Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2073/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Іванова Л. А.
Доповідач Авраменко Т. М.
УХВАЛА

Іменем України

16.11.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Авраменко Т.М.,

суддів: Кіселика С.А., Суровицької Л.В.

секретар Гусак А.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виселення.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про виселення.

Зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4, яка 18 квітня 1991 року склала заповіт та заповіла йому все своє майно, в тому числі, квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 29 вересня 2015 року за ним визнано право власності на зазначену квартиру в порядку спадкування.

Він не може вселитись в належну йому квартиру, оскільки її займає відповідач, який в квартирі не зареєстрований, договір найму з ним не укладався, права користування квартирою він не має, але добровільно звільнити житлове приміщення не бажає.

Просив виселити відповідача зі спірної квартири без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 липня 2016 рокупозов про виселеннязадоволено. Суд дійшов висновку, що відповідач не має права користування спірною квартирою, він не є членом сім'ї власника квартири та проживає в ній без правових підстав.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові в повному обсязі. Зазначає, що рішення суду ухвалено у його відсутності, судову повістку ні він, ні його представник не отримували, в зв'язку з чим він був позбавлений можливості надати пояснення та захистити свої права в суді. Крім того, адвокат ВишняЧижова А.В., яка підписала позовну заяву, не надала документів, які б підтверджували її право на підписання позовної заяви від імені позивача.

В засіданні апеляційного суду відповідач та його представник підтримали апеляційну скаргу, а представники позивача просили відхилити апеляційну скаргу, оскільки рішення суду є законним.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_3 в порядку спадкування за заповітом є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1 державна реєстрація права власності здійснена 12 жовтня 2015 року (а.с.9,10-11).

Місце проживання в цій квартирі ні за ким не зареєстровано (а.с.12).

Місце проживання відповідача ОСОБА_2 зареєстровано в квартирі АДРЕСА_2 (а.с.22).

В засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 пояснив, що разом із колишнім власником квартири ОСОБА_4, яка померла 29 жовтня 2014 року, він проживав з 2006 року в належній їй квартирі. Зареєструвати з ним шлюб вона не захотіла, заповіту на його ім'я не зробила. Він має у власності двокімнатну квартиру, в якій зареєстровано його місце проживання, але фактично в ній проживає його син (а.с.139).

Під час розгляду 05 листопада 2014 року справи № 6-158цс14 Верховним Судом України висловлена така правова позиція: «Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї».

Таким чином, права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідним від права самого власника. Частина 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї , які припинили сімейні відносини з власником будинку( квартири), при умові збереження права власності на будинок ( квартиру) цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Виникнення права членів сім'ї власника житла на користування житлом та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника житла права власності на нього, а отже, з припиненням права власності особи на житлове приміщення члени його сім'ї також втрачають право користування цим приміщенням і підлягають виселенню за позовом нового власника.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Крім того, ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 14 вересня 2016 року скасовано рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 09 лютого 2015 року про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 2006 року до дня її смерті, а заява ОСОБА_2 про встановлення факту залишена без розгляду (а.с.143).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відсутність у відповідача права користування квартирою, власником якої є позивач і членом сім'їякого він не був і не є, та виселення його з квартири.

Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

Матеріалами справи підтверджується, що судову повістку про виклик до суду на 15 березня 2016 року, копію ухвали про відкриття провадження від 23 грудня 2015 року та копію позовної заяви з додатками на 12 арк. відповідач отримав під розписку 12 березня 2013 року (а.с.28-29).

Суд першої інстанції розглядав справу 15 березня 2016 року за участю представника позивача та представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Іващенка І.Ю., заслухавши їх пояснення, в розгляді справи за клопотання представника відповідача оголошено перерву до 12 квітня 2016 року (а.с.34-35), за клопотанням адвоката Іващенка І.Ю. в зв'язку з його зайнятістю в розгляді кримінальної справи в розгляді цивільної справи оголошено перерву до 21 квітня 2016 року, розгляд справи в цей день не відбувся.

06 червня 2016 року відповідач уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом Данилюк Н.В. (а.с.79-81), яка подала заяву про відкладення розгляду справи 07 червня 2016 року в зв'язку із її зайнятістю в цей день в розгляді іншої справи та необхідності ознайомлення з справою (а.с.76). Судом клопотання задоволено, оголошено перерву до 21 червня 2016 року (а.с.84). Відповідач ОСОБА_2 подав клопотання про відкладення 21 червня 2016 року розгляду справи в зв'язку з його станом здоров'я (а.с.86-87), клопотання задоволено, оголошено перерву до 04 липня 2016 року (а.с.90).

Відомості про вручення під розписку відповідачу або його представнику судової повістки про виклик до суду на 04 липня 2016 року матеріали справи не містять.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції порушив вимоги процесуального законодавства щодо належного повідомлення відповідача та його представника про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань (ч.2 ст.308 ЦПК України).

Суд першої інстанції в рішенні врахував заперечення представника відповідача на позов, які він озвучив в судовому засіданні 15 березня 2016 року, нових доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції про задоволення позову, відповідач не надав ні до апеляційної скарги, ні в засідання апеляційного суду.

По суті позовних вимог суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та правовідносинам, які виникли між сторонами, дав правильну юридичну оцінку. З урахуванням того, що за наслідком розгляду даної справи за участю відповідача та його представника результат по суті не зміниться, апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про відсутність повноважень адвоката Вишні-Чижової Г.В. на підписання позовної заяви. Підписуючи позовну заяву позивача ОСОБА_3 18 грудня 2015 року (а.с.18-19), адвокат Вишня-Чижова Г.В. діяла на підставі нотаріально посвідченої довіреності (а.с.3) та договору укладеного в інтересах ОСОБА_3 на захист його інтересів в суді при розгляді позовної заяви про усунення перешкод в користуванні та виселення з усіма правами, які передбачені ст.ст.27,31 ЦПК України з правом підпису позовної заяви (а.с.8) без обмеження її прав на вчинення окремих процесуальних дій, що відповідає вимогам ч.4 ст.42, ч.2 ст.44 ЦПК України.

В межах доводів апеляційної скарги підстав для зміни або скасування рішення суду не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307,ст.308, п.1 ч.1 ст.314,ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 04 липня 2016 рокузалишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

судді: С.А.Кіселик

Л.В.Суровицька