Провадження №2/523/5775/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2016 р.

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді - Середи І.В.,

при секретарі Щербан О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту володіння квартирою на праві власності та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 та просив встановити факт володіння його батьком ОСОБА_3 квартирою №159 в будинку №8-Г по вулиці Армійській у м.Одесі, а також просив визнати за ним право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 22,33 кв.м, житловою площею 16,85 кв.м, та на квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 94,2 кв.м, в порядку спадкування за законом після смерті батька.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказував на те, що 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 21.01.2003 року, виданого ВАТ «Одеський завод сільськогосподарського машинобудування», належала батькові, а, інша 1/2 частина належить його брату ОСОБА_2. Крім того, батькові належала і квартира АДРЕСА_2, загальною площею 94,2 кв.м. Після смерті батька відкрилася спадщина у вигляді вказаного майна. Поховавши батька позивач фактично прийняв спадщину, сплачує комунальні послуги, повністю прийняв на себе усі права та обовязки господаря спадкового майна, продовжує робити ремонт в квартирі АДРЕСА_3. 13.06.2012 року було складено акт приймання-передачі вказаної квартири та отримано батьком ключі, а також довідку про резервування адреси на підставі яких він повинен був отримати свідоцтво про право власності на квартиру, однак раптово батько помер і не встиг зареєструвати квартиру у встановленому порядку. У встановлений строк позивач звернувся до нотаріуса, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину отримав відмову у звязку з тим, що квартира не зареєстрована на праві власності.

Сторони в судове засідання не зявилися, сповіщені належним чином про розгляд справи, звернулися до суду з заявами про розгляд справи у їх відсутності, позивач підтримав вимоги, а відповідач визнав позов.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як було встановлено 09.05.2014 року помер батько позивача та відповідача ОСОБА_3 (а.с.6,15) .

Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 21.01.2003 року співвласниками в рівних частках квартири АДРЕСА_1 зазначено ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.11).

Відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав №МП 2к159.16п.2с від 12.01.2012 року, укладеного з приватним підприємством виробничо-комерційна фірма «Мікромегас», ОСОБА_3 придбав майнові права на квартиру АДРЕСА_4 за 795029,69 грн. (а.с.16-20).

Згідно з актом приймання-передачі майнових прав №159-кв/МП від 13.06.2012 року приватне підприємство виробничо-комерційна фірма «Мікромегас» передало ОСОБА_3 майнові права на квартиру АДРЕСА_2 (будівельна адреса:м.Одеса, вул.Армійська,8-б) (а.с.21).

Як видно з довідки з адресного реєстру м.Одеси від 18.05.2012 року №341495/1 за вказаною квартирою зареєстровано адресу: АДРЕСА_5 (а.с.22).

Відповідно ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст.234 ЦПК України суд розглядає цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно зі ст.234,256 ЦПК України, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав громадян, розглядаються в судовому порядку, якщо чинним законодавством не передбачений інший порядок їхнього встановлення.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів,що мають юридичне значення,які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців.

Враховуючи представлені докази суд прийшов до висновку, що факт володіння ОСОБА_3 на праві власності квартирою №159 в будинку №8-Г по вулиці Армійській у м.Одесі знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи.

Згідно ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу на спадкування за законом мають право діти спадкодавця.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Нормами ч.1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може отримати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною 1 ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Як видно із спадкової справи №13/2014, відкритої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 на підставі заяви позивача від 19.09.2014 року, 07.05.2015 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Позивач, як син спадкодавця, є спадкоємцем першої черги та вчинив дії по прийняттю спадщини, однак у звязку з тим, що спадкодавець за життя не отримав свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2, ОСОБА_1 не може отримати свідоцтво про право на спадщину на вказане майно.

Відповідач ОСОБА_2, який доводиться також сином спадкодавцю, в своїй заяві, адресованій до суду, погодився з вимогами позивача.

У відповідність до п.4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Положення про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно або видача свідоцтва про право власності на частку у спільному сумісному майні подружжя, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Згідно п.4.18. пункту 4 глави 10 розділу II Положення, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Оскільки ОСОБА_3 не встиг оформити правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_2, що перешкоджає спадкоємцю отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, дані обставини вказують на наявність у позивача права на звернення до суду на захист свого невизнаного спадкового права, що передбачено ч.1 ст.31 ЦПК України.

Нормами статті 8 ЦК та ЦПК України регламентовано вирішення справ відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів. Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини, а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад (цивільного) законодавства. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечності законодавства, що регулює спірні відносини.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На підставі викладеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимога по квартирі АДРЕСА_2, загальною площею 94,2 кв.м є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, шляхом визнання, відповідно до ст.328 ЦК України, за позивачем права власності на квартиру в порядку спадкування за законом. Суд вважає, що таке набуття права власності на майно є правомірним, не заборонено законом, та направлено на захист охоронюваних законом прав та інтересів позивача.

Що стосується вимоги про визнання права власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, то в цій частині вимога не підлягає задоволенню, оскільки позивач отримав свідоцтво про право на спадщину на вказане майно, та його право відповідач не оспорює.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт володіння ОСОБА_3 на праві власності квартирою №159 в будинку №8-Г по вулиці Армійській у м.Одесі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 94,2 кв.м, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, який помер 09 травня 2014 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м.Одеси протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: