Справа № 203/3835/16-ц
Провадження № 2-з/0203/114/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2016 року суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Єдаменко С.В., ознайомившись із заявою позивача ОСОБА_1, про забезпечення позову,

встановив:

До Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання договору недійсним. ОСОБА_4 канцелярію суду надійшла заява позивачки про забезпечення позову шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна житлової квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, право власності на яку зареєстроване за позивачкою. Заява мотивована тим, що зобовязання за договором, при визнанні недійсним якого заявлені позовні вимоги, забезпечені іпотекою. Відповідачем вживаються дії щодо позасудового звернення стягнення на це майно. У разі перереєстрації та/або відчуження квартири, виконання рішення за позовом про визнання недійсним договору може стати неможливим або утрудненим.

Заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що за змістом ч. 1 ст. 151 ЦПК України підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2016 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі. Подана позивачкою заява відповідає вимогам ЦПК України, за її подання сплачено судовій збір в розмірі, визначеному законом.

Предметом позову є визнання недійсним договору позики між позивачкою та відповідачем, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 19 вересня 2014 року, за реєстром № 786 за додатковими угодами до нього. До заяви про забезпечення позовних вимог додано копію іпотечного договору від 19 листопада 2015 року між позивачкою та відповідачем, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, за реєстром № 736, з якого вбачається, що за ним забезпечується виконання зобовязань позивачки, у тому числі й за спірним договором. При цьому для забезпечення виконання зобовязань в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_2. Згідно розділу 5 Іпотечного договору передбачений порядок звернення стягнення на нерухоме майно, у тому числі в позасудовому порядку шляхом реєстрації прав власності на це майно за відповідачем.

Оцінюючи співмірність заходів забезпечення позову з позовним вимогами суд виходить з наступного, що за своєю суттю задоволення вимог про визнання договору недійсним має на меті збереження правового стану, що існував до укладання спірного договору. В той час, недійсність основного зобовязання має наслідком недійсність заходів щодо його забезпечення згідно ч. 2 ст. 548 Цивільного кодексу України.

Оскільки відповідач має можливість здійснити перереєстрацію належного позивачці нерухомого майна, що утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, оскільки таке рішення суду фактично не надаватиме захисту порушеним правам, необхідно вжити заходи забезпечення позову, які унеможливлять такі дії.

Зважаючи на приписи Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» способом забезпечення позовних вимог є заборона субєктам, уповноваженим здійснювати реєстраційні дії відносно нерухомого майна, вчиняти такі дії щодо квартири АДРЕСА_2.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 151 153 ЦПК України, суддя

ухвалив:

Заяву позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого обтяження та інше) щодо нерухомого майна квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, яка належить на праві власності ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), зареєстрованій за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Строк предявлення ухвали до виконання до 19 серпня 2017 року

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя С.В. Єдаменко