АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4067/16
Категорія:відшкодування шкоди Доповідач: Гуцал Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Гуцал Л.В.,

суддів - Піддубного Р.М.,Котелевець А.В.

за участю секретаря - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 26 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Харківська міська рада, Департамент екології та природних ресурсів Харківської обласної державної адміністрації, Харківське обласне управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України про поновлення порушеного права, стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

встановила:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом.

З урахуванням уточнених позовних вимог, посилаючись на ст.ст.95,103,152 Земельного Кодексу України просила стягнути на її користь з ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 100491 гривень в якості поновлення її порушеного права землекористувача земельною ділянкою площею 0, 0950 га, розташованої за адресою: місто Харків, вулиця Семена Челюскіна, 62, та моральну шкоду в розмірі 5000 гривень.

В обгрунтування позову посилалась на те, що вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований на належній їй земельній ділянці площею 0,1000 га за зазначеною вище адресою. На підставі договору від 26 жовтня 2010 року, укладеного між нею та Харківською міською радою їй було передано в оренду земельну ділянку несільськогосподарського призначення розміром 0,0950 га, яка розташована за тією ж самою адресою.

У листопаді 2013 року її сусід ОСОБА_2 на орендованій нею ділянці самовільно, без її дозволу чи дозволу відповідних державних установ викопав котлован розміром 12м/6м/4м. Роботи проводилися з використанням важкої будівельної техніки. Землю та її поверховий шар відповідачем було використано для підняття загального рівня землі на його земельній ділянці за адресою: місто Харків, вулиця Семена Челюскіна, 64.

Виявивши вказаний котлован та відсутність землі після викопування, вона звернулась до сусіда з проханням закопати котлован та відновити стан земельної ділянки у первинному вигляді, який існував на час укладення нею договору оренди. ОСОБА_2 погодився та обіцяв закопати котлован. Проте лише у серпні 2015 року відповідач замість природного земельного ґрунту завіз та висипав у котлован різноманітне будівельне сміття.

Внаслідок таких дій відповідача було зіпсовано природний стан орендованої нею земельної ділянки чим завдано їй майнової і моральної шкоди.

Відповідач в особі свого представника позов не визнав, заперечував що ним вчинялись будь-які дії на порушення прав позивача.

Треті особи у письмових заявах просили ухвалити рішення відповідно закону.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу підтримали. Представник ОСОБА_2 проти задоволення скарги заперечував, вважав рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим. Представник Харківської міської ради покладалась на розсуд суду.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, судова колегія перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку та земельної ділянки, за адресою: місто Харків, вулиця Семена Челюскіна, 62. На підставі договору оренди від 26 жовтня 2010 року, укладеного між нею та Харківською міською радою позивач користується земельною ділянкою, площею 0,0950 га, яка безпосередньо примикає до належної їй земельної ділянки.

Відповідач не є власником будинку за адресою: місто Харків, вулиця Семена Челюскіна, 64, але цей будинок є місцем його проживання.

Позивач стверджує, що на орендованій нею земельній ділянці відповідач ОСОБА_2 самочинно вирив котлован, який певний час використовував в якості ставка для рибальства. Стверджує також, що на її вимогу засипати котлован та відновити первинний стан земельної ділянки відповідач погодився, але замість ґрунту завіз землю перемішану з будівельним сміттям і цим засипав котлован.

ОСОБА_1 зверталась до відповідача з письмовою вимогою закопати котлован та відновити попередній стан земельної ділянки.

Встановлено також, що позивач зверталась до правоохоронних органів із заявою про відкриття кримінального провадження за фактом забруднення та псування земельної ділянки, незаконного заволодіння ґрунтовим покривом землі.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача викладені в позовній та уточненій позовних заявах не підтверджені належними та достатніми доказами, позивачем не доведено наявність обставин зазначених в позовній заяві.

Судова колегія з таким висновком погоджується.

Так, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.ст.10,60 ЦПК).

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд не взяв до уваги той факт, що ніхто інший крім відповідача викопати котлован не міг, висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях, тоді як відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З цих же підстав не є належним доказом винних дій відповідача і посилання позивача на те, що важка техніка могла заїхати до місця де був виритий котлован лише через домоволодіння по вулиці Семена Челюскіна,64. Слід зазначити і те, що відповідач не є власником, а є користувачем цього домоволодіння. Власник цього домоволодіння до участі у справі позивачем не залучався.

Та обставина, що ОСОБА_2 є працівником поліції та те, що він відмовився від надання пояснень під час розгляду звернень позивача до правоохоронних органів, також не спростовує висновків суду, оскільки не підтверджує факт неправомірних дій відповідача по відношенню до позивача.

Не можна погодитися із доводами апеляційної скарги стосовно того, що факт неправомірних дій відповідача підтвердили свідки, оскільки допитані судом свідки ОСОБА_3 (чоловік позивача) та ОСОБА_4 (знайомий позивача) не були очевидцями подій як риття котловану так і його засипання. Відтак покази зазначених осіб не є належним доказом на підтвердження доводів позивача стосовно неправомірних дій ОСОБА_2.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не прийняв до уваги в якості доказів фотографії з яких візуально вбачається, що слід коліс від вантажівки йде саме з дільниці відповідача та що відбувалось поетапне засипання котловану сміттям та вирубані дерева також висновків суду не спростовує. Так сам той факт, що на орендованій позивачем земельній ділянці є місце (можливо котлован), засипаний землею з будівельним сміттям підтверджується наданими ОСОБА_1 та приєднаними до справи фотографіями, і цей факт не спростовується представником відповідача. Проте, належні та допустимі докази які б свідчили, що саме відповідач вирив котлован, а потім засипав його землею з будівельним сміттям, у матеріалах справи відсутні.

За змістом ст.1166, ст.1167 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, що її завдала; моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

За таких обставин у суду першої інстанції не було правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача майнової та моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги носять субєктивний характер та зводяться до непогодження з оцінкою судом наданих позивачем доказів на підтвердження позовних вимог.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.1 ст.303, ст.304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317,319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 26 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді