УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоКолодійчука В.М.,
суддів: Висоцької В.С., Умнової О.В.,Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про захист права власності, витребування майна з чужого володіння, за касаційною скаргою, поданою представником ОСОБА_7 - ОСОБА_9, на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 24 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд витребувати з володіння ОСОБА_7 на його користь автомобіль марки «Фольксваген ЛТ», оранжевого кольору, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, та визнати за ним право власності на такий спірний автомобіль.

Позовні вимоги ОСОБА_6 обґрунтував тим, що він є власником автомобіля марки «Фольксваген ЛТ», державний номерний знак НОМЕР_2, оранжевого кольору, 2005 року випуску, свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4. У вересні 2014 року його автомобілем заволоділа невідома особа незаконним шляхом. 28 грудня 2014 року позивач дізнався, що без його участі зазначений транспортний засіб у вересня 2014 року було знято з реєстрації і зареєстровано з державним номерним знаком НОМЕР_5 на іншу особу - ОСОБА_8 На момент звернення до суду з позовом, спірний автомобіль уже належав ОСОБА_7 і його було зареєстровано за державним номерним знаком НОМЕР_1.

Посилаючись на незаконність вибуття із власності ОСОБА_6 спірного транспортного засобу на користь відповідачів у справі, останній, на підставі ст. 387 ЦК України просив суд задовольнити позов у обраний ним спосіб.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 24 вересня 2015 року заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 липня 2015 року скасовано і ухвалено у справі нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 автомобіль марки «Фольксваген ЛТ», оранжевого кольору, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_3, що належить ОСОБА_7

У касаційній скарзі представник ОСОБА_7 - ОСОБА_9 просить скасувати заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 24 вересня 2015 року і ухвалити у справі нове судове рішення про відмову в позові у повному обсязі, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема, ОСОБА_9 посилається на те, що ОСОБА_7 набула у власність спірний автомобіль на законних на те правових підставах і позивачем таких обставин не спростовано належними та допустимими доказами, а тому висновки суду апеляційної інстанції ґрунтуються на припущеннях. Заявник також посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо розгляд справи без повідомлення та участі відповідача ОСОБА_7, а відтак, обмеження її у захисті оспорюваного права перед судом.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню у зв'язку з наступним.

При розгляді справи судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_6 є власником автомобіля марки «Фольксваген ЛТ», державний номерний знак, НОМЕР_2, оранжевого кольору, 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_3, свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4. У вересні 2014 року під час знаходження зазначеного автомобіля на території товариства з обмеженою відповідальністю «Арм-Тек» за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 7, вказаним автомобілем заволоділа невідома особа незаконним шляхом. Зазначений факт встановлено в ході проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0007892 від 13 вересня 2014 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України. Зазначений автомобіль «Фольксваген ЛТ» було знято з реєстрації і зареєстровано з державним номерним знаком НОМЕР_5 на іншу особу - ОСОБА_8 Під час досудового розслідування також встановлено, що вказаний автомобіль на момент звернення до суду з позовом належить ОСОБА_7 і зареєстрований за державним номерним знаком НОМЕР_1. Вказане підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на ОСОБА_6, довідкою рахунком від 06 вересня 2014 року на ім'я ОСОБА_8, заявою ОСОБА_8 на ім'я начальника ВРЕР-4 УДАІ в м. Києві про перереєстрацію транспортного засобу, довідкою рахунком від 18 жовтня 2014 року на ім'я ОСОБА_7, заявою ОСОБА_7 на ім'я начальника ВРЕР-4 УДАІ в м. Києві про перереєстрацію транспортного засобу. Відповідно до висновку експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві від 26 лютого 2015 року № 188 підписи в графах № № 113, 114 на аркуші № 47 в колонці «Власник, продавець (ПІБ, адреса, паспортні дані, підпис особи)», під прізвищем продавця виконані не ОСОБА_6, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_6 (а. с. 10-19).

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що в провадженні слідчого відділу Дарницького РУ ГУ МВС України проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0007892 від 13 вересня 2014 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України. Спірний автомобіль марки «Фольксваген ЛТ» оранжевого кольору, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 містить в собі ознаки речового доказу, є предметом кримінального правопорушення, а тому питання про захист права власності і повернення автомобіля власнику (законному володільцю) повинно вирішуватись в межах кримінального провадження № 0007892, як того вимагає ст. 100 КПК України.

Апеляційний суд з такими висновками не погодився, встановив, що в даному випадку мають застосовуватися норми матеріального права щодо захисту права власності (Глави 29 ЦК України) і заявлений позов щодо захисту права власності має бути розглянутий в рамках цивільного судочинства.

При задоволенні позову в частині витребування транспортного засобу на користь позивача, апеляційний суд послався на норми ст. ст. 387, 388 ЦК України та те, що ОСОБА_7 придбала спірний автомобіль у особи, яка не мала права його відчужувати - у ОСОБА_8 і тому, на переконання апеляційного суду, такий автомобіль повинен бути повернутий позивачеві.

З такими висновками судів погодитися не можна.

Як зазначено вище, ОСОБА_6 заявлено позов на підставі ст. 387 ЦК України, якою врегульовано питання витребування майна на користь власника від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Матеріали справи не містять відомостей, що такі підстави позову уточнювалися.

Апеляційним судом вирішено спір одночасно на підставі ст. ст. 387, 388 ЦК України, якими регулюються різні правовідносини. Зокрема, ст. 388 ЦК України врегульовано правовідносини між власником майна та добросовісним набувачем такого майна, яким набуто майно на підставі оплатного/безоплатного договору.

З наведеного вбачається, що апеляційним судом не визначено характеру правовідносин між сторонами у справі та норми матеріального права, які підлягають застосуванню до таких правовідносин, а відтак, безпідставно зроблено висновки про часткову обґрунтованість позову.

Не можна погодитися і з висновками районного суду щодо відсутності підстав для задоволення даного позову, оскільки такі висновки суду є передчасними.

Як на підставу позову про витребування автомобіля ОСОБА_6 послався на викрадення у нього спірного транспортного засобу та придбання його ОСОБА_7 у особи, яка не мала права його відчужувати - ОСОБА_8

За доведеністю таких обставин, право власника підлягає захисту в порядку п. 2 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якою передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позов пред'явлено на підставі ст. 387 ЦК України, яка, з урахуванням наведеного вище, до правовідносин між сторонами у справі не застосовується. У порушення вимог ч. 4 ст. 10, ст. 31 ЦПК України, районний суд не роз'яснив позивачеві про можливість зміни підстав позову.

Крім того, поза увагою судів першої та апеляційної інстанцій залишилися вимоги ч. 2 ст. 59 ЦПК України і та обставина, що підстави позову, а саме факт викрадення спірного транспортного засобу у позивача (інші підстави позову похідні), має бути встановлено в рамках кримінального провадження № 0007892 від 13 вересня 2014 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України. Відомості у матеріалах справи про закриття такого кримінального провадження чи наявність вироку суду з цього питання відсутні, а тому наявні підстави вважати, що висновки судів попередніх інстанцій щодо підставності/безпідставності позову ОСОБА_6 ґрунтуються на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Не виконано судами першої та апеляційної інстанцій і обов'язків суду, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України, а саме не вирішено питання щодо можливості зупинення провадження у даній цивільній справі до вирішення вказаної вище кримінальної справи (провадження).

З урахуванням викладеного, оспорювані в касаційному порядку судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не можна визнати законним та обґрунтованим, а тому вони підлягають скасуванню, справа підлягає передачі на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_9 задовольнити частково.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 24 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.М. Колодійчук
Судді:В.С. Висоцька О.В. Кафідова О.В. Умнова І.М. Фаловська