РІШЕННЯ

іменем України

"27" січня 2016 р. 145/1153/15-ц

2/145/41/2016

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі

головуючого Ратушняка І. О.

за участю секретаря Тихої О.Н.

представника позивача ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, в якому вказує, що 08 жовтня 2014 року помер її чоловік ОСОБА_5, який до дня смерті проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 2,6534 га, кадастровий номер :01:001:0014, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Селищенської сільської ради Тиврівського району та належала померлому на підставі державного акту на право власності на землю серії ЯБ № 667262 від 23.11.2006 року.

За життя ОСОБА_5 спадковим майном не розпорядився, заповіту не залишив.

Вона має право на спадкування за законом у першу чергу.

ОСОБА_5 до укладання шлюбу з нею перебував в іншому шлюбі, за час перебування в якому в нього народилась донька, ОСОБА_4, відповідачка по справі. Оскільки вона є донькою спадкодавця, то, відповідно до ст. 1261 ЦК України, також входить до числа спадкоємців першої черги права на спадкування за законом.

Позивач прийняла спадщину у відповідності з ч. 3 ст 1268 ЦК України, подавши відповідну заяву до Тиврівської державної нотаріальної контори.

Що стосується відповідачки по справі, то ще за життя чоловіка, її батька, вона неодноразово повідомляла їх, що їй від батька нічого не потрібно, на його майно вона не претендує, воно її не цікавить і спадщину після його смерті вона приймати наміру не має.

Однак після звернення до нотаріальної контори їй стало відомо, що відповідачка також прийняла спадщину, звернувшись до Тиврівської державної нотаріальної контори з заявою про це.

Разом з тим вважає, що відповідачка по справі не має права на спадкування майна після смерті її чоловіка.

Вони з спадкоємцем перебували в зареєстрованому шлюбі, починаючи з 31.07.2001.

На той час її чоловіку виповнилось 57 років. Вже на час укладення шлюбу з ОСОБА_5 йому було встановлено першу групу інвалідності «Б» в зв'язку з захворюванням, отриманим в період проходження військової служби.

Відповідно до виписки з амбулаторної карти Селищенської амбулаторії загальної практики сімейної медицини, ОСОБА_5 перебував на диспансерному обліку в лікаря ЗПСЛ з приводу міокардіосклерозу, ангірпатії сітківки хронічного панкреатиту та вікової катаракти.

Крім того, у ОСОБА_5 мала місце ампутаційна кукса лівого стегна.

Таким чином, ОСОБА_6 за життя потребував постійного стороннього нагляду і фактично перебував в безпорадному стані.

Вона за життя ОСОБА_6, як його дружина постійно доглядала за ним, несла витрати на його утримання та вчиняла всі необхідні дії щодо його догляду, матеріального забезпечення та утримання.

Разом з тим вона є пенсіонеркою, її чоловік також був пенсіонером, разом вони отримували пенсію на загальну суму близько 2000 гривень. Зазначених коштів не вистачало на її забезпечення і її чоловіка предметами першої необхідності для забезпечення життєдіяльності, зокрема ліками. Орендна плата за земельну ділянку, яку отримував її чоловік сплачувалась в натуральній формі, грошових коштів від орендаря вони не отримували.

Вона хворіє на міокардіосклероз, гіпертонічну ангіопатію, стенокардію напруги, варикозне розширення вен нижніх кінцівок. Їй було важко самій здійснювати догляд за чоловіком.

Відповідачка по справі є донькою спадкодавця від першого шлюбу, однак обов'язку з утримання свого батька не виконувала, матеріальної допомоги не надавала, за період з 2012 року взагалі не відвідувала спадкодавця.

В 2012 році відповідачка разом зі своїм чоловіком проїздом відвідала свого батька, а її чоловіка, причому взагалі не цікавилась його потребами, хоча її чоловік залишив їй свою двокімнатну квартиру у м. Вінниця, яку він отримав, як військовослужбовець.

Відповідачка працює на постійній роботі в обласному управлінні статистики, отримує заробітну плату, відтак мала змогу надавати допомогу своєму батькові.

