У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф., Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1, подану її представником ОСОБА_2, на рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з вересня 2010 року вона працювала в публічному акціонерному товаристві акціонерному банку «Укргазбанк» (надалі ПАТ АБ «Укргазбанк») на посаді начальника управління позовної роботи юридичної служби. 3 квітня 2015 року її було звільнено з роботи на підставі наказу № 65 від 3 лютого 2015 року відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням штату працівників. В наказі про її звільнення було зазначено, що трудовий договір розривається у зв'язку зі змінами в організації виробництва праці, а саме - скорочення структурного підрозділу головного банку, а також значним зменшенням обсягів робіт та операційного завантаження працівників.

Також зазначала, що наказом № 46 від 27 січня 2015 року в ПАТ АБ «Укргазбанк» створено новий структурний підрозділ - юридичний департамент, який за своїми функціями повністю дублює функції юридичної служби, яка здійснювала юридичний супровід банку. Створення в банку нового структурного підрозділу є фактично реорганізацією юридичного підрозділу з юридичної служби в юридичний департамент, з розширенням штату з двох до чотирьох управлінь, з чотирьох до дев'яти відділів та з одного до трьох секторів, з прийняттям на роботу в січні 2015 року нових працівників, переведенням практично всіх працівників юридичної служби 23 січня 2015 року до юридичного департаменту, окрім тих співробітників, які були попереджені по наступне скорочення, і з якими нове керівництво банку не мало бажання продовжувати трудові стосунки.

Зважаючи на викладене, вважає своє звільнення незаконним у зв'язку з тим, що ліквідації або реорганізація ПАТ АБ «Укргазбанк», в розумінні ст. 40 КЗпП України, не відбулося, а тому просила скасувати наказ про її звільнення, поновити на роботі, стягнути моральну шкоду та заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що дії відповідача при звільненні позивача з роботи відповідали вимогам закону, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Судом установлено, що на підставі наказу № 227-П від 1 вересня 2009 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу в ПАТ АБ «Укргазбанк» на посаду начальника управління позовної роботи юридичного департаменту.

Рішенням наглядової ради банку від 19 листопада 2014 року було затверджено «Принципи побудови організаційної структури ПАТ АБ «Укргазбанк», якими, в тому числі, було визначено принципи оптимальної чисельності персоналу.

Протоколами правління ПАТ АБ «Укргазбанк» № 3 від 19 січня 2015 року та № 4 від 22 січня 2015 року прийнято рішення про приведення організаційної структури у відповідність до «Принципів побудови організаційної структури ПАТ АБ «Укргазбанк». На виконання вищезазначених рішень, було утворено нові департаменти, управління, відділи, а також змінено назви та частково скорочено деякі служби банку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Ч. 2 ст. 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч.1, 3 ст. 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник є таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

3 лютого 2015 року правлінням ПАТ АБ «Укргазбанк» прийнято рішення про скорочення юридичної служби, письмово попереджено ОСОБА_1 про майбутнє вивільнення та запропоновано їй 134 вакантні посади для працевлаштування, від яких ОСОБА_1 відмовилася.

Протягом двомісячного строку від дати попередження про вивільнення ОСОБА_1 пропонувалися ще 121 вакантна посада, які з'являлися в банку і від яких ОСОБА_1 відмовилася.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

З наведеного слідує, що при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягають оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу залишення на роботі мають працівники, перелічені у ч. 2 ст. 42 КЗпП України, згідно якої коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду.

Судами встановлено, що юридичний відділ, де працювала ОСОБА_1, підлягав скороченню.

Рішенням правління банку від 22 січня 2015 року було створено юридичний департамент.

22 січня 2015 року на посаду заступника директора юридичного департаменту було прийнято ОСОБА_3

23 січня 2015 року на посаду начальника управління супроводження справ у судах юридичного департаменту було прийнято ОСОБА_4

26 січня 2015 року на посаду начальника відділу по роботі з юридичними особами управління позасудового вирішення спорів юридичного департаменту було прийнято ОСОБА_5

Зазначені посади було створено та на них прийнято нових працівників до прийняття рішення від 3 лютого 2015 року про скорочення структурних підрозділів та скорочення штату працівників. Таким чином роботодавець до 3 лютого 2015 року не мав обов'язку пропонувати вищезгадані посади ОСОБА_1

20 березня 2015 року ПАТ АБ «Укргазбанк» отримав згоду профспілкового органу на звільнення ОСОБА_1 з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Наказом № 128-П від 1 квітня 2015 року ОСОБА_1 звільнена з роботи за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

В квітні-травні 2015 року, тобто після звільнення ОСОБА_1, до юридичного департаменту було прийнято нових працівників: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, а тому прийняття їх на роботу не порушують прав позивачки.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді трудових спорів, пов'язаних зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом законодавство, що регулює вивільнення працівників.

Суди, ухвалюючи рішення, врахували вищевказані вимоги закону.

Висновки судів стосовно дотримання відповідачем вимог про попередження позивача про подальше вивільнення, надання пропозицій про вакантні посади, від яких ОСОБА_1 відмовилася, отримання згоди профспілкового органу на її звільнення, відповідають дійсним обставинам справи, у зв'язку з чим здійснено правильний висновок про дотримання відповідачем вимог закону при звільненні ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

ОСОБА_1, оскаржуючи рішення про її звільнення належних та допустимих доказів протиправності оскаржуваного рішення, за обґрунтованими висновками судів, не надала.

Доводи касаційної скарги, матеріали витребуваної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, подану її представником ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник
Судді:Б.І. Гулько
С.Ф. Хопта
В.А. Черненко
С.П. Штелик