Справа № 357/7682/15-ц Головуючий у І інстанції Гапоненко А. П.
Провадження № 22-ц/780/123/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 21.03.2016
УХВАЛА

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого:ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 11 липня 2014 року він надав позику ОСОБА_5 в сумі 17 500 грн. строком до 1 вересня 2014 року, про що відповідачем була складена розписка. 26 листопада 2014 року позивач знову надав позику ОСОБА_5 в сумі 52 500 грн. строком до 31 січня 2015 року, про що відповідачем також була складена розписка.

Оскільки відповідач кошти не повернула, просив стягнути з ОСОБА_5 на його користь 101 150,19 грн., з яких 70 000 грн. є основним боргом за договорами позики, 6342,20 грн. - проценти від суми позики, 23104,58 грн. - інфляційні втрати, 701,92 грн. - три проценти річних, а також вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 вересня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 суму основного боргу у розмірі 70000 грн. та 3% річних у розмірі 701,92 грн., а всього 70701,92 грн.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_5 просила скасувати рішення суду, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Зокрема, вказувала на те, що вона не отримувала у позивача позику у сумі 52 500 грн. та в матеріалах справи відсутні оригінали розписок, на які посилається позивач, як на докази.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 11 липня 2014 року позивач ОСОБА_6 позичив відповідачу ОСОБА_5 17 500 грн. строком до 1 вересня 2014 року, про що відповідачем була складена відповідна розписка.

26 листопада 2014 року позивач знову позичив ОСОБА_5 52 500 грн. строком до 31 січня 2015 року, про що відповідачем також була надана відповідна розписка.

Всього позивачем було передано відповідачу 70 000,00 гривень, які вона вчасно не повернула.

За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей.

Ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як в десять разів перевищує встановлений законом неоподаткований мінімум доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ст. 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд дійшов висновку, що відповідач отримавши кошти в сумі 70000 грн. від позивача, що підтверджується виданими відповідачем розписками (а.с.4,5), у визначений строк їх не повернула, а тому вказані кошти підлягають стягненню у судовому порядку.

Колегія погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають обставинам справи.

Що ж стосується доводів апелянта про незаконність рішення суду, оскільки відсутні оригінали розписок, то вони колегією суддів розцінюються критично, так як під час розгляду справи апеляційним судом позивачем було надано для долучення до матеріалів справи оригінали розписок, достовірність яких жодним чином не спростована.

В свою чергу апелянт, яка належним чином неодноразово була повідомлена про розгляд даної справи у суді апеляційної інстанції ( а.с. 46, 51, 62) до суду не з»явилася і будь-яких належних та допустимих доказів на спростування наданих розписок не надала.

Доводи апелянта про неотримання коштів в сумі 52 500 грн. за другою розпискою також спростовуються наданим оригіналом розписки від 26.11.2014 року про отримання вказаних коштів.

В силу ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

В апеляційній скарзі не наведено доводів, які б спростували висновки суду, викладені в рішенні.

Отже, на думку колегії суддів рішення суду відповідає вимогам закону і підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 317 ЦПК України, колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: С.М.Верланов

ОСОБА_3