У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», поданою його представником Шулікою АліноюВолодимирівною, на рішення апеляційного суду Одеської області від 11 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 5 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 3 253,80 грн зі сплатою 36% річних за користування кредитними коштами з кінцевим терміном повернення 6 липня 2008 року. У порушення умов кредитного договору, ОСОБА_3 зобов'язання не виконував, у зв'язку з чим виникла заборгованість у сумі 31 689,36 грн, яку банк просив стягнути.

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 28 травня 2012 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 31 689,36 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 11 березня 2015 року заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 28 травня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення апеляційного суду Одеської області від 11 березня 2015 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із наявності правових підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 31 689,36 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_3 кредитних коштів не отримував, оскільки рукописний запис «Ежим доход 2 000 грн», розміщений у нижній частині анкети позичальника, виконаний не ним, а іншою особою, і встановити, самим ОСОБА_3 чи іншою особою виконаний рукописний запис «ОСОБА_3», розміщений у середній та у нижній частинах заяви позичальника № ODXRR11350229 від 5 липня 2007 року в графі «Подпись», рукописні записи на електрофотокопіях сторінок паспорта ОСОБА_3, не виявилося можливим.

Проте повністю з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що 5 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 3 253,80 грн зі сплатою 36% річних за користування кредитними коштами з кінцевим терміном повернення 6 липня 2008 року.

Також судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3, у порушення умов кредитного договору, зобов'язання не виконував, у зв'язку з чим виникла заборгованість у сумі 31 689,36 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Кредитний договір, невиконання умов якого стало підставою для звернення до суду, складається із заяви позичальника та доданих до неї Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка) (Стандарт).

Банк, обґрунтовуючи позов, надав суду першої інстанції заяву позичальника, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та розрахунок заборгованості.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що кредитний договір він не підписував і кошти за вказаним договором не отримував.

Ухвалою апеляційного суд Одеської області від 19 березня 2014 року призначено судово-почеркознавчу експертизу.

З висновку судово-почеркознавчої експертизи № 1455/02 від 25 листопада 2014 року апеляційний суд встановив, що рукописний запис «Ежим доход 2 000 грн», розміщений у нижній частині анкети позичальника, виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою, і зробив висновок про те, що відповідач цей договір не укладав.

Проте до такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов передчасно, оскільки не встановив, чи є рукописний запис «Ежим доход 2 000 грн», розміщений у нижній частині анкети позичальника, який за висновком судово-почеркознавчої експертизи, виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою, складовою частиною укладеного кредитного договору, не дав йому, належної оцінки і не вказав, яке правове значення має цей запис для вирішення питання щодо укладення кредитного договору, враховуючи, що інші висновки експертизи категоричними не є.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийняття (ст. 212 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Суд апеляційної інстанції, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України, не встановив вид договору, невиконанням умов якого позивач обґрунтовував позов, залишивши поза увагою домовленість щодо перерахування отриманих кредитних коштів на підставі рахунку-фактури від 5 липня 2007 року, не перевірив, чи отримав відповідач відповідний товар.

Встановивши всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, та оцінивши висновок судово-почеркознавчої експертизи у сукупності з іншими відповідними доказами, суд апеляційної інстанції має з додержанням засад змагальності сторін розглянути справу.

Ураховуючи викладене, рішення суду апеляційної інстанції на підставі ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», подану його представником ШулікоюАліною Володимирівною, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 11 березня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: О.В.Кадєтова С.О.Карпенко Г.І.Мостова М.І.Наумчук