РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2016 року м. Мукачево Справа № 303/332/16-ц 2/303/514/16

номер рядка с.з. 46

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого судді Кость В.В.

при секретарі Немеш Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідача (1) ОСОБА_2

до відповідача (2) Мукачівської міської ради

третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача

Реєстраційна служба Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області

про визнання протиправним та скасування п. 6 рішення 62 сесії 6-го скликання Мукачівської міської ради №1181 від 31.07.2015 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність», скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії СТА №029153,

За участю:

представника позивача ОСОБА_3;

представника відповідача (1) ОСОБА_4;

представника відповідача (2) ОСОБА_5,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, з урахування заяви про зміну позовних вимог від 18.05.2016 (а.с. 50), звернулася до суду із позовом до відповідачів про визнання незаконними та скасування:

- пункту 6 рішення 62 сесії 6-го скликання Мукачівської міської ради «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» від 31 липня 2014 року №1181, в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2, яка розташована на вул. Нахімова, 5 в м. Мукачево, площею 0,0558 га., кадастровий номер ділянки :01:007:0439 згідно з додатком 2 п. 15;

- свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії СТА №029153, індексний номер: 25314469, видане ОСОБА_2, як власниці земельної ділянки за адресою: м. Мукачево, вул. Нахімова, 5, кадастровий номер :01:007:0439.

Як на підставу для задоволення позову, ОСОБА_1 посилається на порушення її прав, як користувача житлового будинку, в якому вона мешкає разом із чоловіком та дітьми, що знаходиться на вул. Нахімова, 5 в м. Мукачево під. літ. «Е» (надалі Будинок), внаслідок прийняття відповідачем (2) оспорюваного за предметом позову рішення, на підставі якого відповідачу було надано в приватну власність прилеглу до вищевказаного будинку земельну ділянку площею 0,0558 га.

З посиланням на положення ст. ст. 116, 118 Земельного кодексу України, позивач зазначає, що оспорювна земельна ділянка не перебувала у користуванні відповідача, тому не могла бути нею приватизована. Також, земельна ділянка не була вільною, оскільки вона прилягає до Будинку, в якому проживає позивачка із сімєю.

Однак, незважаючи, на вказані обставини, орган місцевого самоврядування вирішив передати прилеглу до Будинку землю ОСОБА_2, тим самим позбавивши її можливості обслуговувати Будинок.

Вказана ситуація призвела до того, що відповідач звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні переданою їй у власність земельною ділянкою, шляхом зобовязання чоловіка позивачки звільнити Будинок.

Представник позивача, у судовому засіданні по справі, просив задоволити позов з підстав, що зазначені у позовній заяві (а.с. 3) та заяві про зміну позовних вимог від 18.03.2016 (а.с. 50), додатково вказавши на те, що відповідач зареєстрована та фактично проживає за іншою адресою, будь яких обєктів нерухомості, у власності чи користуванні, на переданій їй у власність земельній ділянці вона не мала, тому прийняте органом місцевого самоврядування рішення є протиправним, оскільки порушує майнові права його довірительки як фактичного користувача Будинку.

За доводами позивача, цивільне законодавства взагалі не допускає виникнення такої ситуації, коли розташований на земельній ділянці обєкт нерухомості належить іншій особі.

Представник відповідача (1) змінені позовні вимоги позивача не визнала з підстав викладених у письмовому запереченні на позов від 11.04.2016 (а.с. 64-71), зазначивши що позивачка не має «законного права власності» чи права користування земельною ділянкою, тому прийняте органом місцевого самоврядування рішення не може порушувати її права.

Уповноважений представник відповідача (2), прийнявши участь у судовому розгляді справи, позовних вимог не визнав, з посиланням на те, що на час винесення оспорюваного за предметом позову рішення, ні спадкодавець ОСОБА_6, ні позивачка не мали правовстановлюючих документів на Будинок та спірну земельну ділянку. Крім того, на час звернення позивача до суду право власності на земельну ділянку, на якій розташований Будинок з прилеглими спорудами та будівлями, ні за ким не було зареєстровано.

Заслухавши доводи та заперечення учасників судового процесу, відносно заявленого позову, дослідивши подані по даній справі доказові матеріали, суд констатує наступне.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з того, що згідно з частиною другою ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі частини першої ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У відповідності до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами (частина перша ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

При ухваленні судового рішення суд зазначає також те, що як держава, так і органи державної влади та органи місцевого самоврядування мають відповідати перед людиною за свою діяльність та гарантувати дотримання прав і свобод будь якої особи, що має сприяти утвердженню конституційного принципу верховенства права (ст. 8 Конституції України) та забезпеченню дотримання стабільності та юридичної визначеності правових відносин, зокрема і земельних.

За результатами судового розгляду справи судом встановлено, що відповідач (2), приймаючи оспорюване за предметом позову рішення, не сприяв дотриманню прав і свобод учасників спірних правовідносин та забезпеченню стабільності, а також правової визначеності вказаних.

Вказані дії органу місцевого самоврядування призвели до ситуації, коли земля, на якій він розташований Будинок (в якому проживає сімя у складі девяти осіб), та яка необхідна для його обслуговування, належить на праві власності іншій особі, яка не мала у користуванні чи власності жодних обєктів нерухомості, які розташовані на переданій їй у власність земельній ділянці.

Так, Мукачівська міська рада на 62 сесії 6-го скликання, приймаючи 31 липня 2014 року рішення під №1181 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» (а.с. 10) затвердила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що розташована на вул. Нахімова, 5 в м. Мукачево, площею 0,0558 га., кадастровий номер ділянки :01:007:043 відповідно до Додатку 2 для будівництва та обслуговування житлових будинків у власність ОСОБА_2 (надалі земельна ділянка).

На підставі цього рішення ОСОБА_2 було видано Свідоцтво про право власності на вищевказану земельну ділянку (а.с. 12).

У відповідності до частин першої, третьої та пятої ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно з додатком №2 до оспорюваного за предметом позову рішення, зазначені у ньому ділянки передавалися особам (в т.ч. і відповідачу) для будівництва та обслуговування будинків.

Згідно з даними наявної у матеріалах справи копії рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.02.2016, залишеного в силі ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 27.04.2016, відповідач по даній справі не має підтвердженого права власності на обєкти нерухомості, які знаходяться в м. Мукачево на вул. Нахімова, 5.

Натомість за вказаною адресою проживають інші особи, в т.ч. і ОСОБА_1 разом із сімєю у будинку під літ. «Е», що підтверджується даними акту обстеження матеріально побутових умов сімї Управління праці та соціального захисту населення від 24.06.2015 (а.с. 14) та листа відділу Державної пенітенціарної служби України в Закарпатської області від 04.05.2016.

Поряд з цим, згідно з даними довідки КП «Мукачівське міське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 27.05.2013 №1105 (8) право спільної часткової власності на житловий будинок №5 на вул. Нахімова в м. Мукачево зареєстровано за ОСОБА_6 (9/300 частки), ОСОБА_7 (103/300 частки), ОСОБА_8 (94/300 частки) та ОСОБА_9 (94/300 частки).

У судовому засіданні представником позивача зазначено, що померла матір позивачки була дружиною ОСОБА_6, тому його довірителька має право на оформлення спадкових прав на відповідну частку у будинку №5.

За результатами судового розгляду справи, не встановлено фактичних даних, які б свідчили про неможливість позивачкою успадкувати майнові права за померлою матірю, яка була за час свого життя дружиною співвласника Будинку (постанова нотаріуса, судове рішення тощо).

Не заперечується учасниками судового розгляду також і той факт, що будівля під літ. «Е», в якій проживає позивач, знаходиться на спірній земельній ділянці наданій відповідачці (схема земельної ділянки, копія знаходиться в матеріалах справи).

Згідно з даними технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок під №5 в м. Мукачево на вул. Нахімова, 5 (а.с. 74 зворот) та висновку експерта від 29.01.2016 №03-01/16 (копія в матеріалах справи) житловий будинок під літ. «Е» розміщений на земельній ділянці площею 558 м2, виділеній для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) згідно з рішенням Мукачівського міськвиконкому від 21.09.1954 №250.

Як зазначалося перед цим, згідно з приписами частини пятої ст. 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Отже, орган місцевого самоврядування належним чином не розібрався з фактичними обставинами, які стосуються спірної земельної ділянки та за наявності даних про рішення Мукачівського міськвиконкому від 21.09.1954 №250 передав у власність земельну ділянку під будинком, в якому проживає позивач разом із своєю сімєю, не припиняючи права власності та права користування землею у фактичних землекористувачів, іншій особі.

Вищевказана ситуація призвела до появи позову щодо зобовязання чоловіка ОСОБА_1 звільнити житлове приміщення, яке розташоване на спірній землі.

Надаючи оцінку аргументам та доводам представників відповідачів відносно необхідності відмови у задоволенні позову з огляду на те, що позивачка не має належним чином зареєстрованого права власності на будинок під літ. «Е» на вул. Нахімова, 5 в м. Мукачево, який розміщений на спірній ділянці, суд виходить з того, що в ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 р. № 3477-ІV зазначено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Виходячи з міжнародно-правових зобовязань держави, положень ст. 8 Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка відповідно до вимог частини першої ст. 9 Конституції України ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Так, частиною першою ст. 8 Конвенції передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

У справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» (рішення 02.03.2011, п.п. 40-44) Європейський суд з прав людини вказав на те, що «поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих звязків із конкретним місцем (рішення у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v. Russia), заява № 58255/00, п. 36, ECHR 2004-XI).

За результатами судового розгляду справи підтверджено наявність достатніх та триваючих звязків позивача із житлом, яке знаходиться на спірній земельній ділянці, і право ОСОБА_1 на повагу до такого житла підлягає судовому захисту, в т.ч. і шляхом задоволення вимог за предметом позову, що є підставою для скасування оспорюваного рішення, разом із свідоцтвом про право власності на майно, яке видане на підставі такого рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 8, 10, 11, 14, 57-60, 212-215, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.

2. Визнати незаконним та скасувати:

1.1. Пункт 6 рішення 62 сесії 6-го скликання Мукачівської міської ради «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» від 31 липня 2014 року №1181, в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2, яка розташована на вул. Нахімова, 5 в м. Мукачево, площею 0,0558 га., кадастровий номер ділянки :01:007:0439 згідно з додатком 2 п. 15;

1.2. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії СТА №029153, індексний номер: 25314469, видане ОСОБА_2, як власниці земельної ділянки за адресою: м. Мукачево, вул. Нахімова, 5, кадастровий номер :01:007:0439.

3. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали учать у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Кость

Повний текст рішення суду виготовлено та підписано 18.05.2016.