УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Фаловської І.М., Ткачука О.С.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Надра» в особі відділення №1516 про стягнення грошового внеску на депозитний рахунок та відсотків за користування грошовими коштами, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 червня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 09 вересня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») в особі відділення №1516 неповернуту суму вкладів, нарахованих та невиплачених відсотків у загальному розмірі 16 309,56 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України еквівалентно 363 376 грн 99 коп., та 5 458,38 євро, що згідно офіційного курсу Національного банку України еквівалентно 130 127 грн 77 коп. Позовні вимоги мотивовані тим, що між ним та відповідачем укладені договори строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлені в рамках пакету послуг ПУ «Семейный», відповідно до яких він передав банку грошові кошти, а саме: 7 000 доларів США згідно договору від 20 червня 2014 року, 3 000 євро згідно договору від 23 червня 2014 року, 2 000 євро згідно договору від 25 червня 2014 року, 4 000 доларів США згідно договору від 26 червня 2014 року, 3 000 доларів CША згідно договору від 27 червня 2014 року, 200 доларів США згідно договору від 16 вересня 2014 року, 455,79 доларів США згідно договору від 27 жовтня 2014 року та 200 доларів США згідно договору від 27 жовтня 2014 року. Посилаючись на те, що ПАТ «КБ «Надра» у визначені договором строки відмовляється повернути суму вкладу та нараховані за користування ним проценти, просив позов задовольнити.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09 вересня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

ОСОБА_4, не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом першої інстанції повно встановлені фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів та вірно застосовані норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що позивач звернувся до банку із заявами про повернення вкладів під час дії тимчасової адміністрації, під час дії якої, відповідно до п. п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку не здійснюється.

При цьому зазначив, що задоволення вимог вкладників банку здійснюється в порядку, визначеному ч. 1 ст. 26 вказаного закону.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року № 6-2001цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для всіх судів України.

Таким чином, при вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Враховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 червня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 09 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
І.М. Фаловська
О.С. Ткачук