АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Рубан С.М.

ЖелепаО.В.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача ОСОБА_2 та згідно з заявою про уточнення позовних вимог просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/ 3 частки з усіх видів його доходів щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 12 липня 1996 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є учнем 6-А класу спеціалізованої школи з поглибленим вивченням англійської мови № 298 Оболонського району м. Києва, проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. З початку 2014 року сторони разом не проживають та не ведуть спільного господарства. Відповідач не приймає участі в матеріальному забезпеченні дитини, всі витрати, які необхідні для всебічного розвитку, харчування, навчання, придбання одягу, лікування дитини, повністю забезпечуються позивачем. Син ОСОБА_5 має шлункове захворювання, а саме: порушення травлення, панкреатит, в зв'язку з чим дитина потребує особливого харчування, діагностики та лікування. Відповідач є фізичною особою-підприємцем, крім того, офіційно працевлаштований та отримує заробітну плату в розмірі 3500,00 грн., інших дітей на утриманні не має.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 12 грудня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з 12 грудня 2014 року, обґрунтовуючи тим, що при постановленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції були допущені порушення норм процесуального права, що призвели до ухвалення незаконного та необґрунтованого судового рішення, зокрема, судом було безпідставно визнано заяву про уточнення позовних вимог як належний документ щодо зміни предмету і підстав позову в розумінні ст. 31 ЦПК України, відповідачу не було вручено копії вказаної заяви, також суд безпідставно прийняв визнання позову від не уповноваженої особи - представника відповідача, чим допустив порушення ст. 31 ЦПК України, крім того, судом не були в повному обсязі з'ясовані фактичні обставини справи, що мають значення для справи, внаслідок чого були допущені порушення норм матеріального права, зокрема, судом не було з'ясовано стан здоров'я дитини для того, щоб вірно визначити розмір аліментів, не було встановлено факт перебування непрацездатних батьків на утриманні відповідача, судом помилково не було застосовано до спірних правовідносин ч.1 ст.184 СК України.

В суді апеляційної інстанції апелянт та його представник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник позивача просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 12 липня 1996 року (а.с. 14), від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

Згідно з Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем (а.с. 3).

Згідно з наказом № 1501-1 про прийняття на роботу від 15.01.2015 року, виданим Директором ТОВ "ГУД СТАФФ", ОСОБА_2 прийнято на посаду менеджера із зовнішньо-економічної діяльності з 15.01.2015 року з окладом згідно штатного розпису (а.с. 29).

Відповідно до довідки Товариства з обмеженою відповідальністю "ГУД СТАФФ" № 1 від 27.01.2015 року, ОСОБА_2 працює на даному підприємстві з 15.01.2015 року на посаді менеджера із зовнішньо-економічної діяльності та його заробітна плата складає 3500,00 грн. (а.с. 28).

Відповідно до зі ст. 141 СК Українимати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 180 СК Українибатьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу(ч. 2 ст. 182 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК Україничастка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Розглядаючи спір, суд правильно врахував стан здоров'я дитини та відсутність у нього власного заробітку і доходу.

Також суд правильно виходив із того, що відповідач є працездатним, інших дітей на своєму утриманні не має.

Ухвалюючи рішення у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Посилання апелянта на порушення норм процесуального права не може бути прийнято судом до уваги , оскільки відповідно до ч.2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Та обставина, що на даний час у відповідача змінилося матеріальне становище є підставою для нового позову, а не для скасування рішення суду, яке на момент його ухвалення відповідало вимогам закону.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 5 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :