Провадження № 2/127/7008/16
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

11 листопада 2016 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Гриневич В.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Вінницької міської ради про позбавлення частки у спільній частковій власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Вінницької міської ради, в якій просила:

- постановити рішення про позбавлення частки у спільній частковій власності та реєстрації ОСОБА_2;

- визнати частково недійсним свідоцтво на право часткової власності на житло визначеним як частка спільної сумісної власності за ОСОБА_2.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї матеріали суд дійшов висновку про необхідність залишення її без руху, з огляду на таке.

Статтею 119 ЦПК України встановлено вимоги до форми та змісту позовних заяв, зокрема відповідно до п.п. 3, 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. У зв'язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Однак, в порушення вищевказаних вимог, в позовній заяві не в повній мірі наявний виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та відсутні посилання на докази, що підтверджують кожну обставину.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідачем у цивільному процесі є особа до якої спрямовані позовні вимоги і яка має вчинити певні дії щодо позивача.

Однак, заявляючи вимогу про позбавлення ОСОБА_2 частки у праві спільної власності на квартиру позивачем самого ОСОБА_2 до складу осіб які беруть участь у справі не зазначено.

Крім того, позивачем ставиться вимога до Вінницької міської ради про визнання частково недійсним свідоцтва на право часткової власності на житло, тоді як свідоцтво про право власності на житло від 30.01.1999р. видане Виконавчим комітетом Вінницької міської ради. При цьому, Виконавчий комітет Вінницької міської ради та Вінницька міська рада є різними органами місцевого самоврядування з різним обсягом повноважень.

З огляду на вказане суд позбавлений можливості встановити зміст правовідносин, що склалися між сторонами.

Крім того, позивачем не додано доказів сплати судового збору у встановленому розмірі.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем при зверненні до суду з даною позовною заявою, заявлено 2 (дві) позовних вимоги немайнового характеру, а саме:

- постановити рішення про позбавлення частки у спільній частковій власності та реєстрації ОСОБА_2;

- визнати частково недійсним свідоцтво про право часткової власності на житло.

Згідно з п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір в розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 13 Постанови від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розяснив судам, що якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою).

Однак, при зверненні до суду позивачем додано квитанцію від 18.07.2016р., про сплату судового збору в розмірі 551,20 грн. лише з однієї з позовних вимог. При цьому, доказів сплати судового збору з іншої позовної вимоги немайнового характеру, позивачем не надано.

В той же час, вказана вище квитанція також не може бути належними доказами сплати судового збору, враховуючи наступне.

Згідно з частиною 1 статті 6 Закону України «Про судовий збір» судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі виключно через установи банків чи відділення зв'язку.

Відповідно до абзацу другого пункту 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв'язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір.

Однак, з вищевказаної квитанції неможливо встановити за яку саме позовну заяву позивачем сплачено судовий збір, оскільки в графі «призначення платежу» квитанції зазначено лише «Судовий збір» та не міститься жодних посилань про те, що судовий збір сплачений саме з позовної заяви ОСОБА_1 до Вінницької міської ради про позбавлення частки у спільній частковій власності.

Крім того, вищезазначена позовна заява надійшла до суду 10 листопада 2016 року, тоді як квитанція про сплату судового збору датована 18 липня 2016 року, тобто майже за чотири місяці до звернення позивача до суду з позовною заявою, що виключає можливість використання квитанції від 18.07.2016р. як докази сплати судового збору саме з цієї позовної заяви.

Статтею 121 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Виходячи з наведеного вище, позовна ОСОБА_1 до Вінницької міської ради про позбавлення частки у спільній частковій власності, підлягає залишенню без руху, з наданням позивачу строку для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст. 119, 121 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Вінницької міської ради про позбавлення частки у спільній частковій власності, залишити без руху та надати позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків, який не може перевищувати 5 (пяти) днів з дня отримання позивачем даної ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: