КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 488/2164/16-ц
Провадження № 2/488/1346/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2016 року м. Миколаїв

Суддя Корабельного районного суду м. Миколаєва Селіщева Л.І., розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства КБ ПриватБанк про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року позивач ПАТ КБ ПриватБанк звернувся до суду із позовом до відповідача - ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що згідно договору № б/н від 22.05.2015 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 40 001,01 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Свої зобовязання відповідач за вказаним договором належним чином не виконувала, у звязку з чим станом на 05.05.2016 р. утворилась заборгованість на загальну суму 62 154,17 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судовий збір у розмірі 1 378,00 гривень.

Одночасно із подачею позовної заяви позивач ПАТ КБ ПриватБанк подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру загальною площею 67,4 кв.м., житловою площею 42,00 кв.м, розташованої за адресою АДРЕСА_1, яка належить відповідачу, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, в межах суми стягнення.

Крім цього, позивач просить суд обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобов'язань.

Свою заяву позивач мотивував тим, що найчастіше за порушення зобов'язань перед банком відбувається вчинення відповідачем всіх можливих заходів щодо позбавлення банку можливості задовольнити свої вимоги за рахунок належного відповідачу майна й коштів. Це виражається у передачі третім особам права власності на майно й кошти або його переховування від банку й державної виконавчої служби, а також проведення інших операцій з майном та коштами щодо позбавлення банку можливості задовольнити свої вимоги за його рахунок. Також, відповідачі використовують такий спосіб ухилення від виконання зобов'язань, як виїзд за межі України. Такий спосіб унеможливлює реальне виконання рішення суду, оскільки Державна виконавча служба не має можливості ознайомлювати боржника з його правами та рухом виконавчого провадження. З огляду на викладене, позивач вважає, що неприйняття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду.

Дослідивши заяву та подані до неї матеріали, приходжу до висновку, що заява є обґрунтованою і підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом види забезпечення позову. Перелік видів забезпечення позову визначений у ст. 152 ЦПК. Серед видів такого забезпечення у ст. 152 ЦПК не передбачено вжиття судом тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Тому, враховуючи, що в цивільному процесі відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 151 153 ЦПК, застосовувати такий вид забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України, то приходжу до висновку, що суд не можить застосовувати зазначений спосіб забезпечення позову на стадії розгляду цивільної справи про стягнення заборгованості та виконання інших зобов'язань, оскільки це порушує норми ЦПК та свідчить про вихід суду за межі своїх процесуальних повноважень, порушення принципу верховенства права, проголошеного Конституцією, та вимог ст. 6 Конвенції щодо вирішення справи судом, встановленим законом.

Крім цього, вирішення судами питання про обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у порядку, визначеному ст. 377-1 ЦПК, та за поданням державного виконавця на підставі п. 18 ст. 11 Закону № 606-XIV у зв'язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні (п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII).

З урахуванням викладеного, вважаю за необхідним відмовити ПАТ КБ ПриватБанк у задоволені вимоги щодо обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобов'язань.

Відповідно до ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Аналізуючи доводи заявника та матеріали, додані ним докази, приходжу до висновку, слід вжити заходи забезпечення позову, оскільки їх невжиття може ускладнити виконання рішення суду по даній справі або зробити це неможливим. Разом із цим, враховуючи положення ч.3 ст. 152 ЦПК України щодо співмірності видів забезпечення позову та заявлених позивачем вимог, а також те, що відповідачці ОСОБА_2 належить 1/9 частина квартири АДРЕСА_2, вважаю необхідним накласти арешт лише на 1/9 частину вказаної квартири.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, -

УХВАЛИВ :

Заяву Публічного акціонерного товариства КБ ПриватБанк про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на 1/9 частину квартири АДРЕСА_3, яка належить ОСОБА_2.

У задоволенні іншої частини заяви - відмовити.

Копію ухвали направити для виконання Корабельному відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, Реєстраційній службі Миколаївського міського управління юстиції.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області протягом 5 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя Л.І. Селіщева