ухвала

іменем україни

17 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Завгородньої І.М., Мартинюка В.І,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу ГризуноваОлександра Віталіївна, про визнання договору дарування недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 вересня 2014 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 20 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що внаслідок укладення договору дарування від 11 квітня 2007 року ОСОБА_5 набув право власності на 2/25 частини житлового будинку з частиною господарських будівель по АДРЕСА_1 які розташовані на земельній ділянці площею 1 945 кв. м, яка належить їй та ОСОБА_6, чим порушується її право власності на вказану земельну ділянку.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 03 червня 2014 року позовну заяву ОСОБА_4 в частині скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на 2/25 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 залишено без розгляду.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 25 вересня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 20 листопада 2014 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 вересня 2014 року змінено.

Виключено з мотивувальної частини рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 вересня 2014 року посилання на сплив позовної давності.

В іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 вересня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що договір дарування частини житлового будинку, укладений 11 квітня 2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не порушує її земельних прав, що є підставою звернення позивача до суду.

Так, на момент укладення спірного договору дарування ОСОБА_6 був співвласником житлового будинку, частину якого він відчужував, то він був вільний в безоплатній передачі свого майна ОСОБА_5

Крім того, як роз'яснено у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Таким чином, з урахуванням того, що позивач не була стороною спірного договору дарування, необхідне встановлення порушення її прав або законних інтересів.

Зі змісту договору дарування від 11 квітня 2007 року вбачається, що предметом договору були 2/25 частини житлового будинку з господарськими спорудами. Проте у вказаному договорі не вирішується питання про перехід права власності на земельну ділянку.

Права власників земельних ділянок визначені в ч. 1 ст. 90 ЗК України.

У позові позивачем не наведено, які саме належні їй права власника земельної ділянки порушуються договором дарування від 11 квітня 2007 року.

Отже, вказаний договір не порушує земельних прав позивача, що і було вірно встановлено в оскаржуваному рішенні суду.

Крім того, судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним.

Таким чином, невиконання ОСОБА_6 обов'язку, передбаченого п. 2.1.4 договору дарування про вирішення питання щодо передачі земельної ділянки обдаровуваному ОСОБА_5 не може бути визнано законною підставою для визнання правочину недійсним.

Крім того, рішенням апеляційного суду Полтавської області від 18 лютого 2015 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 лютого 2009 року у справі № 2-2140/09 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_4, про визнання договору дарування таким, що відбувся, скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог у справі № 2-2140/09, апеляційний суд виходив з передчасності висновків суду першої інстанції, що зобов'язання ОСОБА_6 щодо вирішення питання про подальшу передачу земельної ділянки у власність обдарованому, зазначені в п. 2.1 договору дарування від 11 квітня 2007 року, є підставою для визнання договору дарування земельної ділянки таким, що відбувся. Водночас, апеляційний суд не погодився з висновком суду першої інстанції, що визнанням договору дарування частини спірної земельної ділянки таким, що відбувся не порушуються права ОСОБА_4

Доводи касаційної скарги щодо порушення земельних прав позивача спірним договором дарування не знайшли свого підтвердження, не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 20 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко І.М. Завгородня В.І. Мартинюк