АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5/16 Справа № 174/773/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Волошин М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Волошина М.П.,

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Юкрейніан Кемікал Продактс» в особі філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат ОСОБА_2 «Юкрейніан Кемікал Продактс» на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Юкрейніан Кемікал Продактс» в особі філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат ОСОБА_2 «Юкрейніан Кемікал Продактс» про визнання незаконним та скасування наказу (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту), стягнення компенсації за вимушений прогул та моральної шкоди, в звязку з незаконним звільненням, третя особа Первинна профспілкова організація філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат ОСОБА_2 «Кримський ТИТАН» Незалежної профспілки гірників України,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання незаконним та скасування наказу (розпорядження) про припинення трудового договору, стягнення компенсації за вимушений прогул та моральної шкоди, в звязку з незаконним звільненням, третя особа Первинна профспілкова організація філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат ОСОБА_2 «Кримський ТИТАН» Незалежної профспілки гірників України.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2014 року визнано незаконним та скасовано наказ розпорядження генерального директора філії «Вільногірський ГМК» ПрАТ «Кримський ТИТАН» за № 404 від 27 листопада 2013 року про припинення трудового договору по п. 1 ст. 40 КЗпП України (скорочення штату працівників), стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_3 у відшкодування завданої йому моральної шкоди кошти в розмірі 1000 грн.

З дати набрання чинності зазначеного вище рішення суду апеляційної інстанції, він залишився працівником філії «Вільногірський ГМК» ПрАТ «Кримський ТИТАН» на посаді слюсаря-ремонтника відділення № 1 металургійного виробництва підприємства філія «Вільногірський ГМК» ПрАТ «Кримський ТИТАН». На цей час, підприємство відповідача змінило назву на приватне акціонерне товариство (далі в тексті (ОСОБА_2) «Юкрейніан Кемікал Продактс», яке є правонаступником прав та обов'язків ОСОБА_2 «Кримський ТИТАН».

Наказом керівника підприємства відповідача від 25.05.2015 р. за № 456, його було виведено на простій з 26 травня 2015 року та йому було визначено робоче місце - «червоний куточок» на другому поверсі адміністративної будівлі рудоуправління підприємства відповідача за адресою: м. Вільногірськ, вул. Промислова, 2, на якому він знаходився до дня свого звільнення з підприємства.

27 травня 2015 року йому було вручено персональне попередження про звільнення від 26 травня 2015 року, в якому зазначалось, що на підставі наказу по філії від 04 липня 2013 р. № 236 «Про зміни схеми організаційної структури філії, скорочення штату працівників МП», займана позивачем посада - слюсаря-ремонтника відділення № 1 металургійного виробництва підприємства скорочена, в зв'язку з чим, він попереджався про своє звільнення з підприємства відповідача.

26 травня 2015 р. йому надійшла пропозиція від відповідача, в якій пропонувалась посада кур'єр управління комбінату, від якої він відмовився з підстав того, що на підприємстві були й інші вакансії, на які його можливо б було працевлаштувати, але з невідомих йому причин - ці посади йому не пропонувались, а запропонована йому посада кур'єра не відповідала стану його здоров'я, оскільки потребувала тривалого перебування на повітрі.

Крім зазначеної пропозиції, інших пропозицій про його працевлаштування від відповідача не надходило по дату його звільнення.

Оскільки він є членом профкому первинної профспілкової організації Незалежної профспілки Гірників України філії «Вільногірський ГМК» ПрАТ «Кримський ТИТАН», то його звільнення можливе лише після узгодження його з профспілковою організацією, в якій він є членом профкому та з вищестоящою профспілковою організацією.

03 липня 2015 року, до профспілкового комітету первинної профспілкової організації Незалежної профспілки Гірників України філії «Вільногірський ГМК» ПрАТ «Кримський ТИТАН» було направлено подання від відповідача, в якому відповідач просив надати згоду про його звільнення. Аналогічне подання від 03 липня 2015 року було направлено до НПГУ, м. Київ.

Обидва подання відповідача були розглянуті та відповідями за підписом голови ППО НПГУ «Вільногірський ГМК» ПрАТ «Кримський ТИТАН» ОСОБА_4 від 25 липня 2015 року та за підписом Голови НПГУ ОСОБА_5 від 09 липня 2015 року, в наданні згоди відповідачу на його звільнення було відмовлено, в зв'язку з недотриманням відповідачем норм чинного законодавства України про працю.

Однак, не зважаючи на те, що відповідач своєчасно отримав відповіді від профспілкових організацій про їх відмову в наданні згоди на його звільнення, керівником підприємства відповідача було винесено наказ від 03 серпня 2015 року за № 289 п про його звільнення з підприємства відповідача на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (скорочення чисельності або штату працівників).

У звязку з чим позивач вважає свої звільнення незаконним, оскільки воно було проведено без достатніх на те підстав.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені.

Визнано незаконним та скасовано наказ (розпорядження) № 289п від 03 серпня 2015 р. генерального директора філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс», про звільнення слюсара-ремонтника механослужби відділення № 1 металургійного виробництва, ОСОБА_3

Поновлено ОСОБА_3 на посаді слюсара-ремонтника механослужби відділення № 1 металургійного виробництва, в філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс».

Зобов'язано ОСОБА_2 «Юкрейніан Кемікал Продактс», здійснити розрахунок та виплату на користь ОСОБА_3 середню заробітну плату за вимушений прогул, за період з часу звільнення, тобто, з 04.08.2015 р., по дату фактичного поновлення його на роботі, з утриманням з нарахованої суми податків та інших обов'язкових платежів, передбачених законодавством України.

Стягнуто з ОСОБА_2 «Юкрейніан Кемікал Продактс» на користь ОСОБА_3 компенсацію за завдану йому моральну шкоду, пов'язану з невиплатою йому заробітної плати за час вимушеного прогулу, в розмірі 5 000.00 грн. (п'ять тисяч гривень 00 копійок).

Вирішено питання про судовий збір.

Допущено до негайного виконання рішення суду, стосовно поновлення ОСОБА_3 на посаді слюсара-ремонтника (інваліда) механослужби відділення № 1 металургійного виробництва, в філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс».

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 Приватного акціонерного товариства «Юкрейніан Кемікал Продактс» в особі філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат ОСОБА_2 «Юкрейніан Кемікал Продактс» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_3, перебував в трудових відносинах з відповідачем з 11 серпня 2000 року, займав посаду слюсаря-ремонтника відділення № 1 металургійного виробництва.

27 листопада 2013 року був звільнений з роботи за п.1 ст. 40 КЗпП України, за скороченням штату працівників на підставі наказу відповідача від 04 липня 2013 року № 236 «Про зміни схеми організаційної структури філії, скорочення штату працівників МП», і згідно якого займана позивачем посада - апаратника-гідрометалурга відділення № 1 металургійного виробництва була скорочена, наряду з скороченням всього штату працівників металургійного виробництва.

На підставі рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2014 року, та відповідно до наказу відповідача № 368 від 18 вересня 2014 року про відміну наказу № 404 від 27 листопада 2013 року «Про припинення трудового договору з слюсарем-ремонтником МВ ОСОБА_3М.» (з врахуванням наказу № 384 від 01 жовтня 2014 року), ОСОБА_3 був поновлений на роботі.

Згідно наказу відповідача від 25 травня 2015 року № 456 «Про простій слюсара-ремонтника відділення № 1 металургійного виробництва ОСОБА_3М.», його визнано таким, що перебуває на простої з 26 травня 2015 року та визначено місце знаходження: в «червоному куточку» на другому поверсі будівлі АПК рудоуправління, за адресою: м. Вільногірськ, вул. Промислова, 2.

27 травня 2015 року адміністрація підприємства вручила ОСОБА_3 персональне попередження від 26.05.2015 р. про наступне звільнення на підставі наказу від 04 липня 2013 року № 236 «Про зміни схеми організаційної структури філії, скорочення штату працівників МП», та запропоновано посаду - кур'єр (інвалід) управління комбінату.

