Справа №451/372/16-ц
Провадження № 2/451/239/16
РІШЕННЯ

іменем України

22 червня 2016 року

Радехівський районний суд Львівської області

у складі: головуючого-судді Мулявка О.В.

при секретарі судового засідання Палюх К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Радехів справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, третя особа Відділ державної виконавчої служби Радехівського районного управління юстиції про звільнення майна з-під арешту, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року до суду звернувся представник позивача із заявою, відповідно до вимог якої, просить майно, належне ОСОБА_2, звільнити з-під арешту, накладеного постановами: 03.06.2010 року Відділу державної виконавчої служби Радехівського районного управління юстиції, заступника начальника Відділу ДВС Радехівського районного управління юстиції №28890820 від 23.09.2011 року, заступника начальника Відділу ДВС Радехівського районного управління юстиції №33513654 від 23.07.2012 року та державного виконавця Відділу ДВС Радехівського РУЮ №42864165 від 07.04.2014 року.

В обґрунтування позову ініціатор звернення посилається на обставини, що 11.04.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №E/V3606, згідно якого Банк надав позичальнику кредит в розмірі 12000 доларів США.

У подальшому, 20.02.2008 року між Банком і ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки до кредитної угоди №E/V3606. Відповідно до умов зазначеного договору іпотеки, ОСОБА_2 надала в іпотеку належне їй майно, зокрема нежиле приміщення, загальною площею 81,6 кв.м, що розташоване по вулиці Центральна,2, приміщення номер 4, у с.Сморжів Радехівського району Львівської області.

Нерухомість належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого виконкомом Сморжівської сільської ради Радехівського району Львівської області 12.02.2008 року та зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно КП Львівської обласної ради «Червоноградське МБТІ» за номером запису 12 в книзі 1 ф/нж, реєстраційний номер майна 22155489.

03 червня 2010 року Відділом державної виконавчої служби Радехівського районного управління юстиції відповідно до виконавчого листа №2а-3487 Львівського окружного суду накладено арешт на все майно, яке належить на праві власності ОСОБА_2.

Крім цього, 23 вересня 2011 року заступником начальника ОСОБА_3 Відділу державної виконавчої служби Радехівського районного управління юстиції відповідно до постанови №28890820 накладено арешт на все майно, яке належить на праві власності ОСОБА_2.

Також, 23 липня 2012 року заступником начальника відділу державної виконавчої служби Радехівського районного управління юстиції ОСОБА_3В відповідно до постанови №33513654 накладено арешт на все майно, яке належить на праві власності ОСОБА_2.

Крім цього, 07 квітня 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Радехівського районного управління юстиції відповідно до постанови №42864165 накладено арешт на все майно, яке належить на праві власності ОСОБА_2.

Вважає, що право застави у ПАТ КБ «Приватбанк» виникло 20.02.2008 року, а постанови про накладення арешту, були винесені значно пізніше, а ніж укладено договір застави.

Також, в обґрунтування факту порушення своїх прав, позивач посилається, що станом на 23.03.2016 року заборгованість ОСОБА_1 перед Банком складає 40793,08 доларів США, що значно перевищує вартість предмету застави.

Відповідно наголошує, що державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями.

Із посиланням на норми матеріального права та судову практику, просить вимоги задоволити та скасувати постанови виконавчої служби про накладення арешту на майно ОСОБА_2.

У судове засідання представник позивача, виклавши прохальну частину клопотання письмово та не заперечивши проти заочного розгляду справи, просить такий здійснити без його участі (а.с.47-48).

Відповідач у судове засідання не зявився повторно, хоча про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. Про причини, що унеможливили його прибуття у засідання, суд не повідомив.

Згідно із ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення.

Відповідно, із врахуванням наведеного, на підставі п.3 ч.1, ч.4 ст.169 та ч.2 ст.197 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін і застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів.

Відповідно до положень ст.ст.11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і одним із способів захисту такого права або інтересу може бути, окрім іншого, припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до рекомендацій, викладених у п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» №6 від 27.08.76 року, за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно.

Так, судом встановлено, що 20 лютого 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №E/V3606, згідно якого Банк надав позичальнику кредит в розмірі 12000 доларів США (а.с.5-9).

Відповідно до умов договору іпотеки, 20 лютого 2008 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» дійшов згоди із ОСОБА_2 про те, що остання шляхом надання в іпотеку належного їй майна, зокрема нежилого приміщення номер 4, загальною площею 81,6 кв.м, що розташоване по вулиці Центральна,2 у с.Сморжів Радехівського району Львівської області, поручилася за виконання зобовязань ОСОБА_1 за кредитним договором №E/V3606 (а.с.10-15) і наведені дані знайшли своє відображення у Відомостях з єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна (а.с.21).

Із копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно визначається, що нежиле приміщення №4, яке розташоване по вулиці Центральна,2 у с.Сморжів Радехівського району на праві власності належить ОСОБА_2 (а.с.27).

Також судом встановлено, що 03.06.2010 року Відділом державної виконавчої служби Радехівського районного управління юстиції, постановами заступника начальника Відділом ДВС Радехівського районного управління юстиції №28890820 від 23.09.2011 року, заступника начальника Відділом ДВС Радехівського районного управління юстиції №33513654 від 23.07.2012 року та державного виконавця Відділу ДВС Радехівського РУЮ №42864165 від 07.04.2014 року накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_2 (а.с.22-26,49-51)

Відповідно до ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ст.19 Закону України «Про заставу» №2654-XII від 02.10.1992 року за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Статтею 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» №1255-IV від 18.11.2003 року визначено, що якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом.

У розумінні статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Згідно ст.60 Закону №606-XIV, особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту.

Оскільки іпотечний договір укладено 20 лютого 2008 року та у цей же день зареєстрована заборона на відчуження належного ОСОБА_2 нерухомого майна, а постанови про арешт майна боржника винесені значно пізніше, виходячи з приписів ст.14 Закону №1255-IV та ст.572 ЦК України, суд приходить до переконання, що позивач має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, відповідно, наявність арешту на таке порушує його права позивача як заставодержателя вказаного майна.

З огляду на наведене, суд вважає вимоги позивача законними і такими, що підлягають до задоволення.

Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.10,11,60,88,209,212-215,226 ЦПК України, ст.ст.572,589 ЦК України, ст.ст.54,60 Закону України «Про виконавче провадження», суд -

ВИРІШИВ:

позов задоволити.

Майно, належне на праві власності ОСОБА_4, звільнити з-під арешту, накладеного 03 червня 2010 року Відділом державної виконавчої служби Радехівського районного управління юстиції відповідно до виконавчого листа №2а-3487 Львівського окружного суду та постановами: заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Радехівського районного управління юстиції №28890820 від 23 вересня 2011 року, заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Радехівського районного управління юстиції №33513654 від 23 липня 2012 року і державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Радехівського районного управління юстиції №42864165 від 07 квітня 2014 року.

Стягнути із ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жительки с.Сморжів, вул.Центральна,50 Радехівського району Львівської області на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (інд.49094, м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги,50, МФО 305299, ідентифікаційний код за , рах.№0001) 1378 гривень понесених ним судових витрат.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано на протязі десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Львівської області через Радехівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийОСОБА_5