Категорія 20 Доповідач Чорний В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

Головуючого : Чорного В.І.

Суддів : Медвецького С.К., Оніщука В.В.

при секретарі : Франчук О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участю третьої особи - агенції нерухомості «Вінець ізобілія» про стягнення коштів, відшкодування матеріальних збитків та моральної щкоди, -

в с т а н о в и л а :

В серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів, відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, мотивуючи тим, що у лютому 2014 року між нею та відповідачем, за участі агенції нерухомості «Вінець ізобілія», було укладено договір про завдаток, на підтвердження намірів укладання до 15 березня 2014 року договору купівлі - продажу будинку АДРЕСА_1 на виконання якого нею було передано відповідачу 5 000 доларів США та в подальшому ще 500 доларів США.

Вказуючи на те, що ОСОБА_2 відмовляється від укладання договору купівлі - продажу через відсутність документів, необхідних для укладання такого договору, чим порушує умови договору про завдаток, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_3 просила стягнути з відповідача на її користь 87 285 грн. що еквівалентно 5 500 доларів США, 1000 грн. на відшкодування матеріальних збитків, 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 лютого 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 5000 доларів США, що становить на 19.01.2015 року згідно курсу НБУ 79 350 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин

Статтями 626, 610, 611 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 635 ЦК України сторона яка необґрунтовано ухиляється від укладання договору, передбачених попереднім договором повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Згідно із ч. 2 ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Встановлено, що 17 лютого 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за сприянням агентства нерухомості «Вінець ізобілія», на бланку договору про завдаток, укладено договір про отримання авансу (а.с.4).

Згідно з умовами вказаного договору, власник - ОСОБА_2, має намір продати, а покупець - ОСОБА_3, має намір придбати у майбутньому будинок АДРЕСА_1 вартість якого складає 1 012 000 грн., що за курсом НБУ на момент підписання договору складає 115 000 доларів США.

На виконання вказаного договору покупець передав, а представник власника прийняв на відповідальне зберігання гарантовану суму авансу, яка складає 44000 грн., що на момент підписання договору еквівалентно 5000 доларів США.

У цьому ж пункті сторонами було погоджено, що основний договір повинен бути укладеним до 15 березня 2014 року.

Пунктом 8.1. договору про завдаток було передбачено, що у разі не укладення договору купівлі - продажу у строк, зазначений у п. 5 цього договору з причини, залежної від власника, власник зобов'язаний повернути гарантовану суму покупцеві, а також власник зобов'язаний виплатити покупцеві та агентству неустойку у розмірі суми внесеного авансу, яка ділиться між ними порівну.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає способом платежу і способом забезпечення виконання зобов'язання.

Судом встановлено, що на виконання умов п.5 договору 17.02.2014 року покупець передав, а представник власника прийняв на зберігання гарантовану суму авансу, яка складає 44 000 грн. що на момент підписання договору еквівалентно 5 000 доларів США.

У ч. 2 ст. 570 ЦК України встановлено презумпцію авансу, якщо в правочині не визначено, що така сума є завдатком.

На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. У разі видачі авансу кредитор не може бути зобов'язаний до повернення авансу у подвійному розмірі і відповідно до відшкодування збитків.

Не можна погодитись із висновком суду про те, що укладений між сторонами попередній договір від 17.02.2014 року є нікчемним правочином з тих підстав, що сторонами не дотримана форма вчинення такого правочину.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» судам відповідно до ст 215 ЦК України необхідно розмежувати види недійсності правочинів: нікчемний правочин - якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1ст. 225 ЦК України тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

З огляду на положення глави 16 ЦК України, укладений між сторонами правочин є оспорюваний, оскільки його недійсність не встановлена рішенням суду, висновок суду про необхідність стягнення з відповідачів на користь позивача авансу є обґрунтованим та ґрунтується на вимогах закону.

Однак задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача суму грошових коштів, еквівалентну 5 000 доларів США, суд не врахував, що згідно з укладеним 17 лютого 2014 року між сторонами договором, позивач передав суму коштів у гривнях, а саме 44 000 грн, та умовами договору не передбачено повернення коштів у еквіваленті до долара США.

Виходячи із вище викладеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного судового рішення в частині стягнення грошових коштів в сумі 5 000 доларів США, що станом на 19.01.2015 року згідно ставки НБУстановить 79 350 грн., з ухваленням в цій частині нового про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 44 000 грн.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 лютого 2015 року в частині стягнення грошових коштів в сумі 5 000 доларів США, що станом на 19.01.2015 року згідно НБУ становить 79 350 грн. скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 44 000 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) В.І.Чорний

Судді: (підпис) С.К.Медвецький

(підпис) В.В.Оніщук

З оригіналом вірно: