Номер провадження: 22-ц/785/1343/16
Головуючий у першій інстанції Тимошенко С. В.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Гірняк Л.А., Калараш А.А.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 03 червня 2015 року,

встановила:

05.05.2014 р. ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив: 1) визнати недійсним кредитний договір № ODT0GA від 10.09.2008 р., укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 (далі - Кредитний договір) з моменту його укладення; 2) визнати сплачені ним кошти ПАТ КБ «ПриватБанк» у сумі - 30 815,65 доларів США, повернутими ПАТ КБ «ПриватБанк»; 3) визнати недійсним договір поруки № ODT0GA/1 від 10.09.2008 р., укладений між ОСОБА_5 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Договір поруки) з моменту його укладення; 4) зобов'язати нотаріуса, який реєстрував іпотечний договір до кредитного договору № ODT0GA від 10.09.2008 р., виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передане в іпотеку за іпотечним договором, а саме - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовував тим, що при укладенні договору про надання споживчого кредиту від 10.09.2008 р. були порушені вимоги закону. Іноземна валюта не може бути предметом договору про надання споживчого кредиту. Кредитний договір вчинено без відповідного дозволу (індивідуальної ліцензії).

Збільшення курсу долара США призвело до порушення його прав, оскільки сплаті підлягає більша сума у гривні, ніж на час укладення кредитного договору. Під час укладення кредитного договору йому не було надано повну письмову інформацію про умови надання кредиту, загальну вартість кредиту. Банк не попередив, що вартість кредиту може значно зрости.

Порушено істотні умови кредитного договору, він не містить положень щодо порядку зміни його умов, припинення договору.

Умови договору є несправедливими. Дискримінаційними є положення кредитного договору про можливість зміни Банком процентної ставки з попередженням про це Позичальника.

У зв'язку з визнанням договорів недійсними необхідно застосувати наслідки визнання правочину недійсним.

Недійсність основного договору тягне за собою недійсність правочину про його забезпечення.

Відповідно до заяви про уточнення позовних вимог, які надійшли у квітні 2015 р., ОСОБА_4 просив: 1) визнати недійсним іпотечний договір № ODT0GA67 від 10.09.2008 р., зареєстрований в реєстрі за № 4590, укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 (далі - Іпотечний договір); 2) виключити з реєстру обтяжень та заборон відчуження запис про обтяження та заборону відчуження нерухомого майна за Іпотечним договором, а саме на житлову будівлю з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1; 3) зобов'язати ЗАТ КБ «ПриватБанк» зупинити нарахування пені, відсотків, штрафних санкцій за договором про надання споживчого кредиту № ODT0GA від 10.09.2008 р., укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 (далі - Кредитний договір), з моменту останньої оплати за квитанціями; 4) зобов'язати ОСОБА_4 повернути ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти у сумі - 26 085,47 доларів США, які він отримав на виконання кредитного договору та іпотечного договору; 5) зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_4 грошові кошти у сумі - 30 815,65 доларів США, які Банк отримав на виконання кредитного договору та іпотечного договору.

ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився. Про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Банк у судове засідання свого представника не направив. Про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Причини неявки представника суду не повідомив, заяв та клопотань не надав.

Справа розглянута в заочному порядку.

Заочним рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 03.06.2015 р. позов ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір № ODT0GA, укладений 10.09.2008 р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 з моменту його укладення.

Визнано недійсним іпотечний договір № ODT0GA від 10.09.2008 р., зареєстрований в реєстрі за № 4590, укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 з моменту його укладення.

Визнано недійсним договір поруки № ODT0GA/1 від 10.09.2008 р., укладений між ОСОБА_5 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» з моменту його укладення.

Виключено з реєстру обтяжень та заборон відчуження запис про обтяження та заборону відчуження нерухомого майна за Іпотечним договором від 10.09.2008 р., а саме на житлову будівлю з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» зупинити нарахування пені, відсотків, штрафних санкцій за договором про надання споживчого кредиту № ODT0GA від 10.09.2008 р., укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, з моменту останньої оплати за квитанціями.

Зобов'язано ОСОБА_4 повернути ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти у сумі - 26 085,47 доларів США, які він отримав на виконання угод за договором про надання споживчого кредиту № ODT0GA від 10.09.2008 р. та іпотечним договором № ODT0GA від 10.08.2008 р., зареєстрованого в реєстрі за № 4590.

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_4 грошові кошти у сумі - 30 815,65 доларів США отримані Банком на виконання угод за договором про надання споживчого кредиту № ODT0GA від 10.09.2008 р. та іпотечним договором № ODT0GA від 10.09.2008 р., зареєстрованого в реєстрі за № 4590.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 судові витрати у сумі - 5 032,00 грн..

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 21.08.2015 р., заява Банку від 21.07.2015 р. про перегляд заочного рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 03.06.2015 р., залишена без задоволення.

Банк в апеляційній скарзі просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4. Посилається на те, що рішення ухвалено при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник Банку в судовому засіданні підтримала доводи та вимоги, які викладені в апеляційній скарзі.

ОСОБА_4 у письмових запереченнях на апеляційну скаргу вважав необхідним скаргу відхилити, заочне рішення залишити без змін. Посилався на те, що скарга є необґрунтованою. Банк належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи. Банку було відомо про існування висновку судово-економічної експертизи. Безпідставними є посилання апелянта про вихід судом за межі позовних вимог, оскільки недійсність основного зобов'язання тягне за собою недійсність правочину щодо його забезпечення, а тому обґрунтованим є визнання недійсним іпотечного договору. Судом правильно застосовано наслідки недійсності правочину. Експертом може бути і не працівник державної експертної установи за наявності відповідних умов. Твердження Банку про надання експертом юридичної оцінки відповідності договору вимогам закону є помилковими. Зміст анкети-заяви від 10.09.2008 р. не підтверджує його ознайомлення та згоду з умовами кредитування. Обов'язкова письмова інформація про сукупну вартість кредиту йому не була надана. Це призвело до укладення кредитного договору на невигідних для нього умовах, за прибутковою для Банку ануїтетною схемою. Формування його волі щодо укладення спірного правочину відбувалось під впливом інформації, яка не відповідала дійсності та була направлена на отримання кредитором прихованого прибутку та виникнення непередбачених втрат.

В судовому засіданні ОСОБА_4 підтримав викладені у письмових запереченнях на апеляційну скаргу доводи та вимоги.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Заочне рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що позов є обґрунтованим (Т. 1, а. с. 182 - 184).

Колегія суддів вважає, що погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, цих висновків суд першої інстанції дійшов при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального (ст. ст. 11, 192, 203, 215, 216, 509, 525, 526, 533, 1054, 1056, 1057-1 ЦК України, ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ст. ст. 11, 15, 18, 23 Закону України «Про захист прав споживачів») та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213 ЦПК України) права. Доводи апелянта про відсутність підстав для визнання недійсними договорів, ознайомлення позичальника з умовами надання кредиту під час укладення кредитного договору є обґрунтованими.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до укладеного 10.09.2008 р. між Банком та ОСОБА_4 кредитного договору № ODT0GA (далі - Кредитний договір) останній отримав споживчий кредит у сумі - 26 085,52 долара США, на строк - по 10.09.2023 р., зі сплатою - 1,25% місячних (15% річних) на суму залишку заборгованості за кредитом (Т. 1, а. с. 9 - 17).

Загальна вартість кредиту, її складові вказані у Додатку 1 до кредитного договору (Т. 1, а. с. 13).

Графік погашення кредиту, розмір щомісячного ануїтетного платежу у сумі - 445,57 доларів США вказаний у Додатку 2 до кредитного договору (Т. 2, а. с. 14 - 16).

Відповідно до п. 8.3 кредитного договору забезпеченням виконання Позичальником зобов'язань за даним договором виступає: 1) іпотека будинку, загальною площею - 150,00 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; 2) договір поруки № ODT0GA/1 від 10.09.2008 р., укладений з ОСОБА_5.

