АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 645/856/16-ц Головуючий І інстанції - Федорова О.В.
Провадження: 22-ц/790/5685/16 Головуючий ІІ інстанції - Бездітко В.М.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.

за участю секретаря - Котлярової М.Ю.,

розглянув матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 26 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: служба у справах дітей Фрунзенського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна про визнання договору купівлі - продажу недійсним та повернення сторін у початковий стан, -

встановила:

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 2003 року він проживає однією сім'єю без реєстрації шлюбу зі ОСОБА_5 27 травня 2005 року за спільні кошти вони придбали у власність житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась дочка - ОСОБА_2, яка з часу народження мешкала за адресою: АДРЕСА_1. 22 вересня 2011 року він з ОСОБА_3 уклав договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, проте наміру продавати житловий будинок він не мав, а лише мав намір позичити грошові кошти, однак на вимогу чоловіка ОСОБА_3 був вимушений укласти договір купівлі-продажу вказаного будинку. Укладений між сторонами договір був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І. без надання дозволу органу опіки та піклування на його укладення, чим порушені права неповнолітньої дитини ОСОБА_1 - ОСОБА_2.

Просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, укладений 22 вересня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І., застосувати наслідки недійсності даного правочину.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 червня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування скарги зазначено, що суд першої інстанції не прийняв до уваги пояснення представника служби у справах дітей Фрунзенського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, упереджено оцінив покази свідка ОСОБА_5 Не надав суд належної оцінки іншим доказам, а саме: довідці КЗ дитячий навчальний заклад №428, довідки КЗ Харківська міська дитяча лікарня №15, які на його думку підтверджують факт проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 на момент укладання спірного договору.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з положень статей 10,11, 60 ЦПК України, статей 203, 215 ЦК України та тих обставин, що матеріали справи не містять доказів про те, що неповнолітня дитина була зареєстрована чи проживала у спірному будинку саме на момент укладання договору купівлі - продажу від 22.09.2011 року. Зазначаючи, що позивачем ОСОБА_1 не заперечувався факт того, що він не повідомив про проживання дитини в жилому приміщенні та взагалі вказав на відсутність у нього малолітніх та неповнолітніх дітей приватному нотаріусу ХМНО Малахову Г.І. під час укладення спірного договору купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи, вимогам закону та наданим сторонами доказам.

Згідно з вимогами статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених , статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 27 травня 2005 року за договором купівлі-продажу , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Л.О. реєстр. № 4562 був власником житлового будинку АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_1 та ОСОБА_5 народилася донька ОСОБА_2 ( а.с.17).

22 вересня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_3 купила будинок АДРЕСА_1.

Посилання позивача на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, а саме: довідці КЗ Дитячий навчальний заклад №428, довідки КЗ Харківська міська дитяча лікарня №15, які на його думку підтверджують факт проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 на момент укладання спірного договору є безпідставними.

З пункту 5 вказаного договору, вбачається, що ОСОБА_1 стверджував, що внаслідок відчуження вищевказаного майна не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних та інших осіб, яких Продавець зобов'язаний утримувати за законом чи договором; а також що неповнолітніх та малолітніх осіб, які б були зареєстровані та мали право на проживання у відчужуваному майні, немає.

За змістом ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Таким чином, ОСОБА_1 власноручно підписуючи спірний договір особисто підтвердив факт того, що малолітні діти в будинок АДРЕСА_1 не зареєстровані та не проживають.

Крім того, при розгляді справи в суді першої інстанції, судом досліджувались документи надані приватним нотаріусом Карташовою С.І., а саме: повна ксерокопія паспорта НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_1, яка була залучена до матеріалів нотаріальної справи при посвідченні приватним нотаріусом 21 липня 2010 року договорів позики грошей та іпотеки, укладених між ОСОБА_8 та ОСОБА_1, де на сторінці № 8 відсутній запис про дитину.

Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів про, те що неповнолітня дитина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, була зареєстрована чи проживала у спірному будинку саме на момент укладання спірного договору.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частини 1 і 6 статті 203 ЦК України встановлюють, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншими актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до частин другої та третьої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» неприпустимо зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Згідно зі статтями 177 СК України та 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Отже, при укладені договорів щодо нерухомого майна, право власності або право користування яким мають малолітні діти, обов'язково вимагається дозвіл органів опіки та піклування.

Відповідно до ч. 2-4 статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

Зазначений висновок міститься у постанові Верховного суду України від 30 вересня 2015 року по справі № 6-384цс15, що має враховуватися судами під час здійснення правосуддя.

Під час укладання оспорюваного договору купівлі-продажу ОСОБА_1 особисто зазначалось, що малолітні діти в спірній квартирі не зареєстровані та не мешкають, нотаріусом при посвідченні вказаного договору відповідно до ЗУ «Про нотаріат» перевірялись усі правоустановлюючі документи на предмет договору та перевірялось коло осіб, зареєстрованих в житловому будинку АДРЕСА_1.

Таким чином, не отримання дозволу органу опіки та піклування на момент здійснення відчуження спірного будинку, не може вважатись підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним, оскільки батьком неповнолітньої дитини було недобросовісно виконано обов'язок щодо охорони прав дитини. До того ж позивачем не доведено, коли саме, до чи після укладання оспорюваного договору купівлі-продажу було здійснено реєстрацію неповнолітньої ОСОБА_2

Таким чином, висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування рішення при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 26 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді -