Справа № 460/629/15 Головуючий у 1 інстанції: Гоцко В.І.
Провадження № 22-ц/783/6513/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Берези В.І., Бойко С.М.,

секретаря - Брикайло М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача та визнання окремого положення договору банківського дебетового карткового рахунк недійсним, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року позивач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_4 звернувся у суд з позовною заявою, в якій просив визнати недійсним п.1.1.2.1.9 укладеного 29.04.2010 року з відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» договору банківського дебетового карткового рахунку із наступним змістом: «у разі виникнення заборгованості держателя по картковому рахунку в результаті курсової різниці, технічних помилок у роботі обладнання та в інших випадках клієнт зобовязується погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення» Умов та Правил надання банківських послуг, що є невідємною частиною такого договору, з моменту його укладення.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 29.04.2010 року між сторонами укладено договір банківського дебетового карткового рахунку з видачею дебетової пластикової картки міжнародного зразка.

За період з 16.12.2014 року по 28.12.2014 року ним було здійснено ряд транзакцій, а саме покладено певну суму коштів, які були зняті в іноземній валюті в банкоматах на території ОСОБА_5, за місцевим курсом валюти. За результатами проведених валютообмінних операцій в банкоматах комерційних банків на рахунку дебетової карточки залишився залишок коштів і ніякого кредиту не виникло.

Однак згодом, за рішенням відповідача, змінено курс валюти, за яким раніше з карточки знімалися кошти. Так, згідно одержаної претензії, банк 30.01.2015 року повідомив його про факт нарахування заборгованості "заднім числом" в сумі 209 199,61 грн. та про необхідність її погашення у 30-тиденний термін на підставі п.1.1.2.1.9 Умов та правил надання банківських послуг.

Вказував, що положення цього пункту договору, на його думку, порушує його права та законні інтереси, як споживача послуг, не відповідає законодавству України, зокрема законодавству про захист прав споживачів. За чинним законодавством функціонування компютерних систем, в тому числі встановлення курсу валют до гривні у банкоматах, відноситься до компетенції відповідальності банків. Він, як клієнт, не може нести відповідальність за неналежну роботу як компютерних систем банку, так і його співробітників, відшкодовувати нанесену їхніми діями (бездіяльністю) шкоду, оскільки відсутня його вина в заподіянні такої шкоди. Також законодавством та нормативно-правовими актами Національного банку України не передбачено можливість зміни валютного курсу, який було встановлено на час проведення операцій, через значний період часу.

Зазначає, що він не є боржником, оскільки письмово не укладав зобовязання щодо отримання та погашення овердрафту або іншого виду кредиту, не погоджував умови щодо його розміру, строків, процентів тощо. Тому положення п.1.1.2.1.9 Умов та Правил надання банківських послуг є такими, що не відповідають законодавству України, а також є несправедливими, оскільки фактично передбачають перекладання на позивача майнову відповідальність за недоліки в роботі відповідача, що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав і обовязків на шкоду позивачу.

РішеннямЯворівського районного суду Львівської області від 11 серпня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача та визнання окремого положення договору банківського дебетового карткового рахунку недійсним відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3

В обгрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного зясування усіх обставин справи, із неправильним застосуванням норм матеріального права. Покликається на приписи ст. ст. 509, 510, 1055, 1066, 1069 ЦК України, положення Закону України «Про захист прав споживачів», а також Постанови НБУ «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів» № 223 від 30.04.2010 року.

Зазначає, що 29.04.2010 року між її довірителем позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ПАТ «КБ «Приватбанк» укладено договір банківського дебетового карткового рахунку з видачею дебетової пластикової картки міжнародного зразка. За період з 16.12.2014 року по 28.12.2014 року позивачем було здійснено ряд транзакцій, а саме покладено певну суму коштів, які були зняті в іноземній валюті в банкоматах на території ОСОБА_5, за місцевим курсом валюти. За результатами проведених валютообмінних операцій у банкоматах комерційних банків на рахунку дебетової карточки залишився залишок коштів.

Відтак, позивачу незрозумілим залишається факт нарахування йому суми заборгованості у розмірі 209 199,61 грн., яку банк нарахував у звязку із зміною курсу валюти, за яким раніше з карточки знімалися кошти, посилаючись при цьому на недоліки роботи своєї системи.

Мотивує апеляційну скаргу також і тим, що позивач ОСОБА_2 не є боржником у розумінні положень чинного ЦК України, оскільки письмово не укладав зобовязання щодо отримання та погашення овердрафту або іншого виду кредиту, не погоджував умови щодо його розміру, строків, процентів тощо. Тому, на думку апелянта, положення п.1.1.2.1.9 Умов та Правил надання банківських послуг є такими, що не відповідають законодавству України, а також є несправедливими, оскільки фактично передбачають перекладання на позивача майнову відповідальність за недоліки в роботі відповідача, що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав і обовязків на шкоду позивачу.

Просить рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, які позовні вимоги задовольнити.

Учасники судового процесу в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомленні про час та місце розгляду справи, а тому, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи у їх відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відтак, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у даній справі не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі вірно встановлених існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги законності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суду України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Згідно із ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Приписами ст. ст. 1066, 1069 ЦК України встановлено, що за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Якщо відповідно до договору банківського рахунку банк здійснює платежі з рахунку клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму, від дня здійснення цього платежу.

Судом встановлено, що 29.04.2010 року між сторонами ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено договір банківського дебетового карткового рахунку, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», наступної видачі клієнту дебетової пластикової картки міжнародного зразка.

З часу укладення вищевказаного договору, позивач почав користуватися банківським дебетовим картковим рахунком, а у грудні 2014 року розмістив на цьому рахунку грошові кошти в національній валюті, які, під час перебування на території ОСОБА_5, з використанням дебетової пластикової картки в банкоматах місцевих комерційних банків - еквайрів, зняв в іноземній валюті.

У подальшому, у результаті курсової різниці, яка мала місце під час здійснення транзакції іноземної валюти по обмінному курсу банка - еквайра, та обмінного курсу купівлі-продажу іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку на момент обробки операції банком-емітентом, виникла заборгованість по дебетовому картковому рахунку позивача в сумі 209 199, 61 грн.

У письмовій претензії за № НОМЕР_1, скерованій відповідачем 30.01.2015 року на імя позивача, банк заявив вимогу, з посиланням на встановлені обставини та умови укладеного договору, про необхідність у термін, не пізніше 30-ти календарних днів з дати одержання такого повідомлення, погасити заборгованість, що виникла.

Судом встановлено й те, що на момент укладення між сторонами договору банківського дебетового карткового рахунку, був чинним п.1.1.2.1.9 Умов і Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», який передбачав наступне: «у разі виникнення заборгованості власника по картрахунку у результаті курсової різниці, технічних помилок у роботі обладнання та в інших випадках, клієнт зобовязується погасити заборгованість протягом 30-ти днів, з моменту її виникнення».

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним п.1.1.2.1.9 «Умов та правил надання банківських послуг», які є невідємною частиною договору про надання банківських послуг, укладеного між сторонами, мотивуючи невідповідністю вимогам закону та порушенням його прав споживача з підстав несправедливості умов договору.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що оспорюваний пункт укладеного договору банківського дебетового карткового рахунку у момент його укладення не суперечив вимогам чинного законодавства, а, відтак, відсутні підстави про визнання такого пункту договору недійсним із посиланням на положення ч. 1 ст. 215 ЦК України.

З такими висновками суду погоджується й колегія суддів, виходячи з наступного.

За змістом ст. 28 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) міжбанківський переказ між банками учасниками міжнародних платіжних систем за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, здійсненими їх держателями за межами України, а також за операціями, здійсненими в межах України держателями електронних платіжних засобів нерезидентами України, проводиться у валюті, визначеній у відповідних договорах із платіжними організаціями міжнародних платіжних систем. Якщо валюта, в якій проводиться міжбанківський переказ, не збігається з валютою, списаною з рахунка клієнта, емітент може виконати операції з купівлі-продажу необхідної валюти на міжбанківському валютному ринку України у порядку, встановленому Національним банком України, або провести внутрішньобанківський кліринг.

Крім того, станом на дату укладання оспорюваного у частині договору банківського дебетового карткового рахунку, була чинною Постанова Національного Банку України № 223 від 30.04.2010 року «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів», пунктом 9.3. якої передбачався обовязок емітента у разі виконання користувачем платіжної операції з використанням спеціального платіжного засобу у валюті, яка відрізняється від валюти рахунку, здійснювати перерахунок суми за операцією у порядку, визначеному договором.

З огляду на вказане, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги посилання позивача на пункти діючого Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою Національного Банку України № 705 від 05.11.2014 року, оскільки на час укладання оспорюваного у частині договору таке положення не діяло, а, відтак, пункт 1.1.2.1.9. договору відповідав вимогам ЦК України, а також нормам спеціального законодавства щодо обовязку формування банком курсової різниці при знятті клієнтами коштів з рахунку в іноземній валюті та купівлею банком необхідної кількості іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку.

Колегія суддів також погоджується і з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про захист прав споживачів», так як за змістом ст.18 вказаного Закону його положення до операцій з фінансових послуг, ціна яких залежить від зміни котировок чи ставок на фінансових ранках, договорів про купівлю/продаж іноземної валюти, не застосовуються.

Відтак, надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам та встановленим обставинам справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги без будь-яких доданих до неї належних та допустимих доказів висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів, а висновки суду ґрунтуються на їх всебічному аналізі.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11 серпня 2016 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 197, 209 ч.3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Береза В.І.

ОСОБА_6