Відповідно до анкети-заяви від 10.09.2008 р. (Т. 1, а. с. 224 - 224 зворотня сторона) під час укладення кредитного договору ОСОБА_4 ознайомився і погодився з умовами кредитування, які були наданні йому у письмовій формі. Своїм підписом останній підтвердив факт про надану повну інформацію про умови кредитування в Банку, а саме: мету для якої кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями Позичальника; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне обслуговування тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які позичальник має право, та відомості про те, від кого Позичальник може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

В забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору 10.09.2008 р. Банк уклав: 1) з ОСОБА_4 - іпотечний договір № ODT0GA від 10.09.2008 р., зареєстрований в реєстрі за № 4590; 2) з ОСОБА_5 - договір поруки № ODT0GA/1 (Т. 1, а. с. 18).

За умовами іпотечного договору в іпотеку передано житловий будинок, загальною площею - 150,00 кв. м., з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 4 договору поруки ОСОБА_5 несе солідарну відповідальність з позичальником - ОСОБА_4.

Обставини укладення кредитного договору, іпотечного договору та договору поруки сторонами визнані, не оспорюються, а тому не підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Починаючи з 01.10.2008 р. по квітень 2014 р. ОСОБА_4 щомісяця сплачував Банку гроші за кредитним договором у сумі - від 450 до 500 доларів США (Т. 1, а. с. 147 - 159).

Між сторонами склалися кредитні правовідносини, правовідносини з визнання кредитного договору, іпотечного договору та договору поруки недійсними.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

За правилами, передбаченими ст. ст. 1054, 1056, 1057-1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов'язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені ч. 1 ст. 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю. Визнаючи недійсним кредитний договір, у якому виконання зобов'язання позичальника забезпечено заставою майна позичальника бо поручителя, суд за заявою кредитодавця накладає на таке майно арешт.

Згідно із ст. ст. 203, 215, 216 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Недійсний правочин не здійснює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Щодо вимоги позивача про визнання недійсним кредитного договору, колегія суддів зазначає наступне.

Використання іноземної валюти на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У силу положень ст. ст. 192, 533 ЦК України та ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» необхідно встановлювати наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями. Про це вказується, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 р. у справі № 6-100цс14, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для судів. Виходячи з наведеного, посилання позивача на відсутність у Банку індивідуальної ліцензії на надання йому кредиту в іноземній валюті не можуть бути підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Не є підставою для визнання кредитного договору недійсним і посилання ОСОБА_4 на порушення Закону України «Про захист прав споживачів», які полягають: 1) у не наданні йому повної письмової інформації про умови надання кредиту, загальну вартість кредиту; 2) не попередження банком, що вартість кредиту може значно зрости; 3) дискримінаційними є положення кредитного договору про можливість зміни Банком процентної ставки з попередженням про це Позичальника; 4) збільшення курсу долара США призвело до порушення його прав, оскільки сплаті підлягає більша сума у гривні, ніж на час укладення кредитного договору.

Частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено надання перед укладенням договору про надання споживчого кредиту відповідної письмової інформації. У разі ненадання вказаної інформації наступають наслідки, передбачені ст. ст. 15 і 23 цього Закону, а саме: - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків; - вимагати надання у прийнятно короткий строк, але не більше місяця, належної інформації. Якщо інформація в обумовлений строк не буде надано, споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування збитків.

Я вказувалося вище, відповідно до анкети-заяви від 10.09.2008 р. (Т. 1, а. с. 224 - 224 зворотня сторона) під час укладення кредитного договору ОСОБА_4 ознайомився і погодився з умовами кредитування, які були наданні йому у письмовій формі. Своїм підписом останній підтвердив факт надання йому повної інформації про умови кредитування в Банку.

У випадку ненадання необхідної інформації Позичальник мав право вимагати надати таку інформацію у найбільш короткий строк, відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця.

Випадки визнання умов договору про надання споживчого кредиту несправедливими передбачені ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Загальні положення про несправедливі умови договору вказуються у ч. ч. 2, 3 ст. 18 цього Закону. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Частиною 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли визнання недійсним положення зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаний недійсним у цілому.

Під час укладення кредитного договору Банку не були відомі обставини щодо можливого зростання курсу долара США внаслідок фінансової кризи, а тому він не міг попередити про це позичальника. Крім того, ризик настання негативних наслідків внаслідок можливого зростання курсу іноземної валюти фінансової кризи або можливого його зменшення внаслідок економічного зростання несуть сторони кредитного договору.

Умовами кредитного договору (п. 2.3.1), щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право Банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов, з додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника. Тому не можна розглядати ці умови дискримінаційними, такими, що порушують права позичальника. Крім того, якщо таке підвищення процентної ставки відбулося після 01.12.2009 р., набрання чинності Закону України від 12.12.2008 р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", за наявності відповідних положень у кредитному договорі, позивач не позбавлений можливості оспорити розмір нарахованих процентів. (Постанова Верховного Суду України від 19.12.2012 р. у справі № 6-149цс12).

Не відповідає дійсності твердження позивача про те, що кредитний договір не містить положень щодо порядку зміни його умов, припинення договору. Пунктами 6.2, 6.3 кредитного договору передбачені випадки зміни та припинення кредитного договору (Т. 1, а. с. 11).

Таким чином, не знайшли свого підтвердження доводи позивача щодо несправедливих умов договору про надання споживчого кредиту. Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: 1) умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); 2) умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; 3) умови договору завдають шкоди позивачеві. Разом з тим, позивач послався тільки на істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін за угодою.

Колегія суддів критично оцінює висновки судової економічної експертизи № 1-3-15/31 від 23.02.2015 р. (Т. , а. с. 91 - 108), які в судовому засіданні підтримав експерт ОСОБА_6, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Висновок експертизи є одним із доказів, який оцінюється судом у сукупності з іншими доказами по справі.

Розмір кредиту, строк надання кредиту, розмір відсотків за користування кредитними грошима, розмір щомісячного платежу встановлені у п. 8.1 кредитного договору (Т. 1, а. с. 12).

Загальна вартість кредиту, її складові вказані у Додатку 1 до кредитного договору (Т. 1, а. с. 13). Зокрема, у вказаному Додатку вказані складові, які призводять до подорожчання кредиту, а саме: - витрати позичальника на страхування майна (щорічно) - 0,5% від вартості нерухомості; - витрати страхувальника на особисте страхування (щорічно) - 0,5% від суми кредиту; - витрати по оформленню договору іпотеки у нотаріуса - 800,00 грн.. Розмір вказаних витрат разом становить - 54 117,13 грн.. Реальна процентна ставка становить - 19,30%.

Графік погашення кредиту, розмір щомісячного ануїтетного платежу у сумі - 445,57 доларів США вказаний у Додатку 2 до кредитного договору (Т. 2, а. с. 14 - 16).

Висновки експерта про те, що фактично реальна процентна ставка становить - 25,08%, що є вищою від реальної процентної ставки у розмірі - 19,30%, а вартість кредиту становить - 57 150,97 доларів США, що є більшою встановленої у договорі в розмірі - 54 117,13 доларів США можуть слугувати підставою для коригування розміру щомісячних платежів, тобто внесення відповідних змін до договору про надання споживчого кредиту (п. 1 ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Виходячи з вищевказаного, у задоволенні вимог ОСОБА_4 про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту необхідно відмовити. Вимог про визнання недійсними окремих положень договору про надання споживчого кредиту позивачем не заявлено.

Вимоги про визнання недійсним іпотечного договору є похідними від вимог про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту, а тому в задоволенні цим вимог необхідно також відмовити.

Вимоги по застосування реституції у зв'язку з визнанням недійсним кредитного договору, виключення з реєстру запису про обтяження предмета іпотеки є похідними, а тому у їх задоволенні також необхідно відмовити.

У задоволенні вимог ОСОБА_4 про визнання недійсним договору поруки, укладеному між Банком та іншою особою - ОСОБА_5, також необхідно відмовити, оскільки за наявних у справі доказів він не є належним позивачем за даними вимогами.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Ураховуючи, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення останнім вищезазначених норм матеріального та процесуального права, призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним.

Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України необхідно стягнути з ОСОБА_4 на користь Банку судовий збір у сумі - 2 801,40 грн. = 121,80 (Т. 1, а. с. 188) + 2 679,60 (Т. 1, а. с. 239).

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - задовольнити.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 03 червня 2015 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (номер картки фізичної особи-платника податків - НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір у сумі - 2 801 (дві тисячі вісімсот одна) грн. 40 коп..

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. А. Гірняк

А. А. Калараш