Справа № 362/5660/16-ц
Провадження № 2-о/362/215/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.11.16 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий - суддя Медведєв К.В.,

за участі секретаря - Шевченко М.В.,

прокурора - Народовець А.В.,

представник лікарні - Михайлова Т.Ю.,

лікар психіатр - Водяна Н.С.,

опікун - ОСОБА_3,

хвора - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області цивільну справу за заявою головного лікаря Київської міської психоневрологічної лікарні № 3 Врублевської І.В. про госпіталізацію до психіатричного закладу ОСОБА_4, визнаної в судовому поряду недієздатною,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду із заявою, в якій просив госпіталізувати до психіатричного закладу - КМПНЛ №3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнаної в судовому порядку недієздатною.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_4 поступила у КМПНЛ №3 14.11.2016 року за направленням лікаря-психіатра диспансерного відділення №1 Київської міської психоневрологічної лікарні № 2, яка рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29.01.2013 року визнана недієздатною.

Згідно заяви ОСОБА_4 страждає на хронічне захворювання - органічний маячний розлад інтоксикаційного та судинного ґенезу із вираженим психоорганічним синдромом в сполученні із параноїчним синдромом (шифр захворювання за МКХ 10: F 06.5).

На момент госпіталізації ОСОБА_4, зі слів опікуна, дратівлива, агресивна по відношенню до нього та його дружини, б'ється, ночами не спить, ходить по квартирі, турбують головні болі, головокружіння, пам'ять різко знижена, хворою себе не вважає, ліки не приймає, зловживає алкоголем. У 1985 році підпалила сусіду двері у стані алкогольного сп'яніння. У 2010 році дружині сина сокирою нанесла тілесні ушкодження, після яких невістці було проведено оперативне медичне втручання.

На час госпіталізації в КМПНЛ № 3 14.11.2016 року пацієнтка була оглянута комісією лікарів-психіатрів КМПНЛ №3, згідно висновку якого хвора доступна продуктивному контакту, повідомляє безглузді анамнестичні відомості. Агресивна до сина, вважає його не рідним. Наявність галюцинацій не виявлено, орієнтована в часі, місці перебування, виявляє зниження пам'яті на поточні та минулі події в житті, критика до свого стану відсутня, на госпіталізацію згодна. Потребує систематичного стороннього догляду та нагляду.

Також в заяві зазначено, що опікун надав згоду на госпіталізацію до психіатричного закладу.

В судовому засіданні представник заявника, опікун, прокурор та лікар - психіатр заяву підтримали.

При цьому представник заявника зазначила, що порушено перед судом питання не стосується примусової госпіталізації, а стосується просто госпіталізації відповідно до ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» з урахуванням рішення Конституційного Суду України №2-рп/2016 від 01.06.2016 р.

Представник заявника зазначила, що ОСОБА_4 повидить себе неадекватно, відмовляється від прийняття ліків, та просила суд врахувати інциденти за участю ОСОБА_4, що мали місце у 1985 та 2010 роках.

Опікун зазначив, що ОСОБА_4 відкривала газ, зловживає алкогольними напоями, коли її забирали до психіатричного закладу - билася, повидить себе агресивно, кричить ночами.

ОСОБА_4 проти заяви заперечила та зазначила, що її силою привезли до психіатричного закладу, згоди на госпіталізацію вона не давала. При цьому ОСОБА_4 вказала, що наразі оспорює опікунство і відвідує з цього питання місцеву державну адміністрацію. Також ОСОБА_4 зазначила, що з вказаних питань призначено засідання, і її поміщення до психіатричного закладу обумовлено бажанням опікуна усунути ОСОБА_4 від можливості оспорювання опікунства.

Судом достовірно встановлено, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29.01.2013 року ОСОБА_4 визнана недієздатною, опікуном призначено ОСОБА_3

Згідно направлення на госпіталізацію від 11.11.2016 року ОСОБА_4 направлена на госпіталізацію у примусовому порядку за рішенням лікаря-психіатра.

Згідно з висновком огляду комісії лікарів-психіатрів КМПНЛ №3 діагноз ОСОБА_4 хронічне психічне захворювання - органічний маячний розлад інтоксикаційного та судинного ґенезу із вираженим психоорганічним синдромом в сполученні із параноїчним синдромом (шифр захворювання за МКХ 10: F 06.5.). та зроблено висновок: недієздатна пацієнтка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на момент огляду комісією лікарів-психіатрів потребує негайної стаціонарної госпіталізації в умовах КМПНЛ №3.

Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація листом від 10.10.2016 року №101-101/2-1620-4942 повідомила опікуна ОСОБА_3 про те, що 01.09.2016 року ОСОБА_4 була на особистому прийомі у виконуючого обов'язки голови Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації Лозового В.Б. з приводу поновлення дієздатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків або відсутності батьків чи законного представника госпіталізація неповнолітнього до психіатричного закладу проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України №2-рп/2016 від 01.06.2016 р., Конституційний Суд України вважає за необхідне вказати такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Вказаним рішенням визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 р. №1489-ІІІ з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

В зв'язку з тим, що процесуальним законодавством не передбачено порядок розгляду заяви про надання психіатричної допомоги в добровільному порядку, тому суд застосовує норму ст. 282 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 282 ЦПК України рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Суд відзначає, що не кожна особа, що має психічне захворювання має бути поміщена до психіатричного закладу.

Суд виходячи із рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Акопян проти України» (Заява № 12317/06) та враховуючи те, що ОСОБА_4 вчиняє реальні кроки по поновленню своєї дієздатності, категорично не згодна на госпіталізацію, то у суду відсутні підстави для направлення останньої на госпіталізацію до психіатричного закладу в порядку ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу».

Посилання учасників судового розгляду на обставини за участі ОСОБА_4, що мали місце у 1985 році та у 2010 році, посилання на її поведінку, яка може становити загрозу для окремих осіб, суд не приймає до уваги, оскільки певні події мали місце в далекому минулому, а заявник наголосив в судовому засіданні, що предметом заяви не є госпіталізації в примусовому порядку, а в заяві поставлено питання про госпіталізацію на підставі саме ч. 1 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», що не є примусовою госпіталізацією.

За таких обставин, в судовому засіданні з'ясовано, що підстав для госпіталізації ОСОБА_4 на підстав ч. 1 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» немає, і ОСОБА_4 вчиняє активні дії для поновлення дієздатності, а поміщення її до психіатричного лікувального закладу значно ускладнить дії ОСОБА_4

У зв'язку з чим, суд вважає, що заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 124 Конституції України, рішенням Конституційного Суду України №2-рп/2016 від 01.06.2016 р., ст.ст. 280-282 ЦПК України, ст.ст. 13, 14, 19, 22 Закону України "Про психіатричну допомогу", суд ,-

в и р і ш и в:

В задоволенні заяви відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя К.В. Медведєв