Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/5971/16-ц

Провадження № 2/185/4742/16

24 листопада 2016 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючий - суддя Бабій С. О., за участю секретаря судового засідання Шмик К.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду цивільну справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

07 липня 2016 року згідно із відбитком штемпеля на конверті поштового відправлення Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Обґрунтовуючи позовну заяву позивач, посилався на те, що 28.01.2008 відповідач ОСОБА_1 та Закрите акціонерне товариство «ОТП банк» уклали договір № ML-300/011/2008, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 32810,00 швейцарських франків із сплатою відсотків за користування кредитом у плаваючому розмірі 10,99 % +FIDR* за кредитом з кінцевим терміном повернення до 26.01.2023.

В забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобовязань за вказаним кредитним договором ОСОБА_1 перед ЗАТ «ОТП Банк» між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений договір поруки № SR -304/011/2008 від 28.01.2008, за умовами якого останній зобовязувався відповідати солідарно із ОСОБА_4 у повному обсязі за його борговими зобовязаннями за договором № ML-300/011/2008 від 28.01.2008 р.

У порушення ст. 526, 527, 530 ЦК України відповідач ОСОБА_4 свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, тому станом на 30.06.2016 відповідач має заборгованість перед позивачем у сумі 319243,33 грн (триста девятнадцять тисяч двісті сорок три гривні 33 копійки), з яких є лише заборгованість за тілом кредиту в розмірі 12535,46 швейцарських франків, що за курсом НБУ 25,467220 грн за 1 швейцарський франк дорівнює 319243,33 гривень.

10 жовтня 2016 року заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області позовну заяву було задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю 'ОТП Факторинг Україна' заборгованість за кредитним договором № ML-300/011/2008 від 28.01.2008 у сумі 319243,33 грн. (триста девятнадцять тисяч двісті сорок три гривні 33 копійки), з яких є лише заборгованість за тілом кредиту в розмірі 12535,46 швейцарських франків (дванадцять тисяч пятсот тридцять пять швейцарських франків 46 сантимів), що за курсом НБУ 25,467220 грн за 1 швейцарський франк дорівнює 319243,33 гривень.

08.11.2016 року ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області заочне рішення від 10.10.2016 р. скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

В судове засідання від представника позивача надійшла заява про розгляд справи в його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачі про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, у судове засідання не зявились. Відповідач ОСОБА_1 подав письмові заперечення на позов, яким просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, та заяву про розгляд справи в його відсутність. В обґрунтування заперечень посилався на те, що укладення між позивачем та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27.04.2012 року, статтею 3 якого передбачено продаж (переуступку) Покупцю права на Кредитний портфель, який включає в себе Кредитні договори фізичних осіб, в тому числі до відповідача ОСОБА_1, а не суб'єктів господарювання, є грубим порушенням Розпорядження державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 р. № 231, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2009 р. за № 373Л6389 і унеможливлює право позивача на стягнення з відповідача заборгованості за Кредитним договором № ML-300/011/2008 від 28.01.2008 року, укладеним між відповідачем ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк». Вказує, що відповідно до пункту 1 Розпорядження № 231 Держфінпослуг від 03.04.2009 року (в редакції чинній на момент укладення договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27.04.2012 року, укладення договору між клієнтом ПАТ «ОТП Банк» та фінансовою установою ТОВ «ОТП Факторинг Україна», було визначено, що до фінансової послуги факторингу відносяться операції з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних паперів) набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникатиме в майбутньому, до боржників - суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення, а не до фізичної особи громадянина, якою є відповідач.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з договору позики, оскільки 28.01.2008 р. відповідач ОСОБА_1 та Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» уклали кредитний договір № ML-300/011/2008, згідно якого Банк надає Позичальнику строковий кредит у сумі 32810,00 швейцарських франків з умовами повернення відсотків за його користування у плаваючому розмірі 10,99 % +FIDR* в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, в обумовлених у кредитному договорі строки.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ч.1, ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На порушення умов кредитного договору, позичальник належним чином не виконав зобовязання передбачені кредитним договором № ML-300/011/2008 від 28.01.2008 р.

27.04.2012 між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" укладено договір факторингу, за умовами якого до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором ML-300/011/2008 від 28.01.2008 (заміна кредитора).

Ст.512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою.

Відступлення права вимоги являє собою договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові. При цьому законом передбачена можливість передачі права вимоги кредитора в рамках цивільно-правових договорів, а також використання майнових прав як забезпечення виконання зобов'язань.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором. Статтею 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для її здійснення, що є доказами прав нового кредитора у зобов'язанні.

За правилами ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. При цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

Стаття 1082 ЦК України зобов'язує боржника здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов'язку перед клієнтом.

Отже, за змістом наведених вище положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов'язку виконати зобов'язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов'язання на рахунок первинного кредитора.

При цьому аналіз змісту ст. 1082 ЦК України дозволяє дійти висновку, що викладені в ній положення щодо обов'язку боржника здійснити платіж факторові за умови, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, стосуються позасудового порядку вирішення спору. При цьому невиконання фактором цього обов'язку не звільняє боржника від виконання обов'язків за кредитним договором, а лише дає йому право на виконання свого обов'язку перед первісним кредитором.

За правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України 01 липня 2015 року, справа № 6-979ц15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплатив заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, вона підлягає стягнення на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі.

Суд критично оцінює посилання відповідача на те, що укладення між позивачем та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27.04.2012 року, у тому числі щодо вимог до відповідача ОСОБА_1, відбулося із порушенням Розпорядження державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» від 03.04.2009 р. № 231, що унеможливлює право позивача на стягнення з відповідача заборгованості за Кредитним договором № ML-300/011/2008 від 28.01.2008 року, укладеним між відповідачем морозовим та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк».

Так, згідно п. 1 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року №231 "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг" (в редакції, що діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин) до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів):

1) фінансування клієнтів - суб'єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги;

2) набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників - суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення;

3) отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За вимогами ст. 204 ЦК України, правомірність правочину презюмується.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені в ч.ч. 1-3, 5, 6ст. 203 ЦК України. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Відповідачем ОСОБА_1 не надано доказів того, що на час розгляду спору укладений між позивачем та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 27.04.2012 року, у цілому або у частині вимог до відповідача ОСОБА_1, було визнано недійсним. Так само, судом не встановленоознак нікчемності вказаного правочину.

В забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобовязань за вказаним кредитним договором ОСОБА_1 перед ЗАТ «ОТП Банк» між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений договір поруки № SR -304/011/2008 від 28.01.2008, за умовами якого останній зобовязувався відповідати солідарно із ОСОБА_4 у повному обсязі за його борговими зобовязаннями за договором № ML-300/011/2008 від 28.01.2008.

Згідно частини 1 ст.546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 як основний боржник, порушив зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту, тому у позивача є всі підстави вимагати з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарного виконання зобов'язань з повернення всієї суми кредитів, сплати процентів у сумі 319243,33 грн (триста девятнадцять тисяч двісті сорок три гривні 33 копійки), з яких є лише заборгованість за тілом кредиту в розмірі 12535,46 швейцарських франків, що за курсом НБУ 25,467220 грн. за 1 швейцарський франк дорівнює 319243,33 гривень.

Керуючись ст.ст. 3-4, 6-8, 10-11, 15, 59-60, 79, 88, 109, 208-209, 212-215, 218, 224-226, 232, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю 'ОТП Факторинг Україна' заборгованість за кредитним договором № ML-300/011/2008 від 28.01.2008 у сумі 319243,33 грн (триста девятнадцять тисяч двісті сорок три гривні 33 копійки), з яких є лише заборгованість за тілом кредиту в розмірі 12535,46 швейцарських франків (дванадцять тисяч пятсот тридцять пять швейцарських франків 46 сантимів), що за курсом НБУ 25,467220 грн за 1 швейцарський франк дорівнює 319243,33 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю 'ОТП Факторинг Україна' судові витрати по справі у сумі по 2394,33 грн. (дві тисячі триста девяносто чотири гривні 33 копійки) з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С. О. Бабій