може бути поставлена в залежність від наявності на це коштів у бюджеті чи кошторисі навчального закладу, в якому навчається студент.

Також згідно висновків Європейського суду з прав людини, викладеним у рішенні в справі «Кечко проти України», реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань.

Посилання в апеляційній скарзі Апелянта-1 на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, приписів ст. 51 Закону України «Про освіту» є безпідставними.

Так, відповідно до ст. 51 Закону України «Про освіту», студенти мають гарантоване державою право на забезпечення стипендіями у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Положеннями ч. ч. 2,5 ст. 62 ЗУ «Про вищу освіту» встановлено право осіб, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку. Розмір академічної та соціальної стипендій, порядок їх призначення і виплати встановлюються Кабінетом Міністрів України.

За нормою ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами І або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.10 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» Закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, до приведення їх у відповідність із цим Законом діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Чинним Порядком призначення і виплати стипендії, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 882 від 12 липня 2004 року «Питання стипендіального забезпечення» (далі - постанова КМУ № 882 від 12 липня 2004 року), окремо не передбачена виплата соціальних чи академічних стипендій особам, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, у тому числі і у підвищеному розмірі.

До цього нормативного акту неодноразово вносились зміни та доповнення, однак у відповідність до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» на теперішній час він не приведений.

Положеннями ст. 8 Конституції України встановлено, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно ч.4 ст. 8 ЦПК України у разі невідповідності правового акта закону України або міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу.

Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці» має вищу юридичну силу ніж Постанова КМУ № 882 від 12 липня 2004 року. Не внесення відповідних змін до зазначеної Постанови КМУ не може порушувати право позивача на отримання стипендії у розмірі, встановленому Законом.

Крім того, колегія суддів зауважує, що ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» є спеціальною нормою, що визначає коло осіб, яким призначається спеціальна стипендія та встановлює розмір такої стипендії, в той час, як ч. 5 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту» є загальною нормою і регулює загальні відносини, пов'язані з реалізацією права на стипендію.

Отже, вказані норми не суперечать одна одній і не конкурують між собою.

Частиною 3 ст. 2 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

На день ухвалення судового рішення дія ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» не зупинена та стаття не виключена із Закону, тому, враховуючи право позивача на матеріальний інтерес, захищене статтею 1 Протоколу N 1 до Ковенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_2 має право на призначення стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Посилання апеляційної скарги, на неправомірність рішення, в значній мірі повторюють доводи, що були викладені Відповідачем в суді першої інстанції у вигляді обґрунтування заперечень на позовну заяву та які були предметом дослідження місцевого суду, а тому додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом було дотримано норми матеріального і процесуального права.

Що стосується апеляційної скарги Заступника прокурора Дніпропетровської області апеляційний суд зазначає наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову в оскаржуваній прокурором частині, суд першої інстанції зазначив, що виходячи зі змісту положень процесуального закону судовому захисту підлягають порушені права особи, а не можливість їх порушення в майбутньому та судове рішення ухвалюється щодо прав особи, які порушені, невизнані або оспорені.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, як з таким, що зроблений у відповідності до норм матеріального та процесуального права, підтверджуються матеріалами справи та доводами апеляційної скарги прокурора не спростований, які також не містять посилань на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожній особі гарантовано право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України суд під час ухвалення рішення з'ясовує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, яка правова норма підлягає застосуванню.

В мотивувальній частині рішення зазначається чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси, за захистом яких особи звернулися до суду, а якщо були, то які.

Виходячи зі змісту вищезазначених положень процесуального закону судовому захисту підлягають порушені права особи, а не можливість їх порушення в майбутньому, та судове рішення ухвалюється щодо прав особи, які порушені, невизнані або оспорені.

Отже, рішення суду в частині, що оскаржена прокурором відповідає змісту законодавства, оскільки судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання. Воно не може обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин.

Приведені в апеляційній скарзі прокурора доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права. Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення позовних вимог в оскаржуваній прокурором частині.

Інші доводи, приведені в апеляційних скаргах зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308,315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Павлоградського медичного училища, заснованого на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області, Заступника прокурора Дніпропетровської області - відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: