УХВАЛА

іменем україни

15 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

ЧерненкоВ.А., ШтеликС.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що в її власності знаходиться жилий будинок АДРЕСА_1. Власником сусіднього домоволодіння АДРЕСА_1 була ОСОБА_6, яка ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла.

У червні 2013 року відповідачі, які проживають за вищезазначеною адресою, збудували залізобетонний паркан висотою більш ніж 2 м на відстані 0,35-0,4 м від будинку позивача, при цьому зламали водостічну систему на території її будинку, затемнивши парканом вікно однієї із кімнат будинку та сад.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_3 просила зобов'язати відповідачів усунути перешкоди в праві користування власністю шляхом зобов'язання ОСОБА_7, ОСОБА_5 перенести залізобетонний паркан довжиною 42,6 м на відстань, не менше 1 м від стіни її жилого будинку; стягнути із ОСОБА_7, ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 10 тис. грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 1 жовтня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Усунуто ОСОБА_3 перешкоди у користуванні будинком, розташованим за адресою:

АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_7, ОСОБА_5 перенести залізобетонну огорожу довжиною 42,6 м на відстань, не менше одного метра від стіни вказаного житлового будинку. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 грудня

2015 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Отже, судові рішення в частині відшкодування шкоди не оскаржуються, тому у касаційному порядку не переглядаються (ч. 2 ст. 335 ЦПК України)

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі при будівництві залізобетонної огорожі порушили будівельно-технічні норми, збудували залізобетонний паркан на відставні 1 метр від житлового будинку позивачки, що призвело до порушення інсоляції однієї із кімнат житлового будинку позивачки.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що між сусідніми домоволодіннями позивачки та відповідачів не установлено межі земельних ділянок, і до компетентного органу з приводу їх визначення сторони не звертались. При цьому послались на те, що позивачкою не надано доказів на підтвердження тих обставин, що відповідачі встановили паркан з порушенням межі її земельної ділянки та чинять їй перешкоди у здійсненні права користування земельною ділянкою та житловим будинком.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20 грудня 2008 року власником Ѕ частини домоволодіння № АДРЕСА_1, є

ОСОБА_3

Згідно з договором купівлі-продажу від 13 травня 2003 року власником житлового будинку АДРЕСА_1, була ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Відповідно до листа Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 19 вересня 2015 року з заявою про прийняття або відмову від спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Спадкова справа не заводилась.

Користувачами житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_5, ОСОБА_4, які зареєстровані за вказаною адресою.

Згідно з інженерно-технічним висновком за результатами обстеження земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 відсутність достатньої величини проходу між західним фасадом житлового будинку літ. А-1 та огорожею земельної ділянки не дає можливості домоволодільцям належним чином обслуговувати будівлю. Реальне положення західної межі земельної ділянки обстеженого землеволодіння суперечить вимогам будівельних норм та правил (згідно з п. 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 року № 44, «для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати і не менше 1,0 м.

Суцільна бетонна огорожа поблизу віконного прорізу в стіні західного фасаду жилого будинку літ. А-1 порушує інсоляційний режим жилої кімнати 1-4.

Вимоги про встановлення меж земельних ділянок позивачем не заявлялись та не були предметом розгляду районного суду. Проте апеляційний суд в основу свого рішення суду зазначив саме не вирішення між сторонами земельного спору і підставою позову було не ст. 152 ЗК України, а норми ЦК України про захист права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення спору і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

На обґрунтування своїх доводів ОСОБА_3 посилалась на те, що в червні 2013 року відповідачі без її згоди на межі між суміжними земельними ділянками побудували залізобетонний паркан, висотою більше ніж 2 м., який розташований на відставні менше ніж 1,0 м від належного їй житлового будинку № 29. Залізобетонний паркан було збудовано з порушенням технічно-будівельних норм, що призвело до порушення режиму освітлення однієї із кімнат її житлового будинку. На підтвердження зазначених обставин посилалась на пояснення свідків та інженерно-технічний висновок й фототаблицю.

Згідно зі ст. ст. 303, 304 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У порушення вимог ст. ст. 11, ст. 179, 303, 315 ЦПК України апеляційний суд вийшов за межі позовних вимог, не дослідив факти, якими обґрунтовувались заявлені вимоги, рішення суду першої інстанції по суті не переглянув, спір не вирішив, у рішенні не навів мотивів відхилення зазначених доводів.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, рішення апеляційного суду в частині позовних вимог про усунення перешкод у користуванні власністю не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для її скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 грудня

2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністюскасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф.Хопта

В.А.Черненко

С.П.Штелик