Справа № 201/5007/15-ц (2/201/396/2016)
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2016 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Черновського Г.В.,

при секретарі Пісчанській Т.М.,

за участю : представника позивача ОСОБА_1,

представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 ОСОБА_4 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, третя особа: Управління - служба у справах дітей Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради про визнання протиправною постанови державного нотаріуса та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

30 березня 2015 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_3 ОСОБА_4 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, третя особа: Управління-служба у справах дітей Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради про визнання протиправною постанови державного нотаріуса та зобовязання вчинити певні дії ( а. с. 2-6).

Позивач у позовній заяві та його представник у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог посилались на те, що 12 грудня 2014 року позивач в інтересах малолітньої ОСОБА_3 звернувся до нотаріуса Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку майна квартир № 274 по пров. Штабному, 5 та № 54 по пр. Карла Маркса, 119 у м. Дніпропетровську, а також банківських вкладів в усіх банківських установах, які належали померлому опікуну ОСОБА_6, яка померла 10 грудня 2013 року, малолітній ОСОБА_3 Проте державний нотаріус у вчиненні такої нотаріальної дії відмовила. Дії відповідача позивач вважає неправомірними та просить суд визнати їх неправомірними та зобовязати відповідача видати на імя малолітньої ОСОБА_3 свідоцтво про право власності на ? частки спадкового майна (а.с. 2-6).

У судовому засіданні представник позивача подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, позовну вимогу в частині, що стосуються АДРЕСА_1 підтримав у повному обсязі.

Відповідач Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора, у судове засідання для розгляду даної цивільної справи свого представника не направила, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки свого представника суду не повідомила, надала суду заяву про розгляд справи за його відсутністю (а.с. 26).

Представник третьої особи у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову.

Судом були встановлені наступні факти.

Було встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження батьками малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (а.с. 8).

08 жовтня 2008 року ОСОБА_7 померла (а.с. 10).

22 грудня 2008 року Виконавчим комітетом Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради було винесено рішення про надання правового статусу та встановлення опіки над малолітньою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до якого ОСОБА_3 надано статус дитини сироти, встановлено опіку та призначено ОСОБА_6 опікуном та визначено місце проживання дитини за місцем реєстрації та проживання опікуна за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.55).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 серпня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, свідоцтво про право на спадщину по 1/3 частину квартири АДРЕСА_3 видане ОСОБА_6, малолітній ОСОБА_3 та малолітньому ОСОБА_9 кожному (а.с. 80).

10 грудня 2013 року ОСОБА_6 померла (а.с. 9). Відповідно до заповіту від 29 квітня 2011 року посвідченого державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, ОСОБА_6 заповіла ОСОБА_10 все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати на день смерті, і на що за законом матиме право (зворот а.с. 50).

24 грудня 2013 року ОСОБА_10 подав до Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори заяву про прийняття належної йому спадщини за заповітом після смерті спадкодавця (зворот а.с. 47). Також 16 травня 2014 року ОСОБА_11, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3, звернувся до Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою, в якій зазначив, що йому відомо про наявність заповіту спадкодавця на все належне їй майно на імя ОСОБА_10, та повідомив, що його донька ОСОБА_3 приймає спадщину за законом після смерті бабусі ОСОБА_6 відповідно до ст. 1241 ЦК України як малолітня.

26 червня 2014 року ОСОБА_11, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3, звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_12, третя особа Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання заповіту частково недійсним та визнання права власності на частку спадкового майна (а.с. 53-54), за результатами розгляду якого судом 08 серпня 2014 року було ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову (а.с. 56). Не погоджуючись з даним рішенням суду позивач звернувся до апеляційного суду Дніпропетровської області з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції (а.с. 57-59), за результатами розгляду якої апеляційним судом Дніпропетровської області було постановлено ухвалу про відхилення апеляційної скарги, рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2014 року залишено без змін (а.с. 60-61).

Постановою державного нотаріуса Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 від 30 грудня 2014 року було відмовлено ОСОБА_11, який діяв в інтересах малолітньої ОСОБА_3, у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_6, померлої 10 грудня 2013 року. В обґрунтування вказаної постанови державним нотаріусом було зазначено, що померла ОСОБА_6 залишила заповіт, посвідчений Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою від 29 квітня 2011 року за р№9-521, на імя ОСОБА_10. Виконуючи волю заповідача, вищевказаному спадкоємцю переходить належне майно спадкодавця. Відповідно до ст. 1241 ЦК України, ОСОБА_3 є внучкою ОСОБА_6, а тому вона не є особою, передбаченою ст. 1241 України, яка має право на обовязкову частку (а.с. 7).

Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані, Законом України «Про нотаріат», Цивільним кодексом України.

Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтями 1218, 1222 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за час життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка).

Відповідно ст.5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов'язаний сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз'яснювати права і обов'язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду.

Відповідно ст.49 Закону України «Про нотаріат» Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; 9) в інших випадках, передбачених цим Законом.

Пункт 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини в контексті викладених правових норм, суд дійшов висновку, що державний нотаріус Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 при винесенні спірної постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30 грудня 2014 року щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_11, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3, на спадщину за законом після померлої ОСОБА_6, діяла в межах та у відповідності до чинного законодавства України.

Вирішуючи питання стосовно розподілу судових витрат по даній цивільній справі та враховуючи результат розгляду справи, суд вважає за необхідне судові витрати по даній цивільній справі покласти на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 370, 372 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. ст. 49 ЗУ «Про нотаріат», ст. 89 ЗУ „Про нотаріат суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 ОСОБА_4 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, третя особа: Управління-служба у справах дітей Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради про визнання протиправною постанови державного нотаріуса та зобовязання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України, а саме: рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Головуючий суддя: Г.В. Черновськой