Р І Ш Е Н НЯ

І М Е Н Е М УК Р А Ї Н И

Справа№ 2/408/1240/16

№ 408/5981/16-ц

17 листопада 2014 року смт.Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі:

головуючого- судді Карягіної В.А.

При секретарі Сахаровій О.Ю.

розглянувши у судовому засіданні в залі судового засідання в с.Біловодськ цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2, 3-ї особи- служби у справах дітей Станично-Луганської РДА Луганської області про позбавлення батьківських прав зі стягненням аліментів,-

в с т а н о в и в : .

Орган опіки та піклування Станично-Луганської РДА Луганської області звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відносно своїх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_3, у зв'язку із невиконанням ними обов'язків по вихованню, утриманні та забезпеченні необхідними умовами життя.

В суді представник позивача Костан І.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, вказавши, що за час проживання в Станиці Луганській відповідачі зарекомендували себе з негативної сторони, мати жодного дня ніде не працювала,живе за рахунок дитячих виплат, неврівноважена, часто залишає дітей без догляду, веде аморальний спосіб життя. Так, 5.04.2016 року під час перевірки умов життя дітей на підставі листа директора Станично-Луганської ЗОШ №1 встановлено, що мати покинула дітей на сторонню особу та була відсутню протягом 3 діб, про що був складений акт. Батько самоусунувся від обов'язків по вихованню дітей ,їх утриманні та розвитку, більше року не проживає з сім'єю та сімейні стосунки не підтримує, дітей матеріально не утримує.. Дітей тимчасово влаштовано : ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - до КЗ «Лисичанський центр соціально-психологічної реабілітації дітей», ОСОБА_6- до Луганського обласного будинку дитини №2, ОСОБА_5- проживає у прабабусі з боку батька. З квітня по червень 2016 року відповідачці надавався строк для зміни свого ставлення до дітей і створення необхідних умов для повернення дітей до родини, однак ОСОБА_1 умов для дітей не створила,тому в червні 2016 року орган опіки та піклування Станично-Луганської РДА прийшов до висновку про недоцільність повернення дітей в сім'ю та доцільність позбавлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 батьківських прав відносно своїх дітей. .

Дану позицію підтримав представник 3-ї особи- служби у справах дітей Станично-Луганської РДА Медведєв Р.А.

В суді відповідач ОСОБА_1 позов не визнала , вказавши, що дітьми піклується, але у зв'язку із тим, що квартира у неї не пристосована для проживання дітей , не може в ній жити з дітьми, вона знімала квартиру у Верещагіна, з ким і були діти до часу їх виявлення, так як вона в цей час була затримана військовими та утримувалася три дні в підвалі, її звинувачували у передачі інформації чоловіку, який знаходиться на території ЛНР.. Після того, як її випустили, вона поверталася додому до дітей та від старшого сина узнала, що дітей везуть до Лисичанська. Вона одразу туди поїхала. Весь цей час вона постійно працювала, виконуючи тимчасові роботи, проживає в готелі, де й працює. Заробіток маленький, тому не може зараз дати дітям необхідним умов для проживання. Простить потримати дітей на державному забезпеченні до створення нею умов дітям, відремонтує свою квартиру та забезпечить всім необхідним. Також зазначила, що з характеристикою та актом, складених депутатом, не погоджується, так як вона його не знає і сам депутат ніколи не бачив її умов проживання і з нею не спілкувався. В 2014 році, коли Станицю Луганську бомбили, вона разом з дітьми та чоловіком виїхала до РФ, чоловік був поранений, лікувався. Дітей тимчасово влаштували до державного закладу. Коли вона вирішила повернутися до України, їй дітей віддали, але чоловік там й залишився. Зв'язку з чоловіком вона не має і де він на даний час не знає, але на 1 вересня він передав їй гроші на одяг дітям 380грн. ОСОБА_5 проживає у бабусі чоловіка, деякий час влітку жив з нею, ходив з нею на її роботу, йому подобалося.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення в газеті « Урядовий кур'єр» №194 від 18.10.2016 року.. Згідно до ст.. 74 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час та місце розгляду справи.

Свідок ОСОБА_9, вчитель Станично-Луганської ЗОШ №1,вказала, що діти відповідачів ходили до школи брудні, голодні, пропускали уроки, у зв'язку з чим школа звернулася до служби у справах дітей для надання їм допомоги, так як мати на зв'язок з вчителями не виходить, вживає спиртні напої, ніде не працює. Вони кілька разів ходили до дому дітей, але мати двері не відчиняла, з ними не бажала спілкуватися. ОСОБА_5 проживає у бабусі, так та постійно звертається до вчителів, піклується онуком. У квітні 2016 року діти взагалі залишилися одні з незнайомим чоловіком, який їм зателефонував, так як у нього закінчилися продукти, щоб їх годувати, а мати не приходить.

Свідок ОСОБА_10, бабуся відповідача, пояснила в суді, що до початку АТО відповідачі зловживали спиртним, ніде не працювали, вона як могла допомагала дітям, ОСОБА_5 у неї майже жив. Так як вона проживала через дорогу від будинку відповідачів, діти часто до неї прибігали їсти. В 2014 році, коли почалося АТО, відповідачі виїхали до РФ з дітьми і лише наприкінці 2015 року відповідачка повернулася, її онук ,ОСОБА_2, залишився в РФ. В лютому 2016 року їй повідомили зі школи, що ОСОБА_5 захворів і вона його забрала до себе. Мати ним не цікавилася, до шкоди не ходила, на ліки йому грошей не передавала, так як у неї самої їх не було, роботи не було і ніде було жити. Влітку ОСОБА_5 іноді був з відповідачкою. Дійсно, відповідачці нікуди на даний час забрати дітей, так як вона сама без житла і грошей.

Вислухавши пояснення представника позивача ,відповідачки ,представника 3-ї особи, свідків , дослідивши письмові матеріали справи , суд вважає за необхідне позов задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно до ст. 10,11 ,60 ЦПК України сторони та інші особи, які приймають участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 1 цього Кодексу визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 3,8,9, 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. В Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст.9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21. 06. 2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, сама дитина, яка досягла 14 років.

Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків , як позбавлення батьківських прав.Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх або неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

При цьому, відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. п. 16, 18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

В суді встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають дітей- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвами про народження дій (арк..спр.6-9).

В квітні 2016 року до служби у справах дітей Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області надійшов лист від директора Станично-Луганської ЗОШ №1 про те, що ОСОБА_1 має негативний вплив на своїх дітей, які не відвідують школу, мають пропуски без поважних причин, зі сторони матері повністю відсутнє піклування про дітей, мати зловживає спиртними напоями в присутності дітей, діти занедбані та часто голодні.

Для перевірки даної інформації 5.04.2016 року працівниками служби у справах дітей був здійснений вихід за місцем проживання відповідача ОСОБА_1 та встановлено, що діти, крім ОСОБА_5, який проживав у ОСОБА_10, залишені на сторонню особу, сусіда по кімнатам Верещагіна, та перебували з ним на протязі 3 діб, мати за місцем знаходження дітей відсутня. У зв'язку із чим діти були тимчасово поміщені до КЗ «Лисичанський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» та до Луганського обласного будинку дитини №2, що підтверджено актами приймання дітей (арк..спр.17-19).

16.06.2016 року комісією з питань захисту прав дитини Станично-Луганської районної державної адміністрації приймається висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відносно дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_6.

За правилами ст.19 СК України висновок органу опіки та піклування не є для суду обов'язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами.

В суді також було встановлено, що до початку АТО на території, підконтрольній державній владі , де проживає відповідач, родина ОСОБА_1 не знаходилась на обліку в службі у справах дітей Станично-Луганської РДА щодо невиконання батьками обов'язків по вихованню дітей. Однак, свідок ОСОБА_10 повідомила суду про те, що діти часто перебували голодними,так як батьки зловживали спиртними напоями,не бажали працювати.

У 2014 році з початком АТО родина ОСОБА_1 виїхала до РФ разом з дітьми, де перебували до кінця 2015 року. Повернулися до місця проживання в смт.Станиця Луганська Луганської області лише ОСОБА_1 та діти, відповідач ОСОБА_2 залишився на території РФ і на даний час його місце знаходження невідоме. Як вказала відповідачка, у зв'язку із не можливістю проживання в її квартирі вона змушена була разом з дітьми знімати кімнату для проживання, а на початку квітня 2016 року була затримана військовослужбовцями за підозрою у передачі інформації чоловіку на територію ЛНР, у зв'язку з чим діти залишилися без її опіки зі стороннім чоловіком.

Органом опіки та піклування Станично-Луганської РДА Луганської області даний факт взагалі не перевірявся, поважність причини відсутності матері не встановлювалася.

З пояснень відповідачки слідує, що на даний час у зв'язку із відсутністю постійної роботи на території Станично-Луганського району Луганської області вона не має можливості забезпечувати своїх синів необхідним для виховання, проживання та розвитку. Даний факт був підтверджений в суді бабусею відповідача, ОСОБА_10, яка вказала ,що син відповідачки ОСОБА_5 проживає у неї з лютого 2016 року , влітку два місяці перебував у шкільному таборі, деякий час жив з матір'ю, яка перебивається тимчасовими заробітками.

Між тим, суд також встановив, що відповідачка за час знаходження малолітніх синів в комунальних закладах з червня 2016 року по даний час провідала їх лише один раз,їх життям не цікавиться,матеріально не утримує. Посилання відповідачки на тяжкий матеріальний стан, відсутністю придатного до проживання свого житла, при тому, що вона отримує соціальну допомогу на дітей, суд вважає не об'єктивними та не причиною відмови ОСОБА_1 від виконання батьківських обов'язків щодо своїх дітей. Крім того, як підтвердила в суді відповідачка, вона з жодною заявою про надання їй допомоги в матеріальному або побутовому плані до державних органів не зверталася.

Відповідач ОСОБА_2, знаючи про розгляд в суді позовної заяви про позбавлення його батьківських прав, до суду з заявами або запереченнями на позов не звертався, тому суд вважає обставини, які викладені в позові, такими, що відповідають дійсності.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 27 лютого 1991 року визначено неможливість розлучення дитини з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків коли таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Належними і допустимими доказами в передбаченому законом порядку, які б давали беззаперечні підстави для застосування крайнього заходу до батька та матері, як позбавлення батьківських прав, позивач не довів.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позбавлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 батьківських прав є передчасним, а тому вважає необхідним позов задовольнити частково, відібрати у відповідачів дітей без позбавлення їх батьківських прав зі стягненням з відповідачів аліментів в передбаченому законом розмірі.

Також підлягають стягненню з відповідачів судовий збір на користь держави відповідно до вимог Закону України « Про судовий збір» зі змінами та доповненнями.

Керуючись ст.10,11,60,82,212-215 ЦПК України, 150,164,165 СК України, ст. 3,8,9, 129 Конституції України ,ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» , Постановою Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року,суд-

В ИР І Ш И В :

Позовні вимоги органу опіки та піклування Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області задовольнити частково.

В задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ОСОБА_2 органу опіки та піклування Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області відмовити.

Попередити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_3 , виконуючи в подальшому обов'язки щодо їх виховання та утримання належним чином.

Покласти контроль за виконанням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 батьківських обов'язків щодо їх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_3 на органи опіки та піклування Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області

Відібрати у ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_6, . та у ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, без позбавлення батьківських прав, дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_3, з передачею їх органу опіки та піклування Станично-Луганської РДА Луганської області

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6, та з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь установ, де будуть перебувати діти, в розмірі ? частини всіх видів їх доходів, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, з кожного на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, щомісячно, починаючи з 18.07.2016 року.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в сумі по 551грн.20 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги через Біловодський районний суд в 10-денний строк від дня оголошення рішення , відповідачем ОСОБА_2- в той же термін з часу отримання копії рішення. .

Суддя

Біловодського райсуду В.А.Карягіна

Луганської області