АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 645/6105/14-ц Головуючий суддя І інстанції Бабкова Т. В.
Провадження № 22-ц/790/5092/16 Суддя доповідач Шаповал Н.М.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Шаповал Н.М.,

суддів: Кіся П.В.,

ОСОБА_1,

за участю секретарів Сементовської О.М., Брулевича В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2, в якому просив в рахунок заборгованості за Договором позики від 29.04.2010 року в редакції Додаткового договору від 01.09.2010 року у розмірі еквівалентному 52 056 доларів США, неустойки за прострочення виконання зобовязань у розмірі 1 080 000,0 грн., витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 147 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 шляхом надання іпотекодержателю ОСОБА_5 права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі покупцю на його власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу, для чого надати ОСОБА_5 право предявляти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, усно чи письмово звертатися, подавати, одержувати необхідні довідки та документи, заяви (в тому числі стосовно сімейного стану іпотекодавців ОСОБА_4 та ОСОБА_3А.), до Державної міграційної служби України, Державної реєстраційної служби України, Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», органів нотаріату і приватних нотаріусів та інших державних органів, установ, підприємств, організацій з питань отримання Витягів та інших документів, довідок про склад сімї, а також вчиняти всі дії, повязані з вирішенням цих питань; виселити відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з іпотечного майна квартири № 8, по вул. Рибалко, 49-в в м. Харкові; передати зазначену квартиру в управління ОСОБА_5 на період до його реалізації; стягнути з відповідачів судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29.04.2010 року між ОСОБА_6 та відповідачами було укладено Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 за реєстровим № 1458, за яким ОСОБА_6 передала ОСОБА_4 та ОСОБА_3 разом ОСОБА_2 солідарно валютні кошти у розмірі 20700 доларів США. Згідно умов договору відповідачі зобовязалися повернути кошти не пізніше 29.10.2010 року. 01.09.2010 року відповідачами були додатково позичені у ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 20800 доларів США, про що між ОСОБА_6 та відповідачами був укладений Додатковий договір до Договору позики, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 за реєстровим № 3072.

01.09.2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 був укладений Договір відступлення права за договором позики, відповідно до якого ОСОБА_6 здійснила право відступлення ОСОБА_5 права кредитора за Договором позики, укладеного ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 з ОСОБА_6

Оскільки відповідачі свої зобовязання за договором позики не виконали, позивач вимушений був звертатися до суду з позовом про стягнення з відповідачів суми боргу за договором позики. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.11.2013 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволені та стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі еквівалентному 52056 доларів США, неустойку за прострочення виконання зобовязань у розмірі 1080000 грн. та судовий збі у розмірі 1147 грн.

З метою забезпечення виконання своїх зобовязань за Договором позики від 29.04.2010 року за реєстровим № 1458, 29.04.2010 року між відповідачами та ОСОБА_6 укладено Іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 29.04.2010 року за реєстровим № 1460. За умовами договору іпотеки, в забезпечення виконання зобовязань Відповідачів з повернення Позивачу боргу за договором позики, Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передали ОСОБА_6 в іпотеку належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_2. З огляду на вищевикладені обставини, ОСОБА_5 вимушений звертатися до суду за захистом своїх прав.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_5- задоволено. В рахунок задоволення вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за Договором позики від 29 квітня 2010 року за реєстровим № 1458 в редакції Додаткового договору до Договору позики від 01 вересня 2010 року за реєстровим № 3072 на суму у розмірі еквівалентному 52 056 доларів США, неустойки за прострочення виконання зобовязань 1 080 000 грн. та 1 147 грн. витрат по сплаті судового збору звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_3, житловою площею 41,3 кв. м., загальною площею 65,1 кв. м. шляхом застосування визначеної ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу шляхом надання іпотекодержателю ОСОБА_5 права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на його власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу, для чого надати ОСОБА_5 право предявляти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, усно та письмово звертатися, подавати, одержувати і підписувати необхідні довідки та документи, заяви (в тому числі стосовно сімейного стану іпотекодавця ОСОБА_4 та іпотекодавця ОСОБА_3), до Державної міграційної служби України, Державної реєстраційної служби України, Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», органів нотаріату і приватних нотаріусів, та інших державних органів, установ, підприємств, організацій, з питань отримання Витягів та інших документів, довідок про склад сімї, а також вчиняти всі інші дії, повязані з вирішенням цих питань.

Виселено ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з іпотечного майна квартири АДРЕСА_3, житловою площею 41,3 кв. м., загальною площею 65,1 кв. м. Передано предмет іпотеки вище зазначену квартиру в управління позивача на період до його реалізації за визначеною ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедурою продажу. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 червня 2016 року заяву ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про перегляд вказаного заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ставлять питання про скасування вказаного заочного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 Посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, зазначають, що районним судом не враховано ту обставину, що заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2013 року вже було вирішено питання щодо стягнення з відповідачів заборгованості за спірним договором позики та неустойки. Таким чином, на думку апелянтів, у даному випадку має місце подвійне стягнення за одним борговим зобовязанням. Крім того, на їх думку, суд безпідставно виселив іх із спірного приміщення, яке не було придбано за рахунок суми боргу, отриманого ними у позивача.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід змінити з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Зобов"язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Судом встановлено, що 29.04.2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 29.04.2010 року за реєстровим № 1458, відповідно до якого позикодавець передав позичальникам грошові кошти у сумі 20700 доларів США , а позичальники прийняли вказані грошові кошти та зобовязалися повернути до 29.10.2010 року (а.с. 10).

01.09.2010 року між Відповідачами та ОСОБА_6 укладено додатковий договір до Договору позики, до якого позикодавець передав позичальникам грошові кошти у сумі 20800 доларів США, а позичальники прийняли вказані грошові кошти та зобовязалися повернути до 29.10.2010 року (а.с. 11).

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

З метою забезпечення виконання своїх зобовязань за Договором позики від 29.04.2010 року за реєстровим № 1458, 29.04.2010 року між відповідачами та ОСОБА_6 укладено Іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 29.04.2010 року за реєстровим № 1460. За умовами договору іпотеки, в забезпечення виконання зобовязань Відповідачів з повернення Позивачу боргу за договором позики від 29.04.2010р. на суму 20700 доларів США, Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передали ОСОБА_6 в іпотеку належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 35-36). Крім того, п.7 додаткового договору до договору позики від 01.09.2010р. , укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 29.04.2010р., передбачено, що всі зміни до цього договору позики стосуються і договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 29.04.2010р.

Відповідно до технічного паспорту власниками квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_3, розмір частки складає 1/ 2 частина власності та ОСОБА_4, розмір частки складає 1/ 2 частина власності (а.с. 41-42).

Крім того, 01.09.2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 були укладені Договори відступлення права за договорами позики і іпотеки, відповідно до яких ОСОБА_6 здійснила право відступлення ОСОБА_5 права кредитора за Договором позики і Договором іпотеки, укладеного ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 з ОСОБА_6 (а.с. 12, 37).

За змістом ст. ст. 512, 514, 516 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Факт направлення відповідачам вимоги позивача про виконання зобов'язань за договором позики з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки підтверджується документами про поштові відправлення від 17.07.2014 року, які містяться в матеріалах справи (а.с. 53-69).

Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 18.11.2013 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволені та стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі еквівалентному 52056 доларів США, неустойку за прострочення виконання зобовязань у розмірі 1080000 грн. та судовий збір у розмірі 1147 грн. (а.с. 13-15).

Таким чином судом встановлено, що на час розгляду справи відповідачами не виконані зобов'язання за договором позики від 29.04.2010 року.

Згідно частини 1 статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Аналогічні положення містять ч.1 ст.20 Закону України «Про заставу» та ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку».

У разі порушення забовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що просрочив, якщо він не приступив до виконання забовязання або не виконав його у строк , встановлений договором або законом відповідно до вимог ч.1 ст. 611, ч.1 ст. 612 ЦК України.

Відповідно до ст. 33, ч. 1; 39, ч. 1 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Доводи апеляційної скарги частково підтверджуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Так, посилання апелянтів на подвійне стягнення за одним борговим зобовязанням не приймається колегією суддів до уваги, оскільки відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі № 73цс13, згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).Статтею 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Отже, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про звернення стягнення на предмет іпотеки, у цій частині рішення суду залишається без змін.

Між тим, при вирішенні питання про звернення стягнення на предмет іпотеки суд не зазначив його початкову ціну.

У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 23.12.2015 року в справі № 6-1205цс15, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам ст.ст. 38, ч. 6, 39 Закону України "Про іпотеку" і положенням ст. 215, ч. 1, п. 4 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

При цьому, суд повинен зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Згідно зі ст.ст. 38, ч. 6; 43, ч. 2 Закону України "Про іпотеку", ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо та аналізу норм статей 38, 39 Закону України "Про іпотеку", слід дійти висновку, що у розумінні норми ст. 39 цього Закону встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою ст. 38 цього Закону.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом України також у постановах від 27.05.2015 року (справа № 6-61цс15), від 07.10.2015 року (справа № 6-1935цс15) та від 21.10.2015 року (справа № 6-1561цс15).

Посилання суду першої інстанції в резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмета іпотеки під час продажу, суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону України «Про іпотеку», оскільки виходячи зі змісту поняття «ціна» як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо у розумінні норми статті 39 цього Закону встановлення початкова ціна предмета іпотеки означає встановлення її в рішенні суду в грошовому вираженні, визначеної за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові у справі за № 6-340цс15 від 04 листопада 2015 року.

Згідно звіту про оцінку трикімнатної квартири у м. Харкові, вул.. Рибалко, 49- В кв. 8 від 24.10. 2016 року, її вартість складає 947 200 грн. ( т. 2 а.с. 67 109)

Отже початкова ціна предмета іпотеки складає 947 200 грн

Також не можна погодиьтися з висновками суду про виселення відповідачів зі спірного приміщення за таких підстав.

Відповідно до частин першої та другої статті 39 Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

За змістом частини другої статті 40 Закону та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Отже, відповідно до статей 39, 40 Закону та ст. 109 ЖК УРСР, особам, яких виселяють із жилих приміщень, які є предметами іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, одночасно надається інше постійне жиле приміщення тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України за виключними обставинами від 21 жовтня 2015 року, 11 листопада 2015 року (справи №6-1033цс15, № 6-1484цс15, № 6-1630цс15). №6-1033цс15,

Установивши у справі, яка переглядається, що ОСОБА_5 просить одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом надання ОСОБА_5 права на продаж предмета іпотеки третій особі покупцю і з цих підстав просить виселити колишніх власників, відповідачів по справі, які передали в іпотеку квартиру, придбану не за рахунок договору позики, суд першої інстанції дійшли помилкового висновку про наявність передбачених законом підстав для виселення відповідача із зазначеної квартири без надання їм іншого постійного житла.

У цій частині рішення суду слід скасувати, у задоволенні позову відмовити.

За таких обставин судова колегія відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 4 ч. 1 ст. 309, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2014 року змінити.

Визнчити початкову ціну предмета іпотеки для її подальшої реалізації у грошовому вираженні в розмірі 947 200 гривень.

Скасувати рішення суду в частині виселення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з іпотечного майна квартири АДРЕСА_3, житловою площею 41,3 кв. м., загальною площею 65,1 кв. м., передачі предмета іпотеки квартири в управління позивача на період до його реалізації за визначеною ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедурою продажу, - відмовивши у задоволенні позовних вимог у цій частині.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.М. Шаповал

Судді: П.В. Кісь

ОСОБА_1