Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання Коробчук А.М.,

з участю позивача та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства „Рівневтормет" на рішення Радивилівського районного суду від 11 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства „Рівневтормет" про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

5 червня 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ „Рівневтормет" про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Радивилівського районного суду від 11 грудня 2015 року позов задоволено частково. З відповідача на користь позивача стягнено 10 191 грн. 37 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (за період з 9 травня 2013 року по 27 жовтня 2014 року) та 200 грн. відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В поданій на це рішення апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу від 22 лютого 2012 року (справа № 1-5/2012), вважав, що позивач пропустив передбачений ст. 233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду за вирішенням трудового спору без поважних причин.

Крім того, стягуючи на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції відповідно до правил ч. 1 ст. 117 КЗпП України не перевірив, чи є вина роботодавця у невиплаті вчасно заробітної плати.

Покликаючись на ці обставини, відповідач рішення місцевого суду вважав незаконним та необґрунтованим і просив апеляційний суд його скасувати й ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалене місцевим судом рішення скасуванню з ухваленням у справі апеляційним судом нового рішення з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що позивач працював у відповідача з 4 вересня 2012 року сторожем (а. с. 3).

Наказом № 18-к від 8 травня 2013 року з роботи був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням).

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених вище норм закону свідчить про обов'язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником у день звільнення, а не про обов'язок доказування звільненим працівником факту звернення до адміністрації підприємства з вимогою про проведення такого розрахунку.

Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Конституційний Суд України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу від 22 лютого 2012 року (справа № 1-5/2012) роз'яснив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

У пункті 25 постанови № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Пропуск без поважних причин тримісячного строку звернення до суду є самостійною підставою для відмови в позові, однак якщо суд установить, що останній є необґрунтованим, він відмовляє в його задоволенні саме з цих підстав.

Таким чином, до відповідальності, яка передбачена ст. 117 КЗпП, застосовується тримісячний строк звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору, що визначений ст. 233 КЗпП України.

Судом установлено, що остаточний розрахунок із позивачем відповідач провів 27 жовтня 2014 року, а до суду із вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 звернувся лише 5 червня 2015 року, тобто більше як через сім місяців після проведення з ним повного розрахунку. Наведене свідчить про пропуск позивачем установленого законом тримісячного строку звернення до суду за вирішенням трудового спору та є самостійною підставою для відмови позивачу у задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди (його основної та похідної позовних вимог).

Поважних причин недотримання цього строку ОСОБА_1 суду не навів та про його поновлення суд не просив.

З урахуванням викладеного рішення місцевого суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, через що підлягає скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 233 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Рівневтормет" задовольнити частково.

Рішення Радивилівського районного суду від 11 грудня 2015 року скасувати.

ОСОБА_1 у задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства „Рівневтормет" про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення. Воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: