АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/11/16 Справа № 187/843/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Романюк М.М.
03 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого Романюк М.М.

суддів Котушенко С.П., Красвітна Т.П.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2014 року у справі за позовом Курилівської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом 03 липня 2014 року. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що на підставі рішення № 10 сесії 5 скликання Курилівської сільської ради відповідачу передано у власність земельну ділянку загальною площею 0.18 га., з них: 0.15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; 0.03 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовано по вул.Крутогорній на території ради. Відповідач володіє земельними ділянками відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 307030 та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 307028; свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 03.12.2009 № 4318053 видане Реєстраційною службою Петриківського районного управління юстиції. Згідно вказаних актів, між цими земельними ділянками існує проміжок, що підтверджується описом меж земельних ділянок. Суміжним землекористувачем є рада. Відповідно до технічного звіту з геодезичних робіт щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі /на місцевості/ за адресою вул.Крутогорна смт.Курилівка, загальна площа фактичного використання земельних ділянок відповідача складає 0.1969 га. В той же час частина земельних ділянок, які перебувають у власності відповідача площею 0.0134 га останнім не використовується. Проте, у зв'язку зі зміщенням земельних ділянок відповідача, ним самовільно використовується земельна ділянка 0.0303 га за рахунок ради. Дана земельна ділянка являється єдиним проїздом до домоволодіння ОСОБА_3

З урахуванням зазначеного просить зобовязати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку загальною площею 0.0303 га. та привести вказану земельну ділянку у первісний стан.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2014 року позовні вимоги задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

З даним висновком погоджується і колегія апеляційного суду виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Курилівської селищної ради від 03 жовтня 2007 року ОСОБА_2 надано у власність земельну ділянку загальною площею 0,18 га в смт.Курилівка по вул.Крутогорній, з яких: 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і 0,03 га для ведення особистого селянського господарства.

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ №307030 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0204 га за кадастровим номером -02-010-0062.

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ №307028 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,15 га за кадастровим номером -02-010-0061.

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства №659/10 від 29 листопада 2013 року складеним головним спеціалістом Відділу оперативного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства Управління контролю за використанням та охороною земель, державними інспекторами Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області, встановлено, що ОСОБА_2В використовує самовільно земельну ділянку площею 0,0303 га без правовстановлюючих документів, яка в свою чергу відноситься до земель Курилівської селищної ради.

Відповідно до ст.116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно ст.1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільним зайняттям земельної ділянки вважаються будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування заданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, відшкодування збитків та застосування інших передбачених законом способів.

Як вбачається з витягу Публічної кадастрової карти, між земельною ділянкою за кадастровим номером -02-010-0061 (0,15 га) та земельною ділянкою за кадастровим номером -02-010-0062 (0,0204 га) наявна земля, яка перебуває у відомстві Курилівської селищної ради.

Згідно кадастрового плану, земельна ділянка розміром 0,0204 га не межує з земельною ділянкою розміром 0,15 га, в той час як остання межує з іншою земельною ділянкою належною ОСОБА_2 розміром 0,0096 га.

З урахуванням викладеного вище, приймаючи до уваги наявні в матеріалах справи фотознімки та позицію відповідача, якою він не заперечує факт користування земельною ділянкою площею 0,18 га як цілісним обєктом, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог позивача, оскільки дії ОСОБА_2 прямо свідчать про порушення останнім норм земельного законодавства шляхом самовільного зайняття земельної ділянки розміром 0,0303 га.

Посилання апелянта на те, що йому виділялась у власність земельна ділянка розміром 0,18 га як єдине ціле, а тому не може бути і мови про наявність посеред неї землі Курилівської селищної ради, не заслуговує на увагу з наступного.

Частиною 1 статті 79 ЗК України визначено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За змістом ст.125 ЗК України право власності та право користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Відповідно до ст.96 ЗК України землекористувачі, між іншим, зобов'язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Отже, право власності на земельну ділянку виникає після одержання документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, який в свою чергу видається після встановлення меж у натурі (на місцевості).

Оскільки ОСОБА_2 при отриманні державних актів на право власності на земельні ділянки площею 0,0204 га та 0,15 га узгоджував їх межі в установленому порядку, відмітки про які в подальшому були внесені до Публічної кадастрової карти та приймаючи до уваги, що державні акти на вказані земельні ділянки є чинними, у звязку з чим відсутні підстави вважати, що 0,18 га є єдиною цілісною ділянкою.

Крім того, при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту було встановлено, що відповідач за зазначеним позовом є неналежним, оскільки спірна земельна ділянка, на яку претендує позивач по справі для проїзду транспортними засобами належить Курилівській сільраді Петриківського району, а не ОСОБА_2 З даною обставиною погодилися сторони по справі. Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2013 року сторонами не оскаржено та набрало законної сили.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 червня, яке ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2015 року залишено без змін, у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 про зобов'язання внести зміни до відомостей Державного земельного кадастру, визнання недійсним та скасування державного акту про право власності на земельну ділянку та зобов'язання видати свідоцтво про право власності в межах технічної документації відмовлено.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.М.Романюк

Судді С.П.Котушенко

ОСОБА_4