Відповідачка, яка є донькою спадкодавця, не приймала участі в матеріальному утриманні свого батька в період часу коли він був непрацездатним, якому була надана І група інвалідності безстроково та який потребував матеріального забезпечення в зв'язку із численною кількістю тяжких захворювань та їх ускладнень, які супроводжувались постійною потребою в лікуванні.

Крім того, відповідачка не приймала участі в догляді за хворим, не цікавилась станом його здоров'я, не відвідувала його та не вчиняла жодних інших дій щодо утримання та надання йому будь-якої допомоги, байдуже віднісшись до стану здоров'я свого батька, усвідомлюючи необхідність надання йому невідкладної допомоги та підтримки, зволікала своїми обов'язками, передбаченими законом.

Відповідачка не надала жодної матеріальної підтримки під час проведення організації поховання ОСОБА_5, а також допомоги в похованні.

Тому, на підставі ст. 1224 ЦК України, Відповідачку як спадкоємицю першої черги за законом необхідно усунути від права на спадкування спадщини, відкритої внаслідок смерті ОСОБА_6, як особу, яка ухилилися від надання допомоги своєму батьку, який внаслідок хвороби та віку перебував у безпорадному стані, а також потребував матеріального утримання, хоча могла таку допомогу надавати.

Просить усунути ОСОБА_4 від права на спадкування за законом спадщини, відкритої внаслідок смерті її батька, ОСОБА_5, померлого 08 жовтня 2014 року в с. Селище Тиврівського району Вінницької області, та до складу якої ввійшли всі його права та обов 'язки, які існували на момент його смерті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали, просять позов задоволити з підстав, викладених у позовній заяві, та пояснили, що ОСОБА_4 казала позивачці та своєму батькові, що не претендує ні на що. Відповідачка не приїжджала до ОСОБА_5, не дбала про нього. Він помер в 2 години ночі. Зранку ховали. Позивачка не повідомляла про похорон нікого із родини чоловіка, бо не було коли.

Відповідачка ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_3 позов не визнали, просять відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_2

ОСОБА_4 пояснила, що не ухилялася від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, не могла попасти до нього, ворота були на цепах. Відколи ОСОБА_2М та її батько розписалися, позивачка робила скандали, коли вона приїжджала з сім'єю. Кожен приїзд тягнув за собою сварки. Відносини з відповідачкою не склались, онуків батька вона не признавала, скандалила та накручувала батька. Батько просив, аби не сварилася із позивачкою, приїжджати рідше. Приїжджала з дітьми лише по суботах, коли ОСОБА_2 була на службі в церкві, привозили продукти. Квартиру в м.Вінниця отримували в 1990 році удвох з батьком, ордер видано на її ім' я та ім'я батька. У батька була 2 група інвалідності ще з сімдесятих років, отримана в період проходження військової служби, він добре справлявся і майже до смерті сам міг себе обходити.

Свідок ОСОБА_7 показала суду, що проживала по сусідству з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 Вони жили самі. ОСОБА_8 бачила один раз в 2002 році на похоронах баби, другий - на похоронах батька. Люди казали, що це дочка ОСОБА_9. ОСОБА_5 був ходячим, пересувався на протезі з палкою, ходив в магазин, до неї заходив, перед смертю вже був лежачим. Гроші у неї ніколи не позичав.

Згідно показань свідка ОСОБА_10 вона щодня ходила до мами, яка жила поряд із ОСОБА_6. ОСОБА_11 приходила попросити допомогти город садити, бо не було кому. Вона з сусідкою приходила садити.

Свідок ОСОБА_12 показала суду, що 8-9 років тому ОСОБА_9 та ОСОБА_11 їй запропонували їх доглядати, бо вони не в силі. Вона відмовилась. Вони сказали, що будуть когось шукати, щоб доглядати їх, а вони хату перепишуть. ОСОБА_4 - її кума, вона їздила до неї в гості і розповіла про це. ОСОБА_4 відповіла, що не потрібна їй та хата. Гроші ОСОБА_5 в неї не позичали.

Свідок ОСОБА_13 показала суду, що вона - секретар сільської ради с.Селище. ОСОБА_5 двічі звертався до сільської ради про надання матеріальної допомоги (для ремонту будинку) вперше - 2003 року, вдруге - орієнтовно в 2007-2008 рр.

Свідок ОСОБА_14 показав, що він і покійний ОСОБА_5 - двоюрідні брати, перебували у братерських відносинах. В день смерті брата, 8 жовтня, він вийшов на вулицю і зустрів сусідку, яка повідомила, що брат помер. Він здивувався, що ніхто не повідомив і пішов до ОСОБА_5 дізнатися, що і як. Підійшовши побачив, що "сектанти" його вже відспівують. Коло домовини не було ні родичів, ні сусідів, ОСОБА_2 нікому не повідомляла, хоча в селі є багато родини.

З донькою у ОСОБА_5 були нормальні відносини. Донька кілька разів на місяць заїжджала, цікавилася станом здоров'ям, життям її батька. Передавала батькові гостинці. Заїжджала по суботах, коли ОСОБА_2 ходила молитися. ОСОБА_2 давила на його брата, наче зомбувала. Брат хоч і ходив на протезі, однак і матір доглядав, себе обходив та жінку. Безпорадного стану у нього не було. Вони з братом зустрічалися здебільшого біля магазинчика, пили пиво, до хати рідко попадав через ОСОБА_11. Бувало приходив, вона не пускала, казала, що брат відпочиває. Гроші у нього ОСОБА_5 ніколи не позичав.

З подвір'я ОСОБА_7 не можна побачити подвір'я ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_15 показав, що ОСОБА_5 - його дідусь. Відносини між дідом і його родиною були гарними, доки він не зійшовся з ОСОБА_11. Коли у нього народилася дитина, він приїжджав до діда, домовився, що піде зі своєю сім'єю до нього жити, допомагатиме. Дід був не проти, а коли про це дізналася ОСОБА_2, не пустила його на поріг. Коли він приїжджав до діда, все було закрито на цепи, він гукав, ОСОБА_11, казала, що його нема. Вона навіть приїжджала до них в м.Гнівань скандалити. ОСОБА_4 - його тітка і хрещена. З батьком, його дідом, у неї були гарні відносини, поки не з'явилася ОСОБА_11, яка не допускала контактів членів родини з дідом. Тітка приїжджала до свого батька на вихідних.

Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом встановлено, що 08 жовтня 2014 року помер ОСОБА_5, який до дня смерті проживав в ІНФОРМАЦІЯ_2.

За життя ОСОБА_5 спадковим майном не розпорядився, заповіту не залишив.

Спадкоємцями першої черги в порядку спадкування за законом є дочка спадкодавця ОСОБА_4 та дружина ОСОБА_2

Суд вважає, що посилання позивачки на те, що ОСОБА_4 за життя ОСОБА_6 неодноразово повідомляла їх, що їй від батька нічого не потрібно, на його майно вона не претендує, воно її не цікавить і спадщину після його смерті вона приймати наміру не має, є безпідставними, оскільки не підтверджені доказами та спростовуються відповідачкою.

Також в судовому засіданні встановлено, що матеріальні допомоги видавалися сільською радою для ремонту будинку, а не для лікування чи забезпечення найнеобхіднішим, що стверджується показаннями свідка ОСОБА_13, а також заявами ОСОБА_5 та актами обстеження (а.с.63-67).

Показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_10 та ОСОБА_12 не доводять факту ухилення відповідачки ОСОБА_4 від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця.

Жоден із свідків не підтвердив. що ОСОБА_5 позичав у них кошти на лікування чи прожиття.

Суд вважає, що відповідачка ОСОБА_4 не ухилялася від виконання обов'язку щодо утримання батька, відвідувала його, цікавилася його життям та здоров'ям, надавала продукти харчування, однак конфліктна ситуація із позивачкою обмежила відкрите спілкування батька із дочкою, що стверджується показаннями свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15

Доказів ухилення ОСОБА_4 від надання допомоги батькові ОСОБА_5, від виконання обов'язку щодо його утримання, суду не надано та в судовому засіданні не встановлено, а тому підстав для задоволення позову немає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 214, 215, 223 ЦПК України, ст.ст.1224, 1261 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування,

вирішив:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.О.Ратушняк