Справа № 168/652/15-ц Провадження № 22-ц/773/72/16 Головуючий у 1 інстанції: Хаврона О.Й.
Категорія: 47 Доповідач: Мудренко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Мудренко Л. І.,

суддів - Матвійчук Л. В., Русинчука М. М.,

з участю:

секретаря - Губарик К. А.,

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника відповідача Старовижівської селищної ради - Янчук С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, приведення ділянки у попередній стан та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, Старовижівської селищної ради, треті особи: Управління Держземагенства в Старовижівському районі, Старовижівська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним і скасування державного акта на право приватної власності на землю та державної реєстрації земельної ділянки, свідоцтва про право на спадщину за законом, рішення Старовижівської селищної ради за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_6 на рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 17 листопада 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_6 звернулась в суд з позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться по АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання відповідача ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту ним частину земельної ділянки площею 0,0152 га. та зобов'язати відповідача демонтувати побудовану ним дерев'яну огорожу на частині захопленої ділянки, привести у попередній стан дерев'яну огорожу з боку суміжної ділянки згідно зі схемою меж Акту узгоджувальної комісії від 27.05.2015 р., а після уточнення позовних вимог (а.с. 149-150) просить зобов'язати відповідача відновити дерев'яну огорожу по лінії проходження меж від Д до А довжиною 30,5 м між земельними ділянками, розташованими по АДРЕСА_2 які відображені на кадастровому плані земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі за кадастровим номером НОМЕР_1

Вимоги мотивовано тим, що належну їй земельну ділянку успадкувала від батька, на ім'я якого видавався відповідний державний акт. Відповідач, який є суміжним землекористувачем, самовільно встановив огорожу на частині цієї ділянки, відмовився її демонтувати. Такими діями відповідач порушує її права власника.

Відповідач ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_6, Старовижівської селищної ради, треті особи: Управління Держземагенства в Старовижівському районі, Старовижівська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним і скасування державного акта на право приватної власності на землю та державної реєстрації земельної ділянки, свідоцтва про право на спадщину за законом, рішення Старовижівської селищної ради. Зустрічний позов мотивовано тим, що рішенням Старовижівської селищної ради від 26.08.1985 р. № 73 йому надано під будівництво земельну ділянку площею 700 кв.м., яка межує з ділянкою позивачки ОСОБА_6 Він виготовив паспорт на забудову вказаної ділянки, а також уклав договір із селищною радою про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності. Рішенням селищної ради від 18.03.2015 р. № 32/29 йому надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, а згідно з довідкою селищної ради він користується ділянкою площею 700 кв.м. У березні 2015 р. він дізнався про те, що частина його ділянки, а саме: 0,0152 га, якою він користується з 1985 р., приватизована батьком позивача в 1998 р., а вона успадкувала її. Вважає, що надаючи дозвіл на приватизацію, селищна рада повинна була спочатку вилучити в нього частину ділянки як в законного користувача, а тоді лише передати іншій особі, чого не було зроблено. Просить визнати недійсним і скасувати державний акт серії НОМЕР_2 б/н від 27.04.1998 р. на право приватної власності на землю, виданий на ім'я ОСОБА_7 на підставі рішення Старовижівської селищної ради № 2/8 від 22.11.1994 р., скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 01.07.2015 р. Старовижівською державною нотаріальною конторою № 311 і визнати незаконним і скасувати рішення Старовижівської селищної ради № 33/3 від 27.05.2015 р. "Про встановлення меж суміжного землекористування між ОСОБА_6 і ОСОБА_2", як такі, що порушують його права.

Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 17 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, приведення ділянки у попередній стан відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Постановлено визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю, виданий на ім'я ОСОБА_8 серія НОМЕР_2 б/н від 27.04.1998 р. і скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 01.07.2015 р. державним нотаріусом Старовижівської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 311, визнано недійсним і скасувано рішення Старовижівської селищної ради № 33/7 від 27.05.2015 р. "Про встановлення меж суміжного землекористування".

Не погоджуючись з рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 17 листопада 2015 року позивач ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_2 задовольнити, а в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовити повністю.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з підстав в ній наведених та просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу позивача не визнали та просили її відхилити.

Представник відповідача Старовижівської селищної ради Волинської області Янчук С. М. апеляційну скаргу позивача визнала та просила її задовольнити.

Інші особи в судове засідання не з'явились.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, а також доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до рішення Старовижівської селищної ради від 22.11.1994 р. № 2/8 ОСОБА_8 надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1150 га. по АДРЕСА_1, а 27.04.1998 р. ОСОБА_8 отримав Державний акт на право приватної власності на вказану земельну ділянку (а.с. 17). Після смерті ОСОБА_8 вказану ділянку успадкувала позивач ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 01.07.2015 р. № 311 (а.с. 4).

Рішенням від 26.08.1985р. № 73 Старовижівської селищної ради ОСОБА_2 виділено в безстрокове користування земельну ділянку для будівництва житлового будинку на праві особистої власності площею 700 кв.м. в АДРЕСА_3 (а.с. 50). Таким чином, позивач і відповідач є суміжними землекористувачами.

Актом узгоджувальної комісії від 22.04.2015 р. встановлено межі земельних ділянок позивача та відповідача. У ході обстеження встановлено, що відповідач самовільно зайняв частину земельної ділянки належної позивачу на підставі державного акта, площею 0,0152 га. (а.с. 8). Даний акт затверджений рішенням Старовижівської селищної ради від 27.05.2015 р. № 33/7 (а.с. 7).

Згідно з даними земельно-кадастрової книги Старовижівської селищної ради в ній міститься запис про те, що в користуванні ОСОБА_2 перебуває земельна ділянка площею 0.18 га. (з них, як пояснив ОСОБА_2 - 0,10 га город, а 0,8 га ділянка надана для будівництва будинку).

Постановляючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що згідно з п. 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. З огляду на наведене, запис в земельно-кадастровій книзі є належним доказом прав користування ОСОБА_2 земельною ділянкою, а отже при встановленні меж суміжних земельних ділянок між позивачем та відповідачем без урахування такого документа, порушено права ОСОБА_2

Однак, повністю з такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не погоджується.

Пунктом 2 Рішення Старовижівської селищної ради народних депутатів Старовижівського району Волинської області від 26.08.1985 року № 73 ОСОБА_2 було зобов'язано протягом трьох місяців укласти договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки площею 700 кв. м. під будівництво житлового будинку по вул. Привокзальна в смт. Стара Вижівка, нотаріально його посвідчити і зареєструвати в виконкомі селищної ради народних депутатів. Пунктом 3 цього ж Рішення ОСОБА_2 попереджено, що при порушенні ним п. 2. цього рішення, воно втрачає силу (а.с. 50).

Частина 2 статті 20 Земельного кодексу УРСР 1970 року, який діяв на час виникнення спірних відносин, зокрема у 1985 році, встановлювала, що право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів. А стаття 22 Земельного кодексу УРСР забороняла приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею.

Відповідно до ст. ст. 152-155 ЗК УРСР землевпорядний процес складається з підготовчих робіт, складання проекту землеустрою, розгляду і затвердження проекту, перенесення його в натуру, оформлення і видачі землевпорядних документів, авторського нагляду за здійсненням проекту землеустрою. В процесі землеустрою складаються землевпорядні проекти, а також документи на право користування землею, передбачені статтею 20 цього Кодексу. Проекти землеустрою по відведенню і вилученню земельних ділянок затверджують ті органи державного управління, які мають право надавати і вилучати земельні ділянки. Землевпорядні проекти після затвердження переносяться за участю заінтересованих землекористувачів в натуру (на місцевість) з позначенням меж землекористувань межовими знаками встановленого зразка.

Тобто, з наведеного вбачається, що особа набуває статусу користувача земельної ділянки за умови відповідного рішення ради, встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) відповідно до затвердженого проекту відведення та державної реєстрації права користування земельною ділянкою.

ОСОБА_2 не надав доказів належного оформлення ним відповідно до діючого на той час законодавства, свого права постійного користування земельною ділянкою. Вказане також підтверджується Листом Старовижівської селищної Ради № 244/2.4/2-15 від 23.11.2015 року (а. с. 245).

Посилання на запис в земельно-кадастровій книзі, як на доказ перебування спірної земельної ділянки в користуванні ОСОБА_2, не може бути взятий до уваги, оскільки у вказаному записі не вказано адреси земельної ділянки, її розміру, цільового призначення, конфігурації, не вказано на підставі якого документу зроблено запис (а.с. 154-155).

З викопіювання Генерального плану смт. Стара Вижівка від 1993 року, вбачається, що земельна ділянка, якою на думку ОСОБА_2 він користується на законних підставах та яка межує з ділянкою ОСОБА_6 (на той час ОСОБА_8), станом на 1993 рік відносилась до земель селищної ради (відмітка С/Р), та має іншу конфігурацію, ніж та, яка відображена на абрисах схематичного зображення, копію якого долучив ОСОБА_2 до матеріалів справи. В свою чергу конфігурація суміжної земельної ділянки, яка відображена в даному Генплані співпадає з конфігурацією земельної ділянки, яка міститься в спірному Державному акті та Плані зареєстрованому в ДЗК. Позивачем ОСОБА_6 надано суду Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_8, комісійні акти, з яких вбачається, що відповідач ОСОБА_2 у березні 2015 року шляхом переміщення огорожі самовільно захопив частину земельної ділянки, яка входить до загальної площі земельної ділянки ОСОБА_6 (а.с. 161-162, 17, 19, 20, 23, 56, 57, 128-135, 156).

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що діями відповідача ОСОБА_2 порушено права позивача ОСОБА_6 як власника земельної ділянки, а тому позовні вимоги останньої про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою підлягають до задоволення, в задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_2 слід відмовити за безпідставністю.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином оскаржуване в даній справі рішення підлягає відповідно до положень ст. 309 ЦПК України скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 17 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, приведення ділянки у попередній стан задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,115 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться в АДРЕСА_1

Зобов'язати ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки площею 0,0152 га від загальної площі земельної ділянки 0,115 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1

Зобов'язати ОСОБА_2 демонтувати побудовану ним дерев'яну огорожу на частині самовільно зайнятої земельної ділянки 0,115 га, яка заходиться в АДРЕСА_1 та привести частину самовільно зайнятої земельної ділянки площею 0,0152 га від загальної площі земельної ділянки 0,115 га, у попередній стан шляхом зобов'язання за власний рахунок відновити дерев'яну огорожу по лінії проходження меж від Д до А довжиною 30,5 метри між земельними ділянками розташованими по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_3, які відображені на кадастровому плані земельної ділянки зареєстрованої в Державному земельному кадастрі за кадастровим номером НОМЕР_1

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6, Старовижівської селищної ради, треті особи: Управління Держземагенства в Старовижівському районі, Старовижівська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним і скасування державного акта на право приватної власності на землю, виданого на ім'я ОСОБА_8 серія НОМЕР_2 від 27.04.1998 року, та скасування державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 01.07.2015 року державним нотаріусом Старовижівської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 311, визнання недійсним і скасування рішення Старовижівської селищної ради № 33/7 від 27.05.2015 року "Про встановлення меж суміжного землекористування" відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ впродовж двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: