Провадження № 22-ц/779/190/2016
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Девляшевського В.А., Меленко О.Є.,

секретар Мельник О.В.,

з участю: заявника ОСОБА_2

представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 01 грудня 2015 року про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и л а :

у жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження і арешт майна боржника, посилаючись на те, що виконавчі провадження у порушення вимог закону були відкриті за виконавчими документами, поданими за межами строку їх пред'явлення.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 01 грудня 2015 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження неправомірною, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.10.2013, скасування постанови від 21.10.2013 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, скасування постанови від 21.10.2013 про обєднання виконавчих проваджень, скасування постанови від 25.03.2015 про арешт майна боржника, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на неправильне застосування судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що у вересні 2015 року їй стало відомо про відкриття 14.10.2013 державним виконавцем виконавчого провадження з примусового виконання рішення Івано-Франківського міського суду від 18.06.2010, яким на користь ВАТ КБ «Надра» було стягнуто із ОСОБА_4, ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 1517/2007 від 05.10.2007 в сумі 36060,25 дол. США. На виконання цього рішення банк 04.04.2013 отримав виконавчий лист, строк пред'явлення якого до виконання 17.08.2011. Суд зазначив, що 18.06.2013 ухвалено заочне рішення про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ВАТ «КБ «Надра» 287400,20 грн, а виконавчий лист видано 18.06.2010, але не звернув уваги, що виконавчий лист отримано на 3 роки швидше, ніж ухвалено судове рішення. Строк пред'явлення спірного виконавчого документа - 17 серпня 2011 року, тому державний виконавець в силу статей 25-26 Закону "Про виконавче провадження" повинен був відмовити стягувачу у відкритті виконавчого провадження. Проте всупереч цим нормам, за поданою 14.10.2013 стягувачем заявою постановою від 14.10.2013 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 04.04.2013 року на виконання рішення Івано-Франківського міського суду від 18.06.2010 року. Щодо твердження суду про обов'язок заявника повідомляти стягувача та державного виконавця про зміну своєї адреси, то суд не врахував, що державний виконавець самостійно отримав довідку адресного бюро про проживання боржника по вул. Довженка з 2011 року. Проте, знаючи про нову адресу проживання заявника, державний виконавець оскаржувані постанови надсилав за адресою вул. Сеченова в м. Івано-Франківську. Щодо обов'язку заявника в будь-якому випадку виконати судове рішення, то вищенаведені норми чітко визначають строки подання виконавчого листа до примусового виконання. Прострочення цих строків є виною самого стягувача. Законодавство передбачає процедуру поновлення строків пред'явлення до виконання судового рішення, чим стягувач не скористався. Тому просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та її представник апеляційну скаргу підтримали. Представник субєкта оскарження, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, не зявився, що згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає її розглядові.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, тільки тоді, коли відсутні правові підстави для його видачі. ОСОБА_2 не було надано суду таких правових підстав.

Однак, при цьому суд порушив порядок, встановлений для вирішення такої заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 червня 2010 року Івано-Франківським міським судом ухвалено заочне рішення про солідарне стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_2 на користь ВАТ «КБ «Надра» 287 400,20 грн.

Проте, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вважав, що зазначене заочне рішення ухвалено 18 червня 2013 року, з огляду на що дійшов висновку про відкриття виконавчого провадження й арешт майна боржника у строк, передбачений законом.

Такий висновок суду є передчасним.

Відмовляючи в задоволенні заяви з посиланням на те, що скаржниця надала копію виконавчого листа, не завірену в установленому порядку, суд всупереч вимогам ст. ст. 10, 57-60, 64, 212 ЦПК України не дослідив матеріали виконавчого провадження № 40213836, представник державної виконавчої служби з цього приводу в судовому засіданні пояснень не надавав.

З огляду на норму ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" щодо обовязку державного виконавця відмовити у відкритті виконавчого провадження у разі пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання та наведені вище вимоги процесуального закону, посилання суду про ненадання заявницею доказів на обґрунтування своїх вимог є надуманим, оскільки ОСОБА_2 надала необхідні, на її думку, документи виконавчого провадження, а у випадку незгоди суду з належністю конкретного доказу, на спростування заявлених вимог суд повинен був оглянути матеріали виконавчого провадження.

Окрім того, посилаючись на відсутність заяви про поновлення строку на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження, суд не звернув уваги на розяснення, дані в п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" про те, якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути розяснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України у разі, якщо суд першої інстанції порушив порядок, встановлений законом для вирішення питання, зокрема у випадку порушення процесуальної форми його вирішення, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, тому підлягає до скасування з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 01 грудня 2015 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає чинності з часу проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Васильковський В.М.

Судді: Девляшевський В.А.

ОСОБА_5