АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6962/16 Справа № 173/837/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Петрюк Т. М. Доповідач - Єлізаренко І.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року м. Дніпро

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Калиновського А.Б., Лаченкової О.В.,

за участі секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - головне управління державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про усунення перешкод в здійсненні права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернулася з позовними вимогами до ОСОБА_2, третя особа - головне управління державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом виселення та зняття з реєстрації. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилалася на те, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 13 серпня 2007 року, на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1. З її згоди, 09 грудня 2011 року, у вказаному будинку було зареєстровано ОСОБА_2, який на той час був її співмешканцем. У зв'язку з тим, що наразі всі стосунки з ОСОБА_2 припинені, приймаючи до уваги те, що останній проявляє до неї агресію, у зв'язку з чим вона з дітьми виїхала із зазначеного домоволодіння та те, що добровільно виселитися він не бажає, вимушена звернутись до суду з даним позовом, в якому просить, на підставі ст.ст. 319, 386, 392 ЦК України, усунути їй перешкоди в здійсненні права власності шляхом примусового виселення ОСОБА_2 з будинку АДРЕСА_1 із зняттям останнього з реєстрації за вказаною адресою (а.с.2, 3).

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Усунуто перешкоди у здійсненні ОСОБА_3 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстрації та примусового виселення з даного будинку ОСОБА_2 Вирішено питання судових витрат (а.с.30-31).

Не погодившись з ухваленим рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог (а.с.35-36).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу від 13 серпня 2007 року, власником житлового будинок АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_3 (а.с.4-6).

Згідно відомостей домової книги з 09 грудня 2011 року за адресою: будинок АДРЕСА_1, зареєстровано ОСОБА_2(а.с.7-8).

Відповідно до акту обстеження, складеному 16 січня 2016 року депутатом Зарічанської сільської ради, ОСОБА_3 з грудня 2015 року не проживає в домоволодінні АДРЕСА_1 через агресію її співмешканця ОСОБА_2 (а.с.9).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості однак, погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, що відповідно до ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Оскільки виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді таких спорів необхідно враховувати норми житлового законодавств, ЖК УРСР.

Так, відповідно до ст.156 ЖК УРСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно ст.64 ЖК УРСР, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст.116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

З аналізу вказаних матеріально правових норм можна дійти висновку, що підставою для застосування положення ст.116 ЖК УРСР є насамперед наявність повторності в діях відповідача спрямованих на порушення правил добросусідства та наявність відсутності реакції останнього на заходи запобігання і громадського впливу.

Крім того, такі заходи запобігання та громадського впливу повинні бути зафіксовані уповноваженими на це органами у встановленому законом порядку.

Слід зазначити, в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження застосування до відповідача заходів запобігання і громадського впливу.

Отже, оскільки ОСОБА_2 був вселений та зареєстрований в належному позивачу будинку АДРЕСА_1 зі згоди позивача ОСОБА_3, та сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, з урахуванням відсутності належних доказів які б свідчили про систематичність порушення відповідачем правил співмешкання (добросусідства) або встановлювали б факт ігнорування останнім таких заходів, а також враховуючи, що виселення є категорією житлового законодавства, та при розгляді таких спорів необхідно враховувати норми ЖК УРСР, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявності підстав для задоволення заявлених позовних вимог позивача про виселення відповідача з підстав, передбачених ЦК України та СК України.

Так як вимога про зняття з реєстрації місця проживання є похідною від вимоги про виселення, то вона також не підлягає задоволенню.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - головне управління державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про усунення перешкод в здійсненні права власності - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - головне управління державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про усунення перешкод в здійсненні права власності - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді