Справа № 212/5478/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі;

Головуючого судді; Т.І. Тимошенко

за участі секретаря судового засідання; І.О. Мариненко

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Кривого Рогу за участю представника відповідача ОСОБА_4, позовну заяву,- ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В ;

Позивач ОСОБА_5 звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди.

У своїй позовній заяві ОСОБА_5 просив суд, стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на його користь у відшкодування спричиненої йому моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я 145000 гривень 00 копійок, обґрунтовуючи це тим що, він працював на підприємстві відповідача Приватному акціонерному товаристві «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» з 11 січня 1997 року до 12 лютого 2016 року на різних посадах. Звільнився 12 лютого 2016 року у зв'язку з виходом на пенсію.

Тривала праця на підприємстві відповідача спричинила виникнення у нього хронічного професійного захворювання, в зв'язку з тим що на його робочому місці не були роботодавцем створені безпечні умови праці, умови праці характеризувалось наявністю шкідливого робочого середовища що значно перевищувало допустимі норми а саме: аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та виробничий шум в параметрах, що перевищують гранично допустимі.

Згідно пункту 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання комісією встановлено, що він працюючи в Глеюватському кар'єрі начальником виробничої екскаваторної дільниці № 3, керував комплексом робіт із побудови, утримання та перебудови трас для тимчасових залізничних колій на перевантажувальних пунктах та тимчасових ліній електромереж, які живлять обладнання кар'єру, приймання та відвантаження гірничої маси на перевантажувальних пунктах при дотриманні встановлених норм ведення технологічних процесів, технічно правильну експлуатацію закріпленого за дільницею устаткування та інших основних засобів відповідно до вимог нормативних актів. При цьому внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, мавших місце порушень пилоподавлення та режимів експлуатації екскаваторів, підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю перважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та виробничого шуму.

Згідно пункту 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання: Рівень концентрації аерозолю: вміст кристалічного кремніюдіоксиду (Si02) у пилу від 10% до 70% - 5,68 мг/м при гранично допустимій нормі до 2,0 мг/м3. Умови праці за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості.

Шум, еквівалентний рівень звуку в дБа: 91 при гранично допустимому до 80. Умови праці за рівнем шуму - 3 класу 2 ступеня шкідливості.

Факт вини: адміністрації ПАТ «ЦГЗК» в отриманні ним профзахворювань, встановлено в пунктах 16, 18, 19 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання комісією. А саме порушення вимог чинного законодавства про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, що виявляються в порушеннях систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного обладнання.

За висновком медико-соціальної експертної комісії від 17 травня 2016 року йому була встановлена стійка втрата професійної працездатності 25% безстроково за діагнозом: Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. - Легенева недостатність першого-другого ступеню; Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху).

Лікарями йому протипоказана робота в умовах пилу, несприятливого мікроклімату, підземних умовах, в т.ч. важка фізична праця.

В результаті отриманих захворювань він щоденно змушений переносити моральні страждання та переживання, він змушений постійно приймати медикаменти та використовувати лікарські засоби, бо через постійну задуху часто не має змоги займатися побутовими справами, переносити навіть незначні фізичні навантаження. Часто важкість та біль у грудній клітині його турбують вночі. Від цього постійно відчуває не лише фізичний дискомфорт, а й моральний. Почуває себе зовсім виснаженим, бо повноцінно не має змоги виспатися, відпочити і від цього знаходжусь в постійному нервовому стані. Йому необхідно багато часу для відновлення своїх колишніх сил. По причині захворювання, він не має можливості вести активне життя, як раніше допомагати виконувати побутові справи по дому, оскільки в зв'язку з обмеженням фізичних навантажень, він не має змоги виконувати будь-яку неважку фізичну роботу, або займатися фізичними вправами. В результаті зниження слуху відчуває постійний дискомфорт. У зв'язку з цим йому часто просто соромно з'являтися в публічних місцях, він не має змоги вести нормальний спосіб життя, обмежений у виконання соціальних функцій. У нього погіршилися стосунки з членами сім'ї, його нинішній стан здоров'я викликає зайву подразливість та неврівноваженість, що інколи призводить до дрібних суперечок.

На теперішній час він розуміє, що покращення в стані здоров'я не відбудеться ніколи і невідомо, що йому потрібно очікувати в майбутньому, бо з кожним днем він відчуває лише погіршення в стані здоров'я. За таких обставинах в нього змінився рівень життєвої діяльності, йому треба прикладати багато зусиль для організації свого життя.

Моральні страждання оцінити не можливо, його здоров'я та життя, як і для кожної людини є важливим та цінним, бо ніяка сума грошей не може повернути йому втрачене здоров'я, не зможе зупинити його моральні страждання та переживання, тому він вважає справедливим визначеними суми моральної компенсації в розмірі 100 мінімальних заробітних плат, яка станом на 01 травня 2016 року складає 1450 гривень, що в результаті становить: 1450,00 гривень х 100 = 145000,00 гривень без утримання податку з доходів фізичних осіб стягнутих з Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», це якимось чином зможе компенсувати його страждання та переживання, дасть можливість підтримувати стан його здоров'я, а звідси покращить моральний стан.

Позивач та його представник в судове засідання не з'явились заздалегідь надавши суду заяву про розгляд справи у їх відсутність у якій позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача в справі Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав та суду зазначив що, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на порушення Приватним акціонерним товариством «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» ч. 2 ст. 153 та ч. 1 ст. 237-1 КЗпП, посилаючись на те що роботодавцем незабезпеченні безпечні і нешкідливих умов праці.. Така позиція суперечить об'єктивним обставинам дійсності та нівелює складений за Форми П-4 Акт від 31 березня 2016 року розслідування хронічного професійного захворювання. У пункті 17 цього Акту вказано, що працюючи на ПАТ «ЦГЗК» виконував роботи в умовах важкості праці, що перевищувала гранично допустимий рівень, що й призвело до виникнення у позивача професійного захворювання.

Позивач вказує на протиправність дій та встановлення вини керівництва ПАТ «ЦГЗК» у порушенні ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», проте, не вказує, які саме порушення законодавства було допущено. Отже, посилаючись на ч. 2 ст. 153 та ч. 1 ст. 237-1 КЗпП, п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (не-майнової) шкоди", позивач, в обґрунтування своїх вимог, наводить тільки частину розглядуваних статей, яку тлумачить відповідно до своїх інтересів.

Зі сторони роботодавця не було вчинено ніяких навмисних протиправних дій, а також штучно не було створено шкідливих і небезпечних умов праці, які спричинили профзахворювання позивача. Умови праці, у яких працював ОСОБА_5 не створювались ПАТ «ЦГЗК», а є наслідком недосконалості технології розробки корисних копалин закритим способом, та результатом проектних робіт виконаних державними органами при створенні структурних підрозділів ПАТ «ЦГЗК», зокрема Глеюватського кар'єру. Крім того, відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на ПАТ «ЦГЗК» постійно впроваджуються нові технології та ведеться робота з пропаганди безпечних методів праці та співробітництво з працівниками у галузі охорони праці, виконуються функції для забезпечення умов праці відповідно до нормативно-правових актів ПАТ «ЦГЗК», а саме, створено спеціалізований відділ охорони праці, розроблені інструкції з охорони праці, розроблялися та виконувалися передбачені колективним договором заходи щодо поліпшення умов праці та інше. На підприємстві проводиться атестація робочих місць. Також комісією з розслідування професійного захворювання в пункті 19 акту розслідування не встановлено винних посадових осіб саме підприємства відповідача, отже ПАТ «ЦГЗК» не має обов'язку нести відповідальність за протиправні та не законні дії третіх осіб.

Доказом порушення його прав, позивач визначає роботу в умовах впливу шкідливих факторів, що перевищували гранично допустимі норми, - як незабезпечення безпечних умов праці і порушення законодавства про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи. Однак, позивач не посилається на нормативний акт, який забороняв би проводити роботи в таких умовах.

Згідно вказаних даних, позивач працював у шкідливих умовах на ПАТ «ЦГЗК» на умовах трудового договору, а тому всі відшкодування він отримував відповідно до Закону України «Про державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». При прийомі на роботу він був ознайомлений і згоден із наявністю на робочому місці небезпечних та шкідливих умов праці, можливими наслідками їх впливу на здоров'я.

Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Таким чином, основний закон, прямо передбачає право кожного громадянина вільно обирати роботу. Тобто, у будь-якому правовому аспекті, особі пропонується шляхом власної ініціативи, після обмірковування усіх пропозицій влаштуватися саме на те робоче місце, яке його влаштовує за всіма критеріями. При вільному обранні місця роботи, працівник самостійно оцінює ризик впливу небезпечних факторів на себе і усвідомлює можливість настання негативних наслідків.

Конституція України гарантує кожному право на належні, безпечні і здорові умови праці. Однак, при наданні таких гарантій, ч.4 ст. 43 не звужує зміст ч.1 ст.43 Конституції України, що призводе до можливості працівника на свій розсуд обрати робоче місце яке несе у майбутньому потенційну небезпеку. Реалізація права працівника тісно пов'язана з волевиявленням самого працівника та неможливістю власника або уповноваженого ним органу будь-яким чином вплинути на здійснення волевиявлення з боку працівника.

Ст.2 Кодексу Законів про Працю України, що передбачає основні трудові права працівників, зазначає, що реалізація цих прав здійснюється шляхом вільного вибору професії, роду занять і роботи та забезпечується державою.

Таким чином, аналізуючи вищезазначене у сукупності, стає очевидним і беззаперечним власне волевиявлення працівника при обранні місця роботи та умов праці, відсутність будь-якого втручання з боку власника або уповноваженого ним органу, а також відсутність будь-якої вини у спричинені шкоди здоров'ю працівника.

Крім того, необхідно враховувати, що при роботі на ПAT «ЦГЗК» ОСОБА_5 отримував встановлені різноманітними нормативними актами компенсації, саме за роботу у шкідливих умовах, що можуть призвести до виникнення професійного захворювання.

Позивач вказує, що йому було завдано моральну шкоду яку він оцінив в розмірі 145000,00 гривень, з цим не можна погодитися, з наступних підстав:

Відповідно до ст. 23 ЦК України у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди мас бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позивач нічим не підтвердив розмір заподіяної йому моральної шкоди. Всупереч положенням ст. 23 ЦК України це не відповідає ні вимогам розумності, ні вимогам справедливості; У зазначеній статті моральна шкода визначена, як така, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Позивач зазначає про необхідність продовження лікування в обґрунтування заподіяння йому моральної шкоди, але обґрунтування потреб лікування також не може визначаться як критерій визначення ступеню моральних страждань, оскільки в силу п.4 ст.21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку організувати цілеспрямоване та ефективне лікування потерпілого у власних спеціалізованих лікувально-профілактичних закладах або на договірній основі в інших лікувально-профілактичних закладах з мстою якнайшвидшого відновлення здоров'я застрахованого. П.5 ст.21 наведеного закону передбачає додатковий обов'язок Фонду забезпечити потерпілому разом із відповідними службами охорони здоров'я за призначенням лікарів повний обсяг постійно доступної, раціонально організованої медичної допомоги, яка повинна включати: обслуговування вузькопрофільними лікарями та лікарями загальної практики; догляд медичних сестер удома, в лікарні або в іншому лікувально-профілактичному закладі; утримання в лікарні, реабілітаційному закладі, санаторії або в іншому лікувально-профілактичному закладі; забезпечення необхідними лікарськими засобами, протезами, ортопедичними, коригуючими виробами, окулярами, слуховими апаратами, спеціальними засобами пересування, зубопротезування, Таким чином, обґрунтування моральних страждань позивача зводиться до вартості лікування, що відшкодовується за рахунок Фонду, а не підприємством. Тому представник відповідача просив суд в задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_5, до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди, відмовити у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, позивач ОСОБА_7 працював на підприємстві відповідача Приватному акціонерному товаристві «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» з 11 січня 1997 року до 12 лютого 2016 року на різних посадах у шкідливих умовах праці. Звільнився 12 лютого 2016 року у зв'язку з виходом на пенсію.

Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологчного лікувально-профілактичного закладу від 21 січня 2016 року № 127 Українського науково-дослідного інституту промислової медицини позивачу ОСОБА_5, було встановлено наступні професійні захворювання за діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. - Легенева недостатність першого-другого ступеню; Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху).

Лікарями йому протипоказана робота в умовах пилу, несприятливого мікроклімату, підземних умовах, в т.ч. важка фізична праця.

За висновком медико-соціальної експертної комісії від 17 травня 2016 року позивачу ОСОБА_5, була встановлена стійка втрата професійної працездатності 25% безстроково

А згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 31 березня 2016 року форми П-4 позивач ОСОБА_5, працював в шкідливих умовах праці. Саме у цьому акті зазначено, що усі показники шкідливого впливу на здоров'я працівника мають місце, так вони значно перевищують встановлені норми.

Так, рівень концентрації аерозолю: вміст кристалічного кремніюдіоксиду (Si02) у пилу від 10% до 70% - 5,68 мг/м при гранично допустимій нормі до 2,0 мг/м3. Умови праці за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості. Шум, еквівалентний рівень звуку в дБа: 91 при гранично допустимому до 80. Умови праці за рівнем шуму - 3 класу 2 ступеня шкідливості.

Таким чином, та обставина, що позивач захворів професійними захворюваннями, внаслідок того, що відповідачем не були створені належні і безпечні для здоров'я працівників умови праці підтверджені такими документами, - виписками з акту огляду МСЕК та виписками з історії хвороби позивача, характеристикою санітарно-гігієнічних умов праці, медичними довідками, та копією Акту розслідування його професійного захворювання форми П-4 від 31 березня 2016 року. Суд не може погодитись з думкою представника відповідача, що сам позивач винен у тому, що його здоров'ю завдано шкоди, бо самостійно приймав рішення про роботу у шкідливих умовах праці, оскільки показники шкідливого впливу на здоров'я значно перевищують гранично допустимі норми, про це йдеться в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 31 березня 2016 року форми П-4. За таких обставин суд вважає, що позивач працевлаштовуючись на роботу в шкідливих умовах ні яким чином не погоджувався на виконання роботи з значно перевищуючими, встановлених норм показниками шкідливого впливу на здоров'я.

Щодо відшкодування моральної шкоди за професійним захворюванням, яке було встановлено у 2016 році слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про охорону праці"державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

У відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 також роз'яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У відповідності зі ст. 23, 1167 ЦК України моральних шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв'язку з ушкодженням здоров'я.

Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров'я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов'язків, заподіює йому моральні та фізичні страждання, які обмежують його можливість вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров'я, відчуття болю.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Зазначені обставини наступили у ОСОБА_5 у зв'язку із професійними захворюваннями, що призвели до встановлення 25 % втрати професійної працездатності безстроково, що було встановлено судом, тому суд приходить до висновку про те, що позивачеві заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню, а позовні вимоги частковому задоволенню.

З огляду на вищевикладене, вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, та, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 15000 гривень 00 копійок.

На підставі ст. 88 ЦПК України, та Закону України «Про судовий збір» підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 551 гривня 20 копійок.

На підставі викладеного і у відповідності зі ст. 1168 Цивільного Кодексу України, ст. 10,11,60, 212-214 ЦПК України, - суд,

В И Р І Ш И В ;

Позов ОСОБА_5 задовольнити частково та стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» у відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_5 - 15000 гривень 00 копійок без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 551 гривня 20 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня виготовлення повного тексту цього рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ; Т.І. Тимошенко