УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н. О.

при секретарі Бабченко Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в :

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним.

Позивач у своїй заяві просить накласти арешт на ? частину квартири АДРЕСА_1, посилаючись на те, що ОСОБА_2 на праві власності належала ? частина квартири АДРЕСА_1, 21.03.2016 року вона уклала з ОСОБА_3 договір дарування своєї частки квартири. 16.09.2016 року вона отримала лист від ОСОБА_3 про її намір продати частку квартири. Позивач оскаржує договір дарування квартири. Тому в разі не вжиття заходів забезпечення позову (арешт ? частини квартири АДРЕСА_1) існує реальна можливість невиконання/утруднення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Пунктом 1 та 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладанням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Постановою ПВС України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» п. 4 роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить суд визнати недійсними договір дарування ? частини квартири АДРЕСА_1.

Враховуючи предмет позову, докази які наявні в матеріалах справі, суд вважає, що при невжитті заходів забезпечення позову існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Крім цього, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд вважає, що права жодної із сторін порушені, в зв'язку з застосування заходів забезпечення позову, не будуть.

Отже, суд приходить до висновку про необхідність накладення арешту на ? частину квартири АДРЕСА_1.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 151-153, 208, 210 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на ? частину квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3, згідно договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васильєвою Наталією Іванівною, за номером 472 від 21.03.2016 року.

За даною ухвалою стягувачем є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: АДРЕСА_1, а боржником: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1.

Копію ухвали направити для відома та виконання Дніпровському районному відділу державної виконавчої служби м. Києва (02094, м. Київ, вул. Краківська, 20).

Копію ухвали направити для відома та виконання до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (01044. м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 51-б)

Строк пред'явлення до виконання 1 (один) рік.

Ухвала підлягає негайному виконанню, оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

До суду може бути подана апеляційна скарга на ухвалу суду протягом п'яти днів з дня її проголошення, а особами, які не були присутні при її оголошенні протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя Н. О. Яровенко