Провадження №2-о/523/508/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2016 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Виноградової Н.В.,

народних засідателів - Зезик Т.А., Іванес Н.Д.

при секретарі - Булгаковій Т.С.,

за участю прокурора - Прилипко А.В.

лікаря - психіатра - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою Комунальної установи «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я» про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 8, кв. 31, -

ВСТАНОВИВ:

КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я» звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси із заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 8, кв. 31, посилаючись на те, що ОСОБА_2 госпіталізована в психіатричний заклад 11.11.2016 р.

Діагноз «хронічний маячний розлад, на резудійному органічному фоні».

У зв'язку з госпіталізацією за даним діагнозом та відсутністю згоди особи на лікування в добровільному порядку в медичному закладі, КУ «ООМЦПС», звернулась до суду з заявою про вирішення питання про доцільність госпіталізації в психіатричний стаціонар в примусовому порядку.

У судовому засіданні лікар психіатр психіатричного відділення КУ «ООМЦПЗ» ОСОБА_1 наполягав на тому, щоб ОСОБА_2 було госпіталізовано, у звязку з тяжким захворюванням.

Мати ОСОБА_2 ОСОБА_3 підтримала думку лікаря, пояснила, що вважає за необхідне примусово лікувати її доньку, оскільки та погано впливає на психіку її онуки - доньки ОСОБА_2 Також посилалася на те, що її онука слухає тільки свою матір і не реагує (чи погано реагує) на будь-які прохання дідуся чи бабусі.

У судовому засіданні ОСОБА_2 назвала своє прізвище ім'я та по батькові, дату народження, де проживає. Із заявою психіатричної лікарні про примусову госпіталізацію була не згодна. Пояснила, що між нею та її батьками давній конфлікт на побутовому грунті, зокрема в зв'язку з мешканням на спільній житловій площі, непрацевлаштованості та відсутності фінансової незалежності. Також пояснила, що вона виховує свою 13-ти річну доньку сама. Остання дійсно бачить виникаючі конфлікти між ОСОБА_2 та дідом с бабою, однак жодним чином не впливає на поведінку дитини та не настроює її проти них. Обставини та факти, викладені в заяві вважає надуманими та такими, що не відповідають дійсності.

Ані мати ОСОБА_2, ані лікар КУ не навели жодних підстав в обґрунтування своїх вимог щодо необхідності примусового лікування ОСОБА_2 в умовах стаціонару психіатричної лікарні.

Прокурор у судовому засіданні також не знайшла жодних підстав для задоволення заяви про примусову госпіталізацію ОСОБА_2

Вислухавши пояснення представника КУ «Одеський обласний медичний центр психіатричного здоров'я», прокурора, особи, відносно якої подана заява, вивчивши надані документи, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Судом встановлено, що 11.11.2016 року ОСОБА_2 була госпіталізована в КУ «ООМЦПЗ», згідно заведеної на неї медичної картки стаціонарного хворого № 4210 від 11.11.2016 року.

Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів від 11.11.2016 року ОСОБА_2А, ІНФОРМАЦІЯ_3, хвора, в силу свого психічного стану, не може дати обєктивні пояснення стосовно початку розвитку та динаміку течії у неї переживань. При огляді хвора була в свідомості, але напружена, зі зниженим фоном настрою, з ознаками астенії, мало інформативна, у звязку з не розкриванням своїх переживань, схильна до диссимуляции, від амбулаторного лікування категорично відмовилась. У зв'язку з наявністю у хворої стійкого тяжкого хронічного психічного розладу, відсутністю критики свого стану, своїх поступків, своїх виказувань, хвора становить загрозу для оточуючих, тому потребує госпіталізацію у психіатричний стаціонар у примусовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 р. особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Однак, в судовому засіданні, не виявлено будь-яких фактів, які б вказували на вчинення реальних дій ОСОБА_2, що являють собою небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможність самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на даний момент часу.

Суд вважає, що дії лікарів-психіатрів по госпіталізації ОСОБА_2 були правомірними, оскільки на початок огляду у неї виявлялися ознаки психічного захворювання, однак факти, вказані в історії хвороби та заяві в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 14, 22 Закони України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 р., ст.ст. 209, 218, 279-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви комунальної установи „Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я" про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 8, кв. 31 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м.Одеси протягом десяти днів з дня його оголошення.

Суддя: