У х в а л а

18 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л. І., Лященко Н. П., Яреми А. Г.,

розглянувши заяву державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» про перегляд рішення Апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», третя особа - незалежна профспілка працівників авіаційної безпеки, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Дніпровський районний суд м. Києва рішенням від 27 жовтня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Апеляційний суд м. Києва 27 січня 2015 року скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив: поновив ОСОБА_4 на роботі в державному підприємстві «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі - ДП «МА «Бориспіль») з 15 липня 2014 року, скасував наказ від 14 липня 2014 року; стягнув з ДП «МА «Бориспіль» на користь ОСОБА_4 25 тис. 484 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 16 липня 2014 року по 19 вересня 2014 року.

Зазначив, що рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць підлягає негайному виконанню.

3 березня 2015 року Апеляційний суд м. Києва додатковим рішенням стягнув з ДП «МА «Бориспіль» на користь ОСОБА_4 25 тис. 484 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 16 липня 2014 року по 19 вересня 2019 року без утримання податку. Зазначив, що рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за один місяць у розмірі 12 тис. 742 грн без утримання податку допущено до негайного виконання.

Колегія суддів судової палати у цивільних справа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 8 липня 2015 року касаційну скаргу ДП «МА «Бориспіль» відхилила, рішення Апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2015 року залишила без змін.

4 березня 2016 року ДП «МА «Бориспіль», за дорученням якого діє Райваховський Ю.Г., звернулося до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 липня 2015 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 40, 42, 43, 492 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

На обґрунтування підстави перегляду вказаних судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року, в якій на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 8 липня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з огляду на те, що звільнення позивача відбулось з порушенням вимог діючого законодавства, зокрема йому не пропонувались вакантні посади, наявні на підприємстві станом на 6 травня 2014 року. При цьому незалежна профспілка працівників авіаційної безпеки не надала згоду на скорочення позивача на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, оскільки він мав переважне право на залишення на роботі. Крім того, касаційний суд зазначив, що відповідно до положень частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом відмови у наданні згоди на розірвання трудового договору, а не з мотивів її відмови.

Разом з тим в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року, наданій заявником для порівняння, касаційний суд, залишивши в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про незаконність звільнення позивача, оскільки на підприємстві не відбулося змін в організації виробництва і праці, скорочення чисельності і штату працівників; після звільнення з військової служби позивач мав переважне право на залишення на роботі та на посаді, на яку він був зарахований вперше після звільнення з військової служби; інша робота, яка пропонувалася позивачу, не відповідала стану його здоров'я; крім того, звільнення позивача відбулось без попередньої згоди профспілкової організації, а тому наявні правові підстави для поновлення позивача на роботі, стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та витрат на правову допомогу.

Порівняння вищенаведеного судового рішення із судовими рішенням, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», третя особа - незалежна профспілка працівників авіаційної безпеки, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за заявою державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» про перегляд рішення Апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 липня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.І. Охрімчук
Н.П. Лященко
А.Г. Ярема