УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоТкачука О.С.,
суддів: Висоцької В.С., Умнової О.В.,Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Укртелеком», публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Кіровоградської філії про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 08 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (далі - ПАТ «Укртелеком»), ПАТ «Укртелеком» в особі Кіровоградської філії, у якому, з врахуванням уточнених позовних вимог, просив суд: визнати незаконним та скасувати наказ від 06 січня 2015 року Кіровоградської філії ПАТ «Укртелеком», зі змінами відповідно до наказу Кіровоградської філії ПАТ «Укртелеком» від 14 січня 2015 року про його звільнення, у зв'язку із скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України; визнати незаконним його звільнення з посади інженера електрозв'язку 1-ї категорії другого відділу Кіровоградської філії ПАТ «Укртелеком»; поновити його на посаді інженера електрозв'язку 1-ї категорії другого відділу Кіровоградської філії ПАТ «Укртелеком»; стягнути з ПАТ «Укртелеком» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 січня 2015 року по 24 червня 2015 року в розмірі 13 949 грн 54 коп.; стягнути з ПАТ «Укртелеком» на його користь моральну шкоду у розмірі 30 тис. грн; стягнути з відповідача судові витрати по справі в розмірі 3 600 грн (правова допомога); на підставі п. п. 2, 4 ст. 367 ЦПК України допустити до негайного виконання рішення про поновлення його на роботі та виплату заробітної плати за один місяць.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що фактичного скорочення штату працівників ПАТ «Укртелеком» в особі Кіровоградської філії не відбулося, він погодився на запропоновану йому іншу вакансію, однак на роботу на вільну посаду яка влаштовувала позивача було прийнято іншу особу яка в товаристві не працювала і яка має нижчий фаховий рівень знань та підготовки ніж ОСОБА_6, чим позбавлено право останнього на першочергове зайняття вакантної посади. Крім того, позивач зазначив, що його звільнення відбулося без попередньої згоди профспілкового органу, при цьому, не враховано також його переважного права на залишення на роботі як інваліда 3 групи та ветерана військової служби України, а тому просив суд задовольнити позов.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 червня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ від 06 січня 2015 року Кіровоградської філії ПАТ «Укртелеком» «Про припинення трудового договору (контракту)» зі змінами відповідно до наказу Кіровоградської філії ПАТ «Укртелеком» від 14 січня 2015 року «Про внесення змін до наказу № 6/К від 06.01.2015р» про звільнення ОСОБА_6 у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Визнано незаконним звільнення ОСОБА_6 з посади інженера електрозв'язку 1-ї категорії ІІ відділу Кіровоградської філії ПАТ «Укртелеком».

Поновлено позивача на посаді інженера електрозв'язку 1-ї категорії ІІ відділу Кіровоградської філії ПАТ «Укртелеком» з 12 січня 2015 року.

Стягнуто з ПАТ «Укртелеком» на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 січня 2015 року по 24 червня 2015 року в розмірі 13 949 грн 54 коп., 5 тис. грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням, 3 600 грн витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 08 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено у справі нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 08 вересня 2015 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи у справі судове рішення про часткове задоволення позову про визнання звільнення позивача незаконним та, поновлюючи його на роботі, суд першої інстанції встановив, що насправді не було зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників відповідача, а тому звільнення ОСОБА_6 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України є незаконним. Крім того, районний суд встановив, що при звільненні останнього було порушено: вимоги п. 15 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», п. 3 ч. 2 та ч. 3 ст. 42 КЗпП України, що передбачають переважне право позивача на залишення на роботі та на посаді, на яку він був зарахований вперше після звільнення з військової служби; порушено вимоги ч. 3 ст.49-2 КЗпП України, оскільки з врахуванням стану здоров'я, 3-ої групи інвалідності ОСОБА_6 не мав можливості погодитися на запропоновані вакансії, а коли він погодився на запропоновану йому посаду начальника відділу продажу бізнес-сегменту, то на дану посаду було прийнято іншу особу, яка до цього часу не працювала у відповідача; грубо порушено вимоги ст. 43 КЗпП України про те, що звільнення працівника з роботи з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, чого зроблено відповідачем не було.

Стягуючи з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральні збитки та витрати на правову допомогу у обраний судом спосіб, районний суд визнав такі позовні вимоги похідними від незаконності звільнення позивача, при цьому, суд керувався нормами ст. ст. 235, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 84, 88 ЦПК України та виходив з часткової доведеності позову у цій частині.

Апеляційний суд не погодився з такими висновками, встановив, що доводи районного суду, що у відповідача не відбулася зміна в організації виробництва і праці та скорочення посади, яку займав позивач, безпідставні. Колегія суддів вважала, що при вирішенні справи суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що передбачають гарантії працівника при звільненні з роботи, не дав належної оцінки доказам у справі і дійшов помилкового висновку, що при проведенні звільнення позивача були порушені вимоги закону.

З такими висновками судів повністю погодитися не можна.

При розгляді справи судами встановлено, що в період з 19 травня 1997 року по 12 січня 2015 року ОСОБА_6 перебував у трудових відносинах з відповідачем.

15 квітня 2014 року позивача було звільнено з посади помічника директора з безпеки на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

22 квітня 2014 року позивач прийнятий на посаду інженера електрозв'язку 1 категорії другого відділу Кіровоградської філії ПАТ «Укртелеком» згідно наказу від 22 квітня 2014 року.

Основним напрямом діяльності другого відділу Кіровоградської філії ПАТ «Укртелеком» є здійснення заходів, пов'язаних з втіленням завдань мобілізаційної підготовки та цивільної оборони.

ОСОБА_6 звільнений з військової служби у Службі безпеки України у відставку за підпунктом «в» п. 61 та п.п. «б» п. 63 (за станом здоров'я - непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку) Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України 22 квітня 2014 року згідно наказу Голови СБ України від 18 квітня 2014 року, наказ начальника УСБУ в Кіровоградській області від 22 квітня 2014 року.

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК, виданою 13 травня 2014 року, що ОСОБА_6 вперше встановлено 3-тю групу інвалідності безтерміново, пов'язану з проходженням військової служби, протипоказано фіз. навантаження, в несприятливих умовах, за фахом працювати не протипоказано.

Відповідно до п. 2 наказу ПАТ «Укртелеком» від 01 жовтня 2014 року № 518 «Щодо організаційної структури філій ПАТ «Укртелеком» доручено директорам керуючих філій макрорегіонів до 06 жовтня 2014 року розробити та надати до Корпоративного центру ПАТ «Укртелеком» проекти штатних розписів філій макрорегіону за напрямками діяльності.

Згідно витягу з додатку № 19 до наказу ПАТ «Укртелеком» від 31 жовтня 2014 року № 583 «Про скорочення чисельності та штату працівників ПАТ «Укртелеком» скороченню (виведенню зі штатного розпису) з 10 листопада 2014 року підлягає посада інженера електрозв'язку 1 категорії.

10 листопада 2014 року ОСОБА_6 був попереджений про майбутнє звільнення з займаної посади у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників та йому було запропоновано перелік вакантних посад ПАТ «Укртелеком», на які він не погодився.

18 грудня 2014 року ОСОБА_6 було повторно надано перелік вакантних посад і в той же день він погодився на переведення на одну із запропонованих посад - начальника відділу продажу бізнес-сегменту.

06 січня 2015 року ОСОБА_6 було вручено лист КФ ПАТ «Укртелеком» № 276/18 датований 31 грудня 2014 року, де вказано про неможливість переведення його на запропоновану та погоджену ним посаду, в зв'язку з «невідповідністю наявних освіти, спеціальності та досвіду роботи кваліфікаційним вимогам, обумовленим роботодавцем до посади керівника

В день звільнення 12 січня 2015 року позивачеві в третій раз було запропоновано список вакантних посад, від яких він відмовився.

Наказом від 06 січня 2015 року Кіровоградської філії ПАТ «Укртелеком» про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_6 був звільнений з 12 січня 2015 року у зв'язку із скороченням штату працівників (п. 1 ст. 40 КЗпП України підстави звільнення - заява ОСОБА_6.). З цим наказом ОСОБА_6 ознайомився 12 січня 2015 року.

Відповідно до витягу із протоколу № 1 від 08 січня 2015 року первинної профспілкової організації Кіровоградської філії ПАТ «Укртелеком» у наданні згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_6 у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, скороченням чисельності, штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України відмовлено.

Наказом від 14 січня 2015 року формулювання підстави звільнення було змінено на «Наказ Кіровоградської філії ПАТ «Укртелеком» від 07 листопада 2014 року № 450 «Про попередження працівника про майбутнє звільнення, подання № 17/02-283 від 12 грудня 2014 року.

Спростовуючи доводи позивача про те, що його звільнення відбулося без попередньої згоди профспілкової організації, апеляційний суд послався на правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 01 липня 2015 року, справа № 6-703цс15, яка зводиться до того, що за відсутності у рішенні профспілкової організації правового обґрунтування відмови у звільненні працівника, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Таке посилання апеляційного суду в даному випадку є безпідставним, оскільки, як вбачається із зібраних у справі документів (а. с. 36, т. 1 - витяг із протоколу засідання профспілкового комітету від 08 січня 2015 року), рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення позивача містить правове обґрунтування таких висновків, а саме: профспілковий комітет дійшов висновків про наявність у ОСОБА_6 переважного права на залишення на роботі, на яку він був зарахований вперше після звільнення з військової служби, відповідно до ч. 15 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист». Шість із шести присутніх членів профспілки проголосували проти звільнення ОСОБА_6

У вказаній вище постанові від 01 липня 2015 року, справа № 6-703цс15, Верховний Суд України роз'яснив, що поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, тому така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України, статті 1, 213 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами».

Отже рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Даючи юридичну оцінку рішенню профспілкового комітету на предмет його обґрунтованості/ не обґрунтованості, апеляційний суд виходив з того, що на позивача не розповсюджуються гарантії частини 15 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», якою передбачено право переважного залишення на роботі ветеранів, на яку вони були зараховані вперше після звільнення з служби, при скороченні чисельності або штату працівників.

Такі висновки апеляційного суду ґрунтуються на тому, що ОСОБА_6 перебував на військовій службі в УСБУ в Кіровоградській області з 1991 року по 1997 рік, після звільнення з якої був працевлаштований до відповідача вперше 19 травня 1997 року на посаду головного спеціаліста служби безпеки електрозв'язку та припинив зазначені трудові відносини 20 жовтня 1999 року за власним бажанням.

Поза увагою апеляційного суду при цьому залишилася та обставина, що частиною 15 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» передбачено право переважного залишення на роботі також і ветеранів військової служби.

Як зазначено вище, ОСОБА_6 був звільнений з військової служби у Службі безпеки України у відставку 22 квітня 2014 року і того ж числа позивача прийнято на посаду інженера електрозв'язку 1 категорії другого відділу Кіровоградської філії ПАТ «Укртелеком» (перша робота після звільнення з військової служби), а тому мотиви, з яких профспілковий комітет відмовив у звільненні ОСОБА_6 достатньо, добре аргументовані та рішення комітету містить посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення останнього, що з урахуванням вимог ч. 7 ст. 43 КЗпП України, ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», виключає наявність у власника або уповноваженого ним органу права на звільнення працівника без попередньої згоди виборного органу профспілки.

Висновки апеляційного суду про відсутність підстав для задоволення позову в частині вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення позивача, є помилковими, а тому рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Вирішення спору в іншій частині (поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати пов'язаної з незаконним звільненням, моральної шкоди та витрат на правову допомогу) є похідним.

Висновки суду першої інстанції про доведеність і обґрунтованість позивачем підстав та предмета позову, в задоволеній районним судом його частині, є обґрунтованими та такими, що не спростовуються доводами апеляційного суду і наявними в матеріалах справи документами.

Виходячи з наведеного, оспорюване рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі помилково скасованого рішення районного суду, як це передбачено ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 08 вересня 2015 року скасувати, рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 червня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук
Судді:В.С. Висоцька В.М. Колодійчук О.В. Умнова І.М. Фаловська