Номер провадження: 22-ц/785/4373/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Сєвєрової Є.С. Процик М.В.,

при секретарі судового засідання Сідлецькій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

15.05.2015 року до Ізмаїльського міськрайонного суду звернувся ОСОБА_3 з позовною заявою до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, в якій просив змінити розмір аліментів, визначений за рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.06.2013 року та постановити рішення яким стягувати на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 аліменти до досягнення дитиною повноліття, в розмірі 400 грн, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 1-2).

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 квітня 2016 року позов ОСОБА_3 було задоволено частково. Вирішено стягувати щомісячно з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4аліменти в розмірі 550 грн. до досягнення дитиною повноліття (а.с. 99-100).

20.04.2016 року ОСОБА_2подала апеляційну скаргу на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.04.2016 року. Апелянт посилається на те, що позивачем не надано доказів погіршення матеріального стану. Зокрема, апелянт зазначає, що з 11.05.2006 р. ОСОБА_3 перебував на обліку. З початку розгляду справи по аліментам, після погроз позивачкі у електронних листуваннях, у 2014 р. призупинив та з часом закрив підприємство у звяку з «великою конкуренцією та іншими обставинами». Дружина підтвердила, що вона довгий час працювала неофіційно разом з чоловіком, на деклараціях стоять її підписи. Перереєстрація підприємства 10.07.2014 р. на дружину, однаковий вид діяльності, адреса оренди, назва ПП судом теж не була прийнята до уваги. За квитанцією № А5815 от 26.08.2014 р. ОСОБА_3 продовжив працювати до моменту зняття з обліку 10.09.2014. Дружиною ОСОБА_3 був наданий трудовий договір на отримання послуг у третьої особи у той самий час, коли чоловік (позивач) може надавати такі послуги кваліфіковано та безкоштовно, не створюючи штучні умови, щоб зменшити свій тягар утримання сина. Надана позивачем квитанція ПП «Кіберсервис» від 16.03.2016 р. про продаж ОСОБА_3, телефону іншій особі та пропозиція щодо виклику свідка, судом не була прийнята до уваги. Попри докази судом був зроблений висновок, що незареєстрована особа працювати неофіційно не може. Рішення Ізмаїльського суду щодо стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів не було прийнято до уваги. Погіршення, як стверджував позивач, матеріального стану не завадило останньому придбати в жовтні 2010 року автомобіль марки «Mazda», 2007 року випуску. ОСОБА_3 придбав та здійснив продаж третього автомобіля Pontiac Vibe, що підтверджено представником позивача у судовому засіданні. Станом на квітень 2016 року родина володіє двома транспортними засобами вартістю 107 тис. грн. та 497 тис. грн. Вартість останнього, придбаного ОСОБА_3 30.10.2014 р. після закриття підприємства, не оспорювалась сторонами. Якщо у рішенні суду про зняття арешту від 28.09.2015 р. довідка про орієнтовану вартість транспортних засобів була належним доказом, то під час розгляду справи про аліменти навпаки. Цей факт не був врахований доказом покращення матеріального стану платника. Тлумачення медичних довідок щодо захворювання дитини викликає сумнів у обєктивному ставленні суду. ОСОБА_3 хворіє на церебральну ангіодістонію, церебрастенічний синдром, синусову тахікардію, апофіз лівої кінцівки. Окрім ліків, на які позивач витрачає 700 грн. в місяць, показане заняття спортом, яке приводе кровопостачання до належного стану, та посилене харчування. Дитина відвідує дитяче-юнацьку спортивну школу №1. Суд ставить ці факти під сумнів. Строком на 1 місяць дитина була позбавлена уроків фізичної культури у школі, щоб не викликати перевантаження. Просить рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 квітня 2016 року-скасувати; ухвалити нове рішення яким у позовних вимогах ОСОБА_3 до ОСОБА_2І відмовити у повному обсязі; стягнути з ОСОБА_3 судові витрати (а.с. 104-107).

В судове засідання сторони по справі не зявились, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином (а.с. 144-146). При цьому позивачем були направлені заперечення на апеляційну скаргу на електронну адресу суду (а.с. 147-149). У відповідності з вимогами ч.2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, з врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, для прийняття рішення про задоволення позовних вимог, в тому числі часткового, про зменшення аліментів позивач повинен був довести одну обставин передбачених законом - зміну його матеріального стану або погіршення його здоров'я, або таку зміну сімейного стану, яка впливає на його здатність сплачувати аліменти.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягуючи аліменти в розмірі 550 грн. на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд першої інстанції керувався ч.ч.2,3 ст.181 СК України, згідно з якою, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліментів) присуджуються у частині від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Разом з тим, як вбачається з рішення суду першої інстанції суд посилався на вказану статтю, проте аналіз правової складової рішення, свідчить, що воно орієнтовано на застосування ст.ст. 181, 182, 185 СК України. Між тим, вказані статті не застосовуються до спірних правовідносин, оскільки позивачем подано позов про зменшення розміру аліментів, а не про їх первинне визначення. Відповідним чином змінюється і коло обставин, які повен довести позивач та в існуванні яких повинен пересвідчитись суд.

Між тим, через змішення процесуальних акцентів, доказова діяльність повивача і відповідача була зосереджена на зборі та запереченні всіх доказів, які стосуються сторін, проте не враховують головну особливість цього виду позовного провадження доведення певних змін в соціально-економічному статусі позивача у порівнянні з моментом винесення рішення про первинне стягнення аліментів згідно рішення Ізмаїльского міськрайонного суду Одеської області від 05.06.2013 р. по справі № 500/1071/13 (головуючий суддя Бальжик О.І.) (а.с. 3-4).

Вирішуючи спір і зменшуючи розмір аліментів до 550 грн., суд першої інстанції не обґрунтував належними і допустимими доказами такий висновок, оскільки вказаний розмір аліментів є меншим прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років.

Між тим, звертаючись до суду позивач посилався на те, що він припинив підприємницьку діяльність, у нього змінився сімейний стан, на його утриманні знаходиться його пристаріла матір, яка є пенсіонером, він страдає на захворювання кишково-жлункового тракту (а.с. 1). З врахуванням висловлених вище процесуальних зауважень вказані обставини повинні бути доведені позивачем, а потім перевірені та оцінені судом з врахуванням заперечень відповідача в контексті можливості застосуванні ст. 192 СК України. При цьому посилання позивача на ту обставину, що суд першої інстанції під час прийняття рішення Ізмаїльским міськрайонним судом Одеської області від 05.06.2013 р. по справі № 500/1071/13 (головуючий суддя Бальжик О.І.) на врахував що він мав мінливий характер, і що він мав дружину, яка знаходилась у відпустці у звязку з вагітністю та пологами не приймаються до уваги, оскільки вказані обставин могли бути предметом перевірки в апеляційному порядку у разі оскарження вказаного рішення, а не рішення по цій справі.

До позову позивачем було додано ксерокопії паспортів позивача та членів його сімї (а.с. 6-8), копію трудової книжки (а.с. 5), копія свідоцтва про шлюб (а.с. 10), довідка про зареєстрованих (а.с. 11), копія витягу з ЄДР юридичних та фізичних осіб підприємців про припинення діяльності позивача як підприємця (а.с.12), пенсійне посвідчення матерії позиці (а.с. 13), свідоцтво про народження дитини (а.с. 14), та довідку про знаходження позивача на обліку з 13 травня 2015 р. (а.с. 15). Вказаної доказовою базою було обґрунтовано позовні вимоги. Між тим, задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції належним чином свого висновку не обґрунтував, хоча ним було вірно встановлені обставини справи, які не знайшли своєї вірної оцінки у сукупності.

Так, щодо зміни сімейного стану позивача, то як вбачається з матеріалів 28.02.2013 року позивач ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_3) (а.с. 10). 16.07.2013 року у позивача народилась дитина ОСОБА_6 (а.с. 14), який мешкає разом з ним (а.с.11). Рішення про стягнення аліментів було прийнято Ізмаїльским міськрайонним судом Одеської області від 05.06.2013 р. (а.с. 3-4). Таким чином, слід зробити висновок, що наявність дружини, яка на момент прийняття рішення була вагітна враховувалась судом першої інстанції, більш того дружина позивач давала свідчення на його користь (а.с. 3 оборот), а суд першої інстанції вказував на те, що її стан не є безумовною підставою для визначення аліментів в мінімальному розмірі (а.с. 4).

Як вбачається з пенсійного посвідчення (а.с.13) мати позивача знаходиться на пенсії з 17.11.1999 року, отримує пенсію за віком (а.с. 91). Тобто вказані обставини також існували на момент прийняття рішення суду першої інстанції про стягнення аліментів, та не створюють умови для застосування ст. 192 СК України.

Щодо припинення підприємницької діяльності позивачем, за умови здійснення такої діяльності його дружиною, при цьому припинення підприємницькій діяльності було здійснено позивачем 10.09.2014 р. (а.с. 54), а реєстрація статусу його дружини також 10.09.2014 (а.с. 58), при цьому остання припинила отримувати допомогу в звязку з народженням дитини та стала до роботи з 01.10.2015 р. (а.с.72).

Щодо звільнення позивача та постановки на облік, то він знаходився на обліку в Ізмаїльському міськрайонному центрі з 13.05.2015 р. по 06.07.2015 р., за вказаний період отримував допомогу (а.с. 64). При цьому рішення суду було винесено 11.04.2016 р., докази намагань позивач працевлаштуватися, так само як і його безробіття в матеріалах справи відсутні.

Докази непрацездатності позивача, встановлення інвалідності, то суттєвого погіршення стану здоровя яке ускладнює або перешкоджає працевлаштуванню в матеріалах справи відсутнє. Щодо інших обставин, що були предметом дослідження в суді першої інстанції, такі як додаткові витрати на утримання дитини, набуття автомобіля та його вартість, то вказані питання знаходяться поза предметом доведення в межами цього провадження.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2016 року - 1455 гривень, з 1 травня - 1531 гривня, з 1 грудня - 1637 гривень. Таким чином розмір допущено стягнення за первинним рішенням суду майже відповідає половині прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, яке повинні забезпечувати батьки своїй дитині згідно зі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 141, 180 СК України.

Таким чином, будь-яких законних підстав для застосування ст. 192 СК України судом апеляційної інстанції не встановлено, в звязку з чим в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч.3 ст.88, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підстав викладеного та керуючись ст.ст. 88, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 квітня 2016 року задовольнити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 квітня 2016 року скасувати.

Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір на користь ОСОБА_2 у розмірі 62 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 551, 20 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_7

ОСОБА_6

ОСОБА_8