Справа № 344/1615/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1332/2016
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Горблянського Я.Д., Фединяка В.Д.,

секретаря Капущак С.В.

з участю позивача ОСОБА_2

та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про присудження аліментів та стягнення додаткових витрат за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду від 27 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

В лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів та додаткових витрат. З урахуванням збільшених позовних вимог, зазначених у заяві від 11 березня 2016 року, остаточно просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі 1 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною 18-річного віку, а також ? частину фактично понесених додаткових витрат на лікування ОСОБА_5 в сумі 2 442, 79 грн. одноразово та 1 000 грн. щомісячно прогнозованих витрат.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 27 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Суд стягнув щомісячно з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в сумі 900 гривень, починаючи з 09.02.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення одного щомісячного платежу аліментів. В іншій частині у задоволенні позову позову відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість рішення в частині розміру стягнення з відповідача аліментів в твердій грошовій сумі 900 грн. щомісячно, та порушення норм матеріального права.

На думку апелянта, суд дійшов помилкового висновку про те, що відсутні докази на підтвердження факту, що він є єдиним опікуном свого брата, який потребує стороннього догляду, так як його батьки хворіють (батько потребує стороннього догляду, оскільки має встановлену відповідно до закону інвалідність, а згідно виписок №230 та №1271 його мати має хронічні захворювання), і самі батьки потребують стороннього догляду, а інших працездатних членів сімї немає. Він є законним опікуном свого непрацездатного та хворого брата, отримує з цього приводу допомогу, яка на даний час є єдиним джерелом його існування та його сімї.

Апелянт не погоджується з висновком суду, що він не бажає брати участь в утриманні сина, однак надає перевагу у виконанні зобовязань по кредитному договору. Він заінтересований в утриманні дитини, в забезпеченні її належними матеріальними умовами, однак не погоджується в стягненні з нього аліментів в розмірі 900 грн. щомісячно. Також вказав, що наявність в нього інших утриманців, а також обовязковість виконання зобовязань перед позичальником безперечно впливають на його майновий стан, і судом це не взято до уваги в порушення ст. 182 СК України. Стягнений судом розмір аліментів не є розумним, оскільки не співвідноситься із розміром прожиткового мінімуму, визначеного законодавством України для утримання дитини, оскільки значно перевищує навіть половину цього прожиткового мінімуму, а тим більше 30% від нього (мінімального розміру аліментів).

Просить ухвалити рішення, яким оскаржуване рішення суду змінти в частині визначення розміру аліментів, стягнувши з нього аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини, сина ОСОБА_5 в твердій грршовій сумі в розмірі 400 грн. щомісячно.

Позивачем рішення суду в частині відмови у задоволенні позову у стягненні додаткових витрат на дитину не оскаржено, тому в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Вислухавши позивача та її представника, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її обґрунтованою, виходячи з наступних підстав.

В силу ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За приписами ст.ст. 10, 11 та 60 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції прийшов до висновку що позов обґрунтовано в частині присудження аліментів з відповідача на утримання дитини сторін в сумі 900 грн. в іншій частині позов не обґрунтовано належними на те правовими підставами.

Враховуючи, що відповідач зобов'язаний утримувати неповнолітню дитину та надавати їй необхідну матеріальну допомогу у вигляді аліментів, суд ухвалив рішення про задоволення позовних вимог частково, стягнувши аліменти у розмірі 900 гривень на утримання дитини щомісячно.

З висновками суду першої інстанції щодо розміру стягнених аліментів не у повній мірі погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 30.06.2011 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб.(а.с.6).

Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.7), в якому батьками дитини зазначенні позивач та відповідач.

В окремому судовому провадженні розглядається справа про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем.

Дитина проживає з матір»ю, що не заперечується відповідачем.

Відповідно до витягу з наказу Депатраменту охорони здоров`я Івано-Франківської обласної дитячої клінічної лікарні від 03.08.2015 року позивачу ОСОБА_2 надано відпустку по догляду за дитиною до 4-х річного віку з 03.08.2015 р. по 02.08.2016 р. без збереження заробітної плати, соціальну допомогу позивач не отримує (а.с.8,9).

Згідно довідки від 21.01.2016 року дитина відвідує дошкільний навчальний заклад №11 «Пізнайко», групу ІІ молодшу «Метелик» з 02.08.2012 року і оплачує за садок 15 гривень щодня щомісячно 345 гривень. (а.с.10).

Позивачем надані відомості про стан здоров»я дитини, з яких встановлено, що дитина перебувє на диспансерному обліку у медичній установі, потребує домашнього догляду до 02.08.2016р. (а.с.14), дитині встановлено діагноз «вальгусна деформація колінних суглобів, плосковальгусні стопи» (а.с.13), з 14.01.2016р. по 21.01.2016р. знаходилася на амбулаторному лікуванні з діагнозом «функціональний розлад жовчного міхура» (а.с.11, 12), з 07.02.2016р. з діагнозом «гострий тонзинофарингіт» (а.с.25), у зв»язку з чим позивач понесла витрати на придбання ліків та ортопедичного взуття для дитини (а.с.15, 29), що було використано для лікування дитини.

Відповідно до довідки про отримання допомоги від 16.03.2016 року відповідач переребуває на обліку в департаменті соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради як особа, якій виплачується допомога по догляду за інвалідом 1 групи внаслідок психічного захворювання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 01.10.2015 року та отримує соціальну виплату у розмірі 1378,00 гривень.(а.с.39, 40).

Із довідки від 21.03.2016 р. встановлено, що відповідач сплачує кредит, залишок суми якого становить 97095.63 грн. і у нього відсутня заборгованість.(а.с. 41).

Відповідач звільнений з роботи 01.08.2015 року за згодою сторін, про що свідчать відомості, наявні у його трудовій книжці (а.с.46).

Крім того, відповідачем надані відомості про стан здоров»я його батьків (а.с.42-45), відповідно до яких вони страждають на певні недуги, у зв»язку з чим проходять відповідні курси лікування. На ці обставини відповідач також посилається як на докази його витрат, пов»язаних із здоров»ям батьків.

Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, однак допустився помилки при визначенні розміру аліментів.

Так, за змістом ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Обставини, які суд повинен врахувати при визначенні розміру аліментів, передбачені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України. При цьому ч. 2 ст. 182 передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік» (в редакції Закону від 19.05.2016р.) для дитини віком дo 6 років встановлений розмір прожиткового мінімуму дітей віком до 6 років: з 1 січня 2016 року - 1167 гривень, з 1 травня - 1228 гривень, з 1 грудня - 1355 гривень.

Таким чином, на розмір аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, впливають лише ті обставини, які стосуються стосуються дітей та платника аліментів.

Колегія суддів дійшла висновку, що на розмір аліментів не впливає наявність у відповідача батьків, які хворіють, оскільки цей факт не породжує аліментних правовідносин за відсутності рішення суду, тобто у відповідача не виник обов»язок щодо утримання його батьків. Тим більше, відповідачем не надано жодних доказів про матеріальний стан батьків та відомостей, що вони не мають самостійних доходів.

Обовязок щодо утримання дітей покладений на обох батьків, тобто дітей повинен утримувати не лише їх батько, а і їх мати.

Враховуючи, що судом стягнуто на утримання дитини аліментів, що дорівнює у пропорційному відношенні значно більше ? частини від встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (до 6 років), тому колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції невірно визначено розмір участі батька у щомісячному утриманні дитини.

Позивач не надала суду жодних доказів про те, що відповідач фактично працевлаштований без оформлення трудових відносин і отримує дохід у результаті трудової діяльності.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір аліментів повинен бути не більшим 400 гривень на місяць не заслуговують на увагу, оскільки 30% від прожиткового мінімуму - це найменша сума, яку батьки зобов'язані сплачувати на утримання дитини, незважаючи на обставини, які впливають на визначення розміру аліментів. Визначаючи розмір аліментів у даній справі з урахуванням обставин, встановлених судом, суд бере до уваги мінімальну межу аліментів, однак врахувавши, що відповідач є працездатною особою, відсутні дані, що він не може виконувати певні роботи з урахуванням обмеження у можливостях працевлаштування у зв»язку з доглядом за інвалідом 1 групи, позивач зобов»язаний утримувати дитину, дитина часто хворіє, потребує відповідного лікування та домашнього догляду, тому відсутні обставини, які б давали підстави вважати, що він повинен сплачувати аліменти у мінімальному розмірі, встановленому законодавством.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що стягнення з відповідача коштів на утримання дитини у розмірі 700 гривень щомісячно буде у повній мірі відповідати вимогам закону, розумності і справедливості, з урахуванням обставин справи та доказів, наданих сторонами.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що при розгляді вказаного позову мало місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, які призвели до неправильного вирішення справи, що є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в частині розміру аліментів на утримання дитини.

В іншій частині судове рішення відповідає вимогам закону, оскільки суд вірно визначився з характером правовідносин та із нормами закону, які підлягають застосуванню до даних правовідносин і дотримався норм процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франкіського міського суду від 27 квітня 2016 року змінити, зменшивши розмір стягнених аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 до 700 гривень щомісячно.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_7

ОСОБА_8