АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 536/1414/15-ц Номер провадження 22-ц/786/580/16Головуючий у 1-й інстанції Бондаренко О. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Бондаревської С.М. суддів: Буленка О.О., Триголова В.М. при секретарі Діхтяр Т.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 29 грудня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Фермерського господарства "Радом МК", ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи на стороні відповідачів: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма Сіат ЛТД", Товариство з обмеженою відповідальністю "МД Груп Кременчук" про розподіл спільно нажитого майна.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ФГ "Радом МК", ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи на стороні відповідачів: ТОВ "Фірма Сіат ЛТД", ТОВ "МД Груп Кременчук" про розподіл спільно нажитого майна.

У грудні 2015 року представником позивача адвокатом ОСОБА_6 до суду першої інстанції подано заяву про витребування доказів.

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 29 грудня 2015 року зазначену заяву про витребування доказів задоволено.

Ухвалено витребувати: від Кременчуцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області, копії податкової звітності приватного підприємця ОСОБА_2, та ТОВ «Фірма Сіат ЛТД» за 1 квартал 2007 року;

державного реєстратора Кременчуцького РУЮ копію статуту «ОСОБА_7К.», який діяв до 22 грудня 2013 року;

ПАТ КБ «ПриватБанк», відомості щодо наявності рахунків, відкритих на імя ОСОБА_2 станом на 02 грудня 2013 року та рух коштів за цими рахунками з 02 грудня 2013 року по теперішні час;

Фермерського господарства «Радом МК» копію договору купівлі-продажу обєкту нерухомості, розташованого за адресою: с. Мала Кохнівка, Кременчуцького району Полтавської області, вул. Лесі Українки, 8А.

Не погодившись з даною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення районним судом норм проце-суального права, просив оскаржувану ним ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання представника позивача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За нормами ч. 1 ст. 133 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобовязаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі.

Згідно розяснень, наведених в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» від 12 червня 2009 року №5, суд може вирішити питання про забезпечення доказів, якщо для цієї особи подання потрібних доказів є неможливим або в неї є труднощі у поданні цих доказів. Закон не обмежує коло доказів, які можуть бути забезпечені судом, і здійснення процесуальних дій щодо забезпечення доказів.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням.

Пунктами 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

Враховуючи вищенаведене, та беручи до уваги, що предметом спору є розподіл спільно нажитого сторонами майна, районний суд дійшов правильного висновку про доведеність стороною позивача обставин, для підтвердження яких потрібні зазначені докази, та обґрунтовано з цих підстав задовольнив клопотання представника позивача.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги. не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Ухвала районного суду постановлена з додержанням вимог закону, тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 29 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: