Справа № 2-292/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

20 січня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Калініченко О.Б.

при секретарі - Іоновій Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОРДО 2000» про звільнення з посади директора, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка 09.11.2015 року звернулася з позовом, в якому просила визнати її звільненою з посади директора ТОВ «ОРДО 2000» на підставі ст. 38 КЗпП України з дня набрання рішенням законної сили, зазначивши, що на підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ «ОРДО 2000» від 20 листопада 2014 року відповідно до наказу № 1 її було призначено на посаду директора товариства, єдиним учасником якого відповідно до Протоколу №1 та п.п. 1.5 Статуту являється ОСОБА_2 (громадянин Туреччини).

17.09.2015 року позивачка на адресу єдиного учасника товариства надіслала повідомлення з вимогою про скликання позачергових зборів та заяву про звільнення за власним бажанням у порядку ст. 38 КЗпП з 01.10.2015 року. Проте, рішення про її звільнення з посади директора прийнято не було, чим порушено її право на звільнення, а факт подальшого перебування на посаді директора породжує певні юридичні наслідки, у зв'язку з чим позивачка змушена звернутись за захистом своїх порушених прав.

В судове засідання позивачка надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд, враховуючи письмову заяву позивачки, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про господарські товариства» у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Дирекцію очолює генеральний директор. Членами виконавчого органу можуть бути також в особи, які не є учасниками товариства.

Частиною 4 ст. 145 ЦК України передбачено, що до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю належить, зокрема, створення і відкликання виконавчого органу товариства.

Відповідно до ст. 99 ЦК України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Члени виконавчого органу можуть бути у будь-який час усунені від виконання своїх обов'язків, якщо в установчих документах не визначені підстави усунення членів виконавчого органу від виконання своїх обов'язків.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 з 26.11.2014 року прийнята на посаду директора ТОВ «ОРДО 2000» на підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ «ОРДО 2000», оформленого протоколом №1 від 20.11.2014 року, відповідно до наказу № 1 від 26.11.2014 року.

Відповідно до п.п. 9.4.3 Статуту ТОВ «ОРДО 2000» до виключної компетенції Загальних зборів учасників товариства належить утворення і відкликання виконавчого та інших органів товариства. Згідно з п.п. 9.6 Статуту, виконавчим органом товариства є директор. Отже, звільнення директора належить до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства.

Як вбачається зі статуту ТОВ «ОРДО 2000», місцезнаходженням Товариства є м. Київ, вул. Автозаводська, 18.

Відповідно до Протоколу №1 та п.п. 1.5 Статуту єдиним учасником ТОВ «ОРДО 2000» являється ОСОБА_2 - громадянин Туреччини, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, директором товариства значиться позивачка ОСОБА_1

17.09.2015 року позивачкою ОСОБА_1 було направлено повідомлення на адресу єдиного учасника товариства ОСОБА_2 про звільнення її з посади директора за власним бажанням та про скликання позачергових зборів для вирішення її заяви про звільнення із займаної посади за власним бажанням.

Матеріалами справи підтверджується, що зазначене повідомлення було направлене цінним листом на адресу місця проживання ОСОБА_2, за адресою: АДРЕСА_1, проте повідомлення йому вручено не було та конверт повернувся відправнику із відміткою поштового відділення про те, що адреса одержувача зазначена неправильно.

Таким чином, що встановлено, що збори учасників ТОВ «ОРДО 2000» з питання щодо звільнення позивачки не проведені і не збиралися, рішення про звільнення її з роботи зборами не приймалося, тобто питання про звільнення позивачки з посади директора до теперішнього часу не вирішено.

При цьому також встановлено, що позивачкою її заява від 17.09.2015 року про звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України не відкликана та фактично трудові відносини між нею та товариством припинені.

За змістом ст. 22 КЗпП України відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Частиною 1 ст. 38 цього Кодексу передбачене право працівника розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Отже, за змістом положень ст. 38 КЗпП України, ст. 145 ЦК України, ст.ст. 58, 60,-62 Закону України «Про господарські товариства» праву директора товариства на звільнення за власним бажанням кореспондує обов'язок учасників товариства провести загальні збори та розглянути заяву директора про звільнення.

Проте, як встановлено матеріалами справи, учасником ТОВ «ОРДО 2000» - ОСОБА_2 не проведено загальні збори товариства та заяву ОСОБА_1 про звільнення з посади директора не вирішено, тоді як позивачка виконала вимоги закону щодо процедури звільнення за власним бажанням: подала відповідну заяву та просила призначити проведення зборів учасників товариства для її вирішення.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.

Розглядаючи справи, пов'язані із застосуванням даної норми, Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 року № 14-рп/2004, від 16.10.2007 року № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю суд розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя.

Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачаєможливість особи займатися чи незайматися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації.

Таким чином, відповідачем порушене право позивачки на звільнення з роботи з ініціативи працівника, передбачене ч. 1 ст. 38 КЗпП України, тому, виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки не вирішення зборами учасників товариства заяви про звільнення позивачки з посади директора є порушенням її права щодо вільного вибору праці.

Зважаючи на те, що питання про звільнення директора товариства вирішується загальними зборами учасників товариства у встановленому законом порядку, то позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, оскільки у даному випадку належним способом захисту порушеного права позивачки є визнання припиненими трудових відносин між відповідачем ТОВ «ОРДО 2000» та позивачкою, як директором товариства, на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України, але з дня набрання рішенням законної сили, а не з дати заяви - 01.10.2015 року.

Керуючись Конституцією України, ст.ст. 5, 22, 38 КЗпП України, ст.ст. 99, 145 ЦК України, ст.ст. 3, 118, 119 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОРДО 2000» про звільнення з посади директора задовольнити.

Визнати припиненими трудові відносини між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОРДО 2000» та директором товариства ОСОБА_1 на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України з дня набрання рішенням законної сили.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача, яка має бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду м. Києва через Солом'янський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: