Провадження №2/485/494/16
11 листопада 2016 року Снігурівський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого - судді Квєтка І.А.,
секретар судового засідання Семенака А.Г.,
за участі позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Снігурівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на будинок за набувальною давністю,
У вересні 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивує тим, що у 1999 році між ним та ОСОБА_2 була домовленість про купівлю-продаж житлового будинку №18 по вул.Східній у м.Снігурівка Миколаївської області. На підтвердження вказаної домовленості ним було передано грошових коштів відповідачці у сумі 1000 грн. вартості будинку та 250 грн. на виготовлення документів. В грудні 2012 року відповідачка звернулася до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні спірним будинком та виселення, у задоволенні якого їй було відмовлено. Обставини безперервного володіння та користування будинком встановлені рішенням Снігурівського районного суду від 02 квітня 2013 року, що не підлягає доказуванню. Просить визнати право власності на вказаний будинок за набувальною давністю.
Ухвалою суду від 05 жовтня 2016 року до участі у справі залучено ОСОБА_3 в якості третьої особи на стороні відповідача.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що у 1999 році разом з дружиною ОСОБА_4 домовилися з відповідачкою про купівлю-продаж будинку, відповідачці було передано ними кошти у рахунок його вартості, однак угоду відповідним чином не оформляли, бо на той час у будинку проживали неповнолітні діти, пізніше відповідачка від оформлення угоди купівлі-продажу взагалі відмовилася й почала пред"являти вимоги про виселення членів його сім"ї із даного житла.
Відповідачка ОСОБА_2 повідомлялася судом про розгляд справи належним чином через оголошення в газеті "Рідне Прибужжя" за №43 від 27 жовтня 2016 року та місцем реєстрації у порядку передбаченому ч.5 ст. 74 ЦПК України, однак у судове засідання не з"явилася, про причини неявки суд не повідомила Суд на підставі ст.224 ЦПК України, за згоди позивача, ухвалив про заочний розгляд справи.
Повідомлена належним чином третя особа в судове засідання не з"явилася, про причини неявки суд не повідомила.
Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного.
Згідно ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 02 квітня 2013 року (провадження №2/485/41/13) відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 Савельєвни про усунення перешкод у користуванні приватною власністю шляхом виселення.

Цим рішенням встановлено, що будинок № 18 по вул. Восточна в м. Снігурівка Миколаївської області належить на праві спільної сумісної власності згідно свідоцтва про право власності від серпня 1999 року: ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3.

На підставі усної домовленості про купівлю продаж та сплати завдатку в зазначеному будинку стали проживати ОСОБА_4 з членами сімї, проводили добудову та ремонтні роботи.

Також встановлено, що ОСОБА_5 помер 06 травня 2002 року, спадкоємцями після його смерті є : ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . ОСОБА_6 помер 23 листопада 2004 року , ОСОБА_7 померла 15 листопада 2010 року. Спадкова справа після смерті ОСОБА_6 не заводилась.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як роз"яснено у п. 9 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», володіння є добросовісним, якщо особа при заволодіння чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння є безперервним, якщо воно не переривалось протягом усього строку набувальної давності.

Згідно ст.388 ЦК України добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати, що придбає майно у особи, яка не мала права його відчужувати.

Таким чином, не допускається набуття права власності за набувальною давністю недобросовісними володільцями незалежно від часу володіння чужим майном чи відкритості володіння ним.

Як встановлено судом, на момент придбання спірного будинку позивач знав чи повинен був знати в силу закону про наявність інших власників майна, в тому числі й неповнолітніх дітей.

Крім того, позивачем не представлено доказів безперервності володіння спірним майном із врахування того, що у 2013 році співвласник будинку заявляла позов про захист свого права власності шляхом виселення мешканців, в тому числі й позивача.

Вказане унеможливлює застосування до даних правовідносин інституту набувальної давності, а тому у задоволенні позову позивачеві слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 209, 224-232, 212- 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на будинок за набувальною давністю, - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Снігурівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги позивачем протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте за заявою відповідача до суду, що його ухвалив, з поданням такої заяви протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя