Номер провадження 2/754/832/16
РІШЕННЯ

Іменем України

15 червня 2016 року Деснянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Таран Н.Г.

за участю секретаря судового засідання Чернишовій А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Голосіївського РУ ГУМВС України в м. Києві, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Державне підприємство МВС України "Розвиток", про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, Голосіївського РУ ГУМВС України в м. Києві, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Державне підприємство МВС України «Розвиток», про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння. У вказаному позові позивач просить суд: визнати за ним право власності на автомобіль марки «Volkswagen» модель «Transporter» 2006 року випуску, кузов НОМЕР_2. номерний знак НОМЕР_1.Витребувати із чужого незаконного володіння Голосіївського РУ ГУМВС України в місті Києві, автомобіль марки «Volkswagen» модель «Transporter» 2006 року випуску, кузов НОМЕР_2, номерний знак НОМЕР_1, що знаходиться на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів, який є у підпорядкуванні Державного підприємства «Розвиток».Зобов'язати Голосіївське РУ ГУМВС України в місті Києві безоплатно повернути позивачу вилучений 02 жовтня 2015 року автомобіль марки «Volkswagen» модель «Transporter» 2006 року випуску, кузов НОМЕР_2, номерний знак НОМЕР_1, що знаходиться на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів, який є у підпорядкуванні Державного підприємства «Розвиток», який на підставі свідоцтва про реєстрація транспортного засобу серії СХТ №395944 належить позивачу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.09.2015 року позивач за попередньою домовленістю платно за суму 302910 грн., що еквівалентно 13800 доларі США придбав автомобіль марки «Volkswagen» модель «Transporter» 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_2. Того ж дня спірний автомобіль, на підставі довідки-рахунок був зареєстрований на ім'я позивача, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії СХТ № 395944, номерний знак НОМЕР_1 та позивач набув права власності на спірний автомобіль. При переоформленні зазначених документів у МРЕВ-3 міста Києва спірний автомобіль пройшов необхідні перевірки, у тому числі і перевірку на угон. Ніяких підстав для відмови в переоформленні документів та постановки автомобіля на облік не було. З вказаного часу позивач відкрито володіє спірним автомобілем та той перебуває у його власності у його власності. 02 жовтня 2015 року працівниками Голосіївського РУ ГУМВС України в м. Києві спірний автомобіль вилучено та поміщено на зберігання до майданчику тимчасового утримання транспортних засобів.Таким чином працівники Голосіївського РУ ГУМВС України в місті своїми діями перешкоджають позивачеві у здійсненні ним права користування належним йому майном, а саме спірним автомобілем.Позивач платно купив автомобіль у ОСОБА_3, який був уповноважений продати спірний автомобіль нотаріально посвідченою довіреністю від 08 вересня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвінчуком І.А., що підтверджується довіреністю серії ТАР №745050 від 08 вересня 2015 року, довіреністю серії НАР №538962 від 08 вересня 2015 року та довідкою-рахунок серії ААЯ №328950 виданої 15 вересня 2015 року ТОВ «Т-МЕДІА ГРУП».

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги і просили їх задовольнити.

Представник відповідача - Голосіївського РУ ГУМВС України в м. Києві, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшли заперечення відповідача, відповідно до яких останній заперечує відносно заявлених позовних вимог та просить суд відмовити в задоволенні позову в зв'язку з тим, що матеріали кримінального провадження №0009474 від 30.09.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України - направлено до Голосіївського районного суду, так як в даному випадку виник спір про належність речового доказу, а саме транспорту марки «Volkswagen» модель «Transporter» 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_2, номерний знак АА 0837, між попереднім власником ОСОБА_2 та останнім власником ОСОБА_1 З аналізу положень ст. 100 КПК вбачається, що у випадку наявності такого спору, останній має вирішуватись у встановленому законом порядку, а речовий доказ повинен зберігатись до набрання судовим рішенням законної сили в порядку цивільного судочинства (а.с.57,58).

Відповідач та його представник в судовому просили відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Зокрема заперечували, що ОСОБА_1 правомірно набув право власності на автомобіль. Представник відповідача зазначила, що довіреність була видана ОСОБА_4 з метою допомогти відповідачу у продажу автомобіля та придбання іншого. Однак у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на заволодіння автомобілем шляхом обману та протиправним оберненням його у власність. Так в подальшому з метою вчинення умисного кримінального правопорушення, а саме шахрайства у великих розмірах ОСОБА_4 вступив у злочинну змову з ОСОБА_3, видавши від свого імені на його ім'я генеральну довіреність після чого ОСОБА_3 здійснив продаж спірного автомобіля саме позивачу ОСОБА_1. Відповідач звертався з заявою про скасування довіреності до приватного нотаріуса. За фактом шахрайства, передбаченого ч. 3 ст.190 КК України, існує кримінальне провадження №0009474 від 30.10.2015 та автомобіль марки «Volkswagen» модель «Transporter» 2006 року випуску, кузов НОМЕР_2 слідчим СВ Голосїівського РУ ГУМВС України в м. Києві було визнано речовим доказом та поміщено на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів. Отже, враховуючи все вищенаведене, спірний автомобіль було вилучено з володіння відповідача незаконно, умисно, протиправно з корисних мотивів, шахрайським шляхом. Також представник відповідач вказувала на те, що довідка-рахунок, яка подана позивачем до позовної заяви, не є належним доказом укладення договору-купівлі-продажу та не породжує в подальшому для позивача права власності на автомобіль.

Представник третьої особи: ОСОБА_4 - ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити.

Третя особа: ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник третьої особи: Державного підприємства МВС України «Розвиток» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, постановою слідчого СВ Голосіївського РУ ГУМВС України в м. Києві від 12.10.2015 року, винесеної в рамках кримінального провадження №0009474 від 30.10.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, автомобіль марки «Volkswagen» модель «Transporter» 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_2, номерний знак НОМЕР_1 визнано речовим доказом. У зв'язку з визнанням зазначеного транспортного засобу речовим доказом по кримінальному провадженню, останній поміщений на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: м. Київ, вул. Пухівська, 3, який є у підпорядкуванні Державного підприємства «Розвиток» (а.с.14,15),

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки «Volkswagen» модель «Transporter» 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_2, номерний знак НОМЕР_1, власником автомобіля марки марки «Volkswagen» модель «Transporter» 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_2, номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_1 (а.с.21).

Як вже зазначено судом, позивач ОСОБА_1 просить суд визнати за нимправо власності на спірний автомобіль, витребувати його із чужого незаконного володіння та зобов'язати Голосіївське РУ ГУМВС України в місті Києві безоплатно повернути позивачу вилучений автомобіль, який на підставі свідоцтва про реєстрація транспортного засобу йому ж і належить.

З огляду на фактичні обставини справи, встановлені в ході судового розгляду, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Так, за змістом ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

На підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення.

Положеннями ч. 1 ст. 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об'єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об'єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. ч. 9, 12 ст. 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується у порядку цивільного судочинства. У такому випадку річ зберігається до набрання рішенням суду законної сили.

З представлених суду матеріалів справи встановлено, що право власності позивача на спірний автомобіль марки Volkswagen» модель «Transporter» 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_2, номерний знак НОМЕР_1 на даний час тимчасово обмежено у встановленому КПК України порядку.

При цьому зняття таких обмежень відповідно до наведених вище норм права належить до компетенції слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду залежно від стадії кримінального провадження та в порядку визначеному КПК України, а у порядку цивільного судочинства може бути вирішено лише спір про право власності на вилучені речі.

В той же час, як зазначено позивачем на даний час його право власності ніким не оспорено.

В судовому засіданні позивач зазначив, що фактично він оскаржує дії правоохоронних органів щодо вилучення цього майна, оскільки було порушено порядок його вилучення, проте у визначеному КПК порядку ці дії ним не оскаржувались.

Враховуючи викладені вище обставини суд не вбачає з боку відповідачів порушення прав позивача, як власника спірного автомобіля.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

За ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Крім того, відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Умови за яких у власника майна виникає право на його витребування від добросовісного набувача визначені ст. 388 ЦК України.

Згідно роз'яснень викладених у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника (п. 25).

Під час розгляду позову про витребування майна відповідач згідно зі статтею 388 ЦК має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому разі пред'явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту (стаття 16 ЦК), оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна (п. 24).

Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові (п. 3).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, суд вважає, що поданий позивачем позов є безпідставним, оскільки на даний час його право власності на автомобіль не скасовано та є зареєстровано у встановленому законом порядку, а автомобіль не знаходиться у чужому незаконному володінні, а на законних підставах зберігається як речовий доказ по кримінальній справі та під час постановлення вироку у справі має бути повернуто законному власнику, законні підстави для задоволення позову відсутні, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 321, 328, 388, 387, 392 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу Ккраїни, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Голосіївського РУ ГУМВС України в м. Києві, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Державне підприємство МВС України "Розвиток", про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 17.06.2016 року.

Суддя: Н.Г. Таран