Ухвала

іменем україни

02 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення ідеальних часток будинковолодіння, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення народного суду Богунського району м. Житомира від 13 квітня 1977 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 22 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення ідеальних часток будинковолодіння.

На обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що рішенням народного суду Богунського району м. Житомира від 13 квітня 1977 року позов ОСОБА_4 задоволено та встановлено, що в користуванні та власності позивачки і відповідачів знаходяться конкретні приміщення будинковолодіння АДРЕСА_1, а також встановлено нові розміри ідеальних частин співвласників даного будинковолодіння, зокрема ідеальна частина ОСОБА_4 становила 32/100, ОСОБА_5 - 36/100, ОСОБА_6 - 24/100, ОСОБА_8 - 8/100. Зазначала, що про існування вказаного рішення вона як співвласник будинку не знала, оскільки участі у розгляді справи не приймала, у зв'язку з неповідомленням її про розгляд справи. Вказувала, що зазначене рішення не зареєстровано ні в одному правовстановлюючому документі співвласників будинку. Вважала, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки під час розгляду вказаної справи був присутній ОСОБА_7, який визнав позов і ця обставина покладена судом в основу оскаржуваного рішення. Однак ОСОБА_7 не був належним відповідачем у справі, оскільки на момент ухвалення рішення не був співвласником спірного будинковолодіння. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом останній отримав у 1987 році, тобто після ухвалення рішення (1977 року).

Враховуючи викладене позивач просила встановити ідеальні частки співвласників будинковолодіння.

Рішенням народного суду Богунського району м. Житомира від 13 квітня 1977 року позов задоволено.

Встановлено нові розміри ідеальних частин співвласників будинковолодіння АДРЕСА_1 та що в їх користуванні та власності знаходяться: ОСОБА_4 - приміщення 4-1, 4-2, 4-3, 4-4, сарай літера «В», дійсною вартістю 885 крб., що становить 32/100 ідеальної частини будинковолодіння; ОСОБА_5 - приміщення 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, половина сараю літера «Б», половина туалету літера «Г», дійсною вартістю 972 крб., що становить 36/100 ідеальної частини будинковолодіння; ОСОБА_6 - приміщення 2-4, 2-5, 2-6, половина сараю літера «Б», половина туалету літера «Г», дійсною вартістю 667 крб., що становить 24/11 ідеальної частини будинковолодіння; ОСОБА_8 - приміщення 3-5, туалет літера «Д», що становить 8/100 ідеальної частини будинковолодіння, дійсною вартістю 214 крб.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 22 грудня 2015 року рішення народного суду Богунського району м. Житомира від 13 квітня 1977 року в частині встановлення ідеальних частин будинковолодіння скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 119 ЦК (в редакції 1963 року), що діяв на час виникнення спірних правовідносин, частки учасників у спільній власності на будинок і порядок користування приміщеннями в ньому підлягають відповідній зміні у випадку, коли учасник спільної часткової власності на жилий будинок збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної за згодою решти учасників і в установленому порядку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, з урахуванням вимог ст. 119 ЦК (в редакції 1963 року), встановивши, що добудова до будинку була здійснена ОСОБА_4 без згоди учасників спільної часткової власності на жилий будинок, зокрема ОСОБА_6, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у зміні ідеальних часток співвласників будинковолодіння.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

В.А.Нагорняк

Т.О.Писана