АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/886/16 Справа № 181/533/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Літвінова Л. Ф. Доповідач - Романюк М.М.
03 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Романюк М. М.

суддів Котушенко С.П., Красвітної Т.П.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Слов'янської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області про визнання заяви про відміну заповіту та свідоцтва про право на спадщину за законом недійсними, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася до суду з зазначеним вище позовом 01 липня 2015 року. В обґрунтування заявлених та уточнених вимог посилалася на те, що 21 грудня 1999 року ОСОБА_4 зробила на ім'я позивача заповіт на все належне їй майно. Після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але нотаріус своєю постановою відмовила їй у видачі цього свідоцтва, посилаючись на те, що у спадковій справі мається довідка за № 864 від 28 вересня 2012 року Слов'янської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області про те, що заповіт ОСОБА_4 було відмінено заповідачем 12 серпня 2006 року заявою за реєстровим № 118. Свідоцтво про право на спадщину за законом видано племіннику померлої ОСОБА_3, відповідачу по справі.

Оскільки заява ОСОБА_4 про відміну заповіту від 21 грудня 1999 року складена з порушенням норм чинного законодавства та з помилками, просила визнати недійсними заяву ОСОБА_4 про відміну заповіту від 21 грудня 1999 року та свідоцтво про право на спадщину за законом на майно ОСОБА_4, видане 02 вересня 2014 року ОСОБА_3

Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2015 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з його недоведеності.

З даним висновком погоджується і колегія апеляційного суду виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 21 грудня 1999 року ОСОБА_4 було складено заповіт на користь ОСОБА_2, яким заповідач заповідала все своє майно спадкоємиці. Заповіт посвідчено секретарем виконкому та зареєстровано в реєстрі за №246.

12 серпня 2006 року ОСОБА_4 було складено заяву про відміну заповіту від 21 грудня 1999 року, яка була посвідчена секретарем виконавчого комітету Слов'янської сільської ради та зареєстрована в реєстрі за №118.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

18 грудня 2012 року приватним нотаріусом Межівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Філіповою І.П. було винесено постанову про відмову ОСОБА_2 у видачі свідоцтва на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4

02 вересня 2014 року ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4

Згідно ч.1, 7 ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться у порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту.

Отже, на вимоги щодо форми, складення та посвідчення заяви про скасування заповіту поширюються вимоги, які висуваються законом до заповітів.

Відповідно до ст.1247 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; заповіт має бути особисто підписаний заповідачем (якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу); заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного та приймаючи до уваги, що заява ОСОБА_4 про скасування заповіту за формою, складенням та посвідченням відповідала вимогам діючого на той час законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку відсутність правових підстав для задоволення заявлених вимог.

Оскільки вимога щодо скасування свідоцтва про право на спадщину за законом виданого ОСОБА_3 є похідною від вимоги щодо визнання заяви про відміну заповіту недійсною, то вона також не підлягає задоволенню.

Щодо твердження апелянта з приводу того, що заява про відміну заповіту була посвідчена з порушенням вимог закону, а саме посвідчена секретарем виконавчого комітету сільської ради, а не нотаріусом.

Як вже було зазначено раніше до заяви про відміну заповіту застосовуються правові норми визначені до форми та посвідчення заповіту.

Заповіт складений особою яка не мала на це права, а також заповіт складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення в силу ст.1257 ЦК України є нікчемним.

Згідно ч.1 ст.1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.56 Закону України "Про нотаріат", нотаріуси або посадові особи, вчиняють нотаріальні дії відповідно до порядку затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Статтею 1 розділу 1 Інструкції, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року за №22/5, про "Порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад Народних депутатів України" визначено, що у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів вчиняють такі нотаріальні дії: 1) посвідчують заповіти; 2) посвідчують доручення; 3) засвідчують вірність копій документів і виписок з них; 4) засвідчують справжність підпису на документах.

З урахуванням викладеного вище, твердження апелянта щодо порушення процедури посвідчення заяви не заслуговує на увагу, оскільки законом передбачено можливість посвідченення заповітів посадовими особами виконавчих комітетів сільських рад Народних депутатів України, а тому секретар селищної ради посвідчуючи підпис на заяві про скасування заповіту діяла в межах закону та наданих їй повноважень сільською радою.

Щодо твердження апелянта з приводу того, що заява про відміну заповіту була зареєстрована з порушенням вимог закону.

Відповідно до ст.19 зазначеної вище Інструкції, всі нотаріальні дії, які вчиняються посадовими особами виконавчих комітетів, реєструються в реєстрах для реєстрації нотаріальних дій (додаток N 1). Кожній нотаріальній дії присвоюється окремий порядковий номер. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована в реєстрі, позначається в посвідчувальному написі документа, що посвідчується чи засвідчується посадовою особою виконавчого комітету.

Як вбачається з заяви про відміну заповіту вона була зареєстрована в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за номером 118.

Оскільки на час складання заяви про відміну заповіту законодавством України не було визначено реєстрації заповіту у будь-якому іншому реєстрі ніж реєстр для реєстрації нотаріальних дій, який ведеться у кожній сільській раді, твердження апелянта щодо порушення процедури реєстрації заяви є хибним, так як остання була зареєстрована у відповідному реєстрі та їй було присвоєно реєстраційний номер 118.

Посилання апелянта щодо порушення ОСОБА_4 форми складання заяви про відміну заповіту не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки законодавством не визначено вимог до форми такої заяви, а щодо наявності орфографічних помилок в прізвищі ОСОБА_4 та назві населеного пункту, то вони не свідчать про відсутність у останньої вільного волевиявлення, у зв'язку з чим не має правового значення для визнання заяви недійсною, крім того у відповідності до ст.ст.10, 12 Інструкції секретарем виконавчого комітету сільської ради при вчинені вказаної нотаріальної дії було вставлено особу ОСОБА_4 та з'ясовано її дієздатність.

Отже, при написанні заяви про скасування заповіту було дотримано всіх вимог визначених для неї, а саме: вона складена у письмовій формі, підпис посвідчено особою наділеною такими повноваженнями та її зареєстровано у відповідності до законодавства яке діяло на той час.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Відповідно до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права, тому підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.М.Романюк

Судді: С.П.Котушенко

Т.П.Красвітна