Справа № 352/851/16-ц
Провадження № 22-ц/779/2260/2016
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р.
Суддя-доповідач Бойчук І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Проскурніцького П.І., Ясеновенко Л.В.,

секретаря Возняк В.Д.,

з участю сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової промисловості про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на рішення Тисменицького районного суду від 10 жовтня 2016 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Тисменицького районного суду від 10 жовтня 2016 року задоволено частково позов ОСОБА_2 до Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової промисловості про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди

Поновлено ОСОБА_2 на посаді комірника матеріально-технічного складу Івано-Франківського державного об'єднання спиртової промисловості.

Стягнуто з Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової промисловості в користь ОСОБА_2 15952 (п'ятнадцять тисяч дев'ятсот п'ятдесят два) грн. 30 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнуто з Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової промисловості в користь ОСОБА_2 800 (вісімсот) грн. моральної шкоди.

Стягнуто з Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової промисловості в користь держави 1653 (одна тисяча шістсот п'ятдесят три) грн. 60 коп. судового збору.

Апелянт на дане рішення подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясовано всіх обставин справи.

Апелянт в апеляційній скарзі вказує на те, що позивач вводить суд в оману, та не доводить того що не був в нетверезому стані. Акти про перебування позивача на роботі у нетверезому стані та про відмову від проходження медичного обстеження на алкогольне сп'яніння були складені комісією в складі трьох осіб. Дані акти є прямими письмовими доказами. Тому, очевидно є законність в застосуванні до ОСОБА_2 норм ст. 40 КЗпП України.

За розглядом подання адміністрації Івано-Франківського ОДОСП винесено рішення про те, що профспілковий комітет постановив надати згоду адміністрації на звільнення ОСОБА_2 за ч.7 ст.40 КЗпП України, що було оформлено відповідним протоколом засідання профспілкового комітету №27 від 13.06.2016 року. Звільнення погоджено з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник.

Рішення первинної профспілкової організації в передбаченому законом порядку не визнано таким, що не має юридичного значення. Таким чином рішення профспілки є чинним і таким, що має юридичне значення.

Апелянт вважає, що наказ про звільнення ОСОБА_2 є законним та таким, що виданий небезпідставно з дотриманням норм чинного законодавства.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 23.03.1998 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем та працювала у Івано-Франківському обласному державному об'єднанні спиртової та лікеро-горілчаної промисловості. Починаючи з 29.02.2008 р. була переведена на посаду комірника матеріально-технічного складу.

Згідно наказу відповідача від 02.06.2016 р. № 02-03/43 позивачку з 02.06.2016 р. було звільнено з роботи з займаної посади на підставі п.7 ст.40 КЗпП України (а.с.7).

Відповідно до статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Пунктом 7 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння.

Як зазначено в п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за п.7 ст. 40 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов'язки. Для працівника з ненормованим робочим днем час знаходження на роботі понад встановлену його загальну тривалість вважається робочим.

Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів (ст. 27 ЦПК), яким суд має дати відповідну оцінку.

В той же час, суд звертає увагу на те, що звільнення за появу на роботі в нетверезому стані є дисциплінарним стягненням і повинне здійснюватися з додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень.

Так, відповідно до частини 1 статті 147 Кодексу законів про працю України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Згідно з частиною 1 статті 149 Кодексу законів про працю України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника (ч. 3 ст. 149 Кодексу законів про працю України).

Крім того, відповідно до ч.1 ст.43 Кодексу законів про працю України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Як встановлено судом, 02 червня 2016 року комісією у складі працівників підприємства було складено акт про перебування на роботі в нетверезому стані (а.с. 8), за змістом якого о 12 годині 50 хвилин 02 червня 2016 року комірник матеріально-технічного складу ОСОБА_2 та четверо інших осіб, які є працівниками відповідача, розпивали спиртні напої та перебували на робочому місці у нетверезому стані в кабінеті відділу матеріально-технічного постачання Івано-Франківського ОДОСП. Даний факт представниками комісії зафіксовано відеозйомкою.

Такий акт підписано членами комісії, однак, у ньому відсутні підписи осіб, щодо яких складено цей акт.

Крім того, членами комісії не складено та не підписано відповідного акту про відмову від підписання позивачкою акта про перебування на роботі в нетверезому стані.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив клопотання представника відповідача про перегляд відеозапису в силу вимог ст.58 ЦПК України щодо належності отриманих сторонами доказів та не взяв їх до уваги як такі, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.59 ЦПК України).

Належним доказом появи особи на роботі в нетверезому стані можуть бути відповідні медичні висновки, а також інші докази, які повинні відповідати передбаченим статтями 58 та 59 ЦПК України правилам належності та допустимості.

Суд у рішення правильно зазначив, що крім вищезазначених порушень при складанні актів про появу на роботі в нетверезому стані, відповідач не надав суду належного підтвердження повноважень членів комісії, які підписали вказаний акт, та їх компетентності щодо встановленого актом факту перебування позивачки у нетверезому стані.

Не підтверджені об'єктивними доказами і посилання відповідача на те, що позивачка проігнорувала пропозицію комісії поїхати у медичний заклад для проходження обстеження на стан сп'яніння, відмовившись від такого, оскільки, як ствердили в суді свідки та інші особи, які також були звільнені з роботи за появу у нетверезому стані, вони самі наполягали на медичному освідченні, але їм у цьому було відмовлено. Таке медичне освідчення на вміст алкоголю в крові вони були змушені пройти після роботи, оскільки їм був зачитаний наказ про звільнення з роботи в кінці робочого дня о 16 год.58 хвилин (а.с. 9).

Факт відсутності у позивачки алкогольного сп'яніння станом на 18.15 год. 02.06.2016 р. підтверджується довідкою Івано-Франківського обласного наркологічного диспансеру № 23 від 02.06.2016 р. (а.с.12). При цьому суд два правильну оцінку доводам відповідача на те, що до моменту освідчення алкоголь міг бути виведений з організму позивачки, оскільки відповідач не довів факту вживання позивачкою алкоголю 02 червня 2016 року під час обідньої перерви

Сама наявність в робочому кабінеті розкоркованої пляшки спиртного (що підтвердили всі свідки) не може вважатися доказом, що саме ОСОБА_2, яка на той час лікувалася від алергії, вживала алкоголь з даної пляшки та перебувала в нетверезому стані в кабінеті на робочому місці.

Дослідивши зібрані докази в сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незаконність звільнення позивачки з роботи та обґрунтованість заявленої нею вимоги про поновлення на роботі.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом або з порушенням установленого законом порядку, свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не впливають на правильність висновків суду, оскільки вони були предметом розгляду в суді першої інстанції і таким доводам судом надана належна правова оцінка.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду апеляційної скарги буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо незаконності та/або необґрунтованості рішення суду в іншій частині, зокрема, щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, тому рішення в цій частині апеляційним судом не переглядається. Підстави для виходу за межі доводів апеляційної скарги відсутні.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості відхилити.

Рішення Тисменицького районного суду від 10 жовтня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

П.І.Проскурніцький

Л.В.Ясеновенко