ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/4870/16-ц
Провадження № 2/362/2704/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2016 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого - судді Корнієнка С.В., при секретарі - Дрозденко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувсь до суду з вимогою про стягнення з відповідача за договором позики борг в сумі 90690,48 грн., з яких 49620 грн, сума основного боргу, 7026,94 грн. 3% річних та 34 043,54 грн., проценти за користування позикою, а також судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримала в повному обсязі, пояснивши, що відповідач позичив у нього 10 листопада 2011 року гроші в сумі 2000 доларів США терміном на один місяць, тобто до 10.12.2011 року, про що власноруч написав письмову розписку, проте грошові кошти повернуті не були, та в подальшому на підтвердження своїх зобовязань, а саме 5 жовтня 2015 року відповідачем було складено лист-підтвердження, про отримані ним кошти від позивача, однак на неодноразові звернення позивача про повернення боргу, відповідачем, до часу звернення позивача до суду, так цього зроблено не було.

Відповідач вимоги позову визнав частково, а саме підтвердив наявність позики у позивача на суму 2000 доларів США, при цьому не погодився з нарахуванням відсотків та 3% річних.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду положень ст.ст.57 і 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

З огляду положень ст.ст.11, 14 та 509 ЦК України вбачається, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну, дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення прав та обовязки, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Поняття, вимоги до правочинів та договорів визначаються положеннями ст.ст. 202, 203, 205, 626, 638, 640 ЦК України.

Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612, 615 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором. Одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

У відповідності до положень ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором.

Як вбачається з положень ст.610 та ч. 1 ст.625 ЦК України, відповідно до яких порушенням зобовязання є його невиконання, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. При цьому суд звертає увагу, що боржник, який прострочив виконання саме грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми.

Згідно з вимогами ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику - грошові кошти, у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до письмової розписки від 10.11.2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики, у вигляді простої письмової розписки, відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач отримав (позичив) грошові кошти в розмірі 2 000 (дві тисячі) доларів США терміном на один місяць до 10.12.2011 року.

В подальшому, а саме 05.10.2015 року, на підтвердження наявності боргу відповідачем було складено лист-підтвердження, в якому ОСОБА_2 зазначив, що він дійсно 10.11.2011 року, позичив у ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 2 000 доларів США, що станом на 05.10.2015 року відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 42 280,00 гривень. При цьому вказав, що відповідно до домовленості зобов'язувався повернути позичені кошти до 10.12.2011 рік, однак ні станом на 05.10.2015 року ні на час звернення позивача до суду, вказані кошти не повернув.

З огляду розрахунку заборгованості, вбачається, що сума основного боргу, станом на 28.07.2016 року, становить 49620,00 гривень ( 2000 доларів США за курсом 1 долар США=24.81 грн.), 3% річних за весь період прострочення з 11.12.2011 року по 28.07.2016 року становить 7029,94 гривень (283.23 доларів США), 3% річних за користування позикою, становить 34 043,54 гривень (1 372,17 гривень *24.81 доларів США).

На думку суду зазначена сума заборгованості представником позивача обґрунтована та доведена в судовому засіданні.

Приймаючи до уваги те, що відповідач не належним чином виконує свої обовязки перед кредитором, чим інтересам позивача завдано матеріальну шкоду, така шкода підлягає відшкодуванню відповідачем.

Позовні вимоги в частині відшкодування сплачених позивачем судових витрат також підлягають до задоволення, оскільки, згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 130, 208, 209, 212-215, 218, 221, 224, 223, 294 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 90690,48 грн., (сума боргу 49620 грн., 3% річних 7026,94 грн., проценти за договором позики 34043,54 грн.) та судові витрати в розмірі 906, 90 грн., а всього 91597,38 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги або по закінченню апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Корнієнко С.В.