ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 233/407/16
провадження № 2/753/4621/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"26" жовтня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі
головуючого судді Колесника О.М.
при секретарі Заболотній Л.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Макіїввугілля» в інтересах ВП «Шахта «Північна» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків,
В січні 2016 році позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ДП «Макіїввугілля» в інтересах ВП «Шахта «Північна» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків. Свої вимоги мотивував тим, що в період роботи на ВП «Шахта «Північна», а саме 14.11.2007 року під час роботи позивача під землею на глибині у шкідливих умовах праці під впливом шкідливих факторів виробничого середовища з ОСОБА_2 трапився нещасний випадок (обвал породи). 22.04.2008 року висновком МСЕК позивачу вперше була встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 10 % у зв`язку із нещасним випадком на виробництві. Таким чином, виконуючи свої трудові обов`язки, позивач зазнав ушкодження здоров`я та була встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 10%. У зв`язку з вищевикладеним позивач просить ухвалити рішення яким стягнути з ДП «Макіїввугілля» на користь ОСОБА_2 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків.
Позивач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду клопотання, в якому просив проводити розгляд справи у його відсутність, вказавши, що позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.56-57).
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.55), з заявами чи клопотаннями про неможливість розгляду у його відсутність до суду не звертався.
Враховуючи викладене, суд вважає за можливе провести заочний порядок розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини.
Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого не майнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи, до яких, зокрема, законодавцем віднесено визнання права.
Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до вимог ст.ст. 1, 3 частини 4 ст. 43, частин 1 та 2 ст. 46 Конституції України, Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість діяльності якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосила право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.
Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.
В період роботи на ВП «Шахта «Північна», а саме 14.11.2007 року під час роботи позивача під землею на глибині у шкідливих умовах праці під впливом шкідливих факторів виробничого середовища з ОСОБА_2 трапився нещасний випадок (обвал породи).
Факт пошкодження здоров`я позивача при виконанні своїх трудових обов`язків підтверджується актом №44 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, форми Н-1, затвердженим директором ВП «Шахта «Північна» 16.11.2007 року (а.с.10-11).
22.04.2008 року висновком МСЕК позивачу була встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 10 % у зв`язку із нещасним випадком на виробництві (а.с.12).
Приписами ст.12 Закону України «Про охорону праці» встановлено, що страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру є моральною шкодою потерпілого.
Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику по справах про відшкодування морального (не майнового) збитку» за змінами внесеними постановою Пленуму № 4 від 25 грудня 2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати не майнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Заподіяний моральний збиток відшкодовується тій фізичній особі, права якої були безпосередньо порушені неправомірними діями інших осіб.
Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров'я під час виконання трудових обов'язків.
Враховуючи особливості захисту здоров'я потерпілого, поряд із відшкодуванням матеріальної шкоди компенсується і моральна шкода за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. ( п. п. « е » п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності»).
При вирішенні питання про право позивача на відшкодування моральної шкоди суд виходить із вимог ст.ст. 21, 28, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» в їх сукупності, якими передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання втрати працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення їй втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної комісії (далі - МСЕК).
Відповідно до встановлених обставин суд приходить до висновку про те, що право на відшкодування завданої моральної шкоди виникло у позивача у 2008 році - з часу встановлення рішенням МСЕК втрати професійної працездатності.
Згідно зі ст. 4 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - Основи) - Основами передбачено відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків.
Нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть. ( ст. 14 Закону України « Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності »). Відповідно до Закону України від 23 лютого 2007 року № 717 - V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» виключені норми, що передбачають відшкодування Фондом моральної шкоди.
Виходячи з абзацу 9 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі № 1 - 32/2008 року від 08.10.2008 року, право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди, в зв'язку з внесеними змінами від 23.02.2007 року до Закону України №1105-ХІУ, реалізується відповідно до норм статті 1167 Цивільного кодексу України та статті 237-1 Кодексу законів про працю України, за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).
Судом встановлено, що ушкодження здоров'я позивача під час виконання трудових обов'язків спричинило йому моральні та фізичні страждання, а саме: відчуття сильного душевного хвилювання, загальний біль від отриманої травми. Таким чином, на протязі тривалого часу позивач переніс та терпів наслідки отриманої травми.
Між тим, Цивільним кодексом України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» не встановлено критерії визначення моральної шкоди в грошовому еквіваленті, не встановлено як мінімального, так і максимального розміру моральної шкоди.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань.
Отже, враховуючи характер і тривалість страждань позивача, стан його здоров'я, що також негативним чином вплинуло на його психічний стан, суд приходить до висновку про обґрунтованість суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.
Разом з цим відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, - у межах суми стягнення за один місяць, однак позивач просить стягнути на його користь відшкодування моральної шкоди, таким чином суд вважає за необхідне в цій частині відмовити.
Відповідно до ст.88 ЦПК України оскільки позовні вимоги позивача задоволено частково, а при зверненні до суду він був звільнений від сплати судового збору, тому з Державного підприємства «Макіїввугілля» на користь держави необхідно стягнути 1378 грн. судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 21, 22, 56, 66 Конституції України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 131, 209, 212-215, 224-225 ЦПК України, ст.ст. 116, 117 КЗпП України, Пленумом Верховного Суду України у Постанові №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди», Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійих захворювань, які спричинили втрату працездатності», Рішенням Конституційного Суду України у справі № 1 - 32/2008 року від 08 жовтня 2008 року, Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику по справах про відшкодування морального (не майнового) збитку», Законом України «Про охорону праці», суд
Позов задовольнити частково.
В решті заявлених позовних вимог відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Дарницького районного суду м. Києва протягом 10 днів з дня отримання його копії відповідачем.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини заочного рішення через Дарницький районний суд м. Києва.
СУДДЯ: О.М. КОЛЕСНИК