26 травня 2015 року адміністрація підприємства відповідача ознайомила ОСОБА_3 з наказом від 25 травня 2015 року № 454 про наступне вивільнення на підставі наказу від 04 липня 2013 року № 236 «Про зміни схеми організаційної структури філії, скорочення штату працівників МП»

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно наказу відповідача від 03 серпня 2015 року № 289п, ОСОБА_3 повторно було звільнено з роботи на підприємстві відповідача по п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі скороченням чисельності або штату працівників, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач формально дотримався вимог трудового законодавства, зокрема ст. 40 ч.1 п.1, ст. 40 ч.2, ст. 49-2 КЗпП України, стосовно звільнення позивача з роботи 03 серпня 2015 року, оскільки запропонував позивачу іншу роботу на посадах - кур'єра управління комбінату 26.05.2015 р. від чого позивач відмовився; охоронника або прибиральника виробничих приміщень ГТП, де позивач погодився на посаду охоронника, проте медичною комісією був визнаний непридатним до роботи на цій посаді та надав відповідні подання 03.07.2015 р., до професійних спілок про надання згоди на звільнення з роботи позивача, які вчасно надали відповідачу обґрунтовані відповіді про відмову у наданні згоди на звільнення позивача ОСОБА_3.

У справах про поновлення на роботі, доведення законності звільнення та дотримання встановленої процедури звільнення покладається на роботодавця.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 (із подальшими змінами), судам роз'яснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

При цьому, мова йде про те, що роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40 , ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю. Чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, освіти, досвіду тощо.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 липня 2015 року позивачу було запропоновано вакансії охоронця 2 категорії ВО та прибиральника виробничих приміщень ГТВ. Позивач погодився на вакансію охоронника 2 категорії ВО. Проте, відповідно до висновку окуліста позивач не придатний для роботи за вказаною вакансією.

Власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у звязку зі змінами в організації виробництва і праці зобовязаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації в цій же установі, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі наявні в установі вакансії.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем в порушення вимог ч. 2 ст. 40 , ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України були запропоновані не всі вакантні посади, які були в філії Вільногірського ГМК, а також не запропоновані вакантні посади, в цілому, по підприємству відповідача ОСОБА_2 «Юкрейніан Кемікал Продактс», що підтверджується копією витягу журналу прийнятих працівників на роботу на підприємство відповідача за період 06.042015 року по 11.06.2015 року. А отже твердження ОСОБА_2 «Юкрейніан Кемікал Продактс» в особі філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат ОСОБА_2 «Юкрейніан Кемікал Продактс» в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції надав хибну думку цим доказам безпідставні та необґрунтовані.

За положеннями ст.. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що судом не взято до уваги те, що висновки профспілки, стосовно відмови у наданні згоди на звільнення позивача є необґрунтованими.

Проте з цим погодиться не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 7 статті 43 КЗпП України та ч. 6 статті 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Висновок про правильне застосування зазначених норм матеріального права викладено, зокрема у постановах Верховного Суду України від 24 вересня та від 22 жовтня 2014 року.

Відповідно до цього висновку за змістом вищезазначених норм права суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з'ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

В аспекті положень ч. 7 статті 43 КЗпП України і ч. 6 статті 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" та з урахуванням вище зазначеного висновку слідує, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов'язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України, статті 1, 213 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова "обґрунтований", яке означає "бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами".

Висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей.

Судом першої інстанції у повному обсязі вивчені всі докази по справі та надана оцінка висновку профспілкового комітету стосовно не згоди на звільнення, після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства фактичних обставин, підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей.

З матеріалів справи вбачається, що висновок профспілки про відмову в наданні згоди на звільнення ОСОБА_3 обґрунтований, містить правове обґрунтування про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору.

Інші доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Ухвалене судом рішення відповідає матеріалам справи та вимоги закону, що регулює зазначені правовідносини, підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308,315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Юкрейніан Кемікал Продактс» в особі філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат ОСОБА_2 «Юкрейніан Кемікал Продактс» - відхилити.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду чинна з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.П.Волошин

Судді: Е.Л.Демченко

ОСОБА_6