Справа № 405/8669/15-ц
Провадження №2/405/2186/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 квітня 2016 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:
головуючого судді - Іванової Л.А.
при секретарі - Береді Я.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 в інтересах позивача звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 04.08.2015 року, належить на праві приватної власності квартира №20, яка знаходиться за адресою: просп.Комуністичний, 7 у м.Кіровограді. За цією ж адресою зареєстрована, але не фактично проживає понад 12 років відповідач ОСОБА_2 Крім того, відповідач не є членом сімї позивача, правових підстав на користування належним позивачу майном відповідач не має, реєстрація відповідача за вказаною вище адресою порушує права позивача як власника квартири, зокрема, у здійсненні прав користування та розпорядження майном.
З огляду на зазначене та з посиланням на ст. ст. 317, 321, 391 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», представник позивача в інтересах позивача просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою №20 по просп. Комуністичному, 7 у м. Кіровограді.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, судом повідомлялася про дату, час та місце судового розгляду справи шляхом направлення судової повістки про виклик на адресу зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання відсутні.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача за наявними у справі доказами та в порядку ч. 1 ст. 225 ЦПК України ухвалив розглядати справу заочно, про що в адресованій на адресу суду заяві представник позивача не заперечувала.
Дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на підставі договору купівлі-продажу від 04.08.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за №709, позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира № 20, розташована за адресою: м. Кіровоград, просп. Комуністичний, будинок №7.
Судом також встановлено, що відповідно до довідки, виданої КП «ЖЕО №2 Кіровоградської міської ради» від 16.11.2015 року №5417 ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.
Згідно з відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Кіровоградській області від 03.03.2016 року місце проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 05.07.2006 року зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.
Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, та складається з правомочностей власника щодо права володіння, права користування і права розпорядження.
Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
В свою чергу, ст.47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житловому фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сімї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).
Більш того, на підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство ( ч.2 ст.64 ЖК України).
Таким чином, ч. 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.
З огляду на зазначене, судом відзначається, що відповідач ОСОБА_2 не належить до членів сім'ї нового власника квартири позивача ОСОБА_1 в розумінні ст.ст. 64, 156 ЖК України, у зв'язку з чим з моменту припинення права власності на зазначену квартиру попереднього власника, враховуючи відсутність встановленого житлового сервітуту на користування зазначеним майном з новим власником квартири, відповідач ОСОБА_2 втратила право користування зазначеним майном.
З огляду на викладене вище, судом відзначається, що позивач ОСОБА_1 як власник квартири №20, що знаходиться в будинку №7 по просп.Комуністичному у м.Кіровограді має право вимагати усунення перешкод у користуванні власністю, у тому числі, шляхом звернення до суду з позовом про визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування зазначеною квартирою.
Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника, інших осіб, які з дозволу попереднього власника набули права користування житлом у випадку зміни власника майна.
Таким чином, встановивши під час судового розгляду справи, що з припиненням права власності попереднього власника на спірну квартиру, відповідач ОСОБА_2 також втратила право користування квартирою, новим власником квартири з 04.08.2015 року є позивач ОСОБА_1 і відповідач не належить до членів її сім'ї, а так само, не набула самостійного права на користування квартирою з інших правових підстав, суд дійшов до висновку про обгрунтованість та доведеність позивачем позовних вимог про визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою №20 в будинку №7 по просп.Комуністичному у м.Кіровограді та їх задоволення.
Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати по справі залишити по фактично понесеним позивачем.
На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст.41, 47 Конституції України, ст.ст.15, 16, 321, 391 ЦК України, ст.150 ЖК України, керуючись ст.ст.3, 4, 10, 11, 59, 60, 88, 213-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,- задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартирою №20 в будинку №7 по просп. Комуністичному у м. Кіровограді.
Судові витрати по справі залишити по фактично понесеним позивачем ОСОБА_1
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда шляхом подачі до суду першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
В порядку статті 233 ЦПК України заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.
Суддя Ленінського районного суду
м. Кіровограда Л.А. Іванова