Справа № 286/3034/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Невмержицького С. С.

з секретарем Аврамчук Л. В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи Стельмах Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Овручі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в інтересах малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, третя особа Орган опіки та піклування Овруцької районної державної адміністрації про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої малолітньою особою, , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих малолітньою особою, посилаючись на те, що 11.08.2016 року, близько 17 години, в АДРЕСА_1 син відповідача малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуваючи в приміщенні будинку, здійснив крадіжку грошових коштів в сумі 7500,00 грн., які належали ОСОБА_1, чим останній завдано матеріальних збитків на вказану суму. Грошові кошти в сумі 2300 грн. було повернуто ОСОБА_1 Загальна сума завданих крадіжкою збитків складає 5200,00 грн., крім того,позивач просить стягнути з відповідача 2000,00 грн. моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач заявлений нею позов повністю підтримала.

Відповідач та її представник щодо задоволення позову заперечили та просять суд відмовити в його задоволенні.

Представник третьої особи щодо задоволення позову не заперпечує.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, перевіривши та дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного висновку.

Згідно матеріалів кримінального провадження № 0000581 від 13.08.16 року досудовим слідством встановлено, що 12.08.2016 року до Овруцького ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області звернулась ОСОБА_1 із заявою про те, що 11.08.2016 року, близько 17 години в АДРЕСА_1, невстановлена особа, перебуваючи в приміщенні будинку за місцем її проживання, таємно викрала належні останній грошові кошти в сумі 7500,00 грн.

Відомості по даному факту внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000581, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

Також досудовим розслідування встановлено, що крадіжку грошових коштів здійснив малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який у вказаний період часу перебував разом з бабусею ОСОБА_6 в будинку ОСОБА_1.

12.08.2016 року у ОСОБА_6 вилучено грошові кошти в сумі 2300 грн., які повернуто ОСОБА_1.

Оскільки малолітній ОСОБА_5 не підлягає кримінальній відповідальності, кримінальне провадження за даним фактом закрито в звязку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України (а.с.7).

В судовому засіданні мати та бабуся малолітнього ОСОБА_5 не заперечують факт крадіжки грошей останнім у ОСОБА_1 в сумі 2300 грн. , а щодо викрадення решти грошей дитиною заперечують, так як позивач виявила бажання скористатись ситуацією щоб збагатитись за їх рахунок.

В судовому засіданні позивач підтвердила, що в неї малолітнім ОСОБА_5 11.08.2016 року, в період часу з 15.00 год. по 17.00 год., було викрадено гроші в сумі 7500 грн.. Наявність вказаної суми підтверджує банківськими чеками від 27.07.16 р. та від05.08.16 р. про отримання нею заробітної плати та відпускних в сумі 5310 грн. (а.с.16). Також наявність у позивачки коштів в сумі 7500 грн. підтвердила у судовому засіданні свідок ОСОБА_7, яка 11.08.16 року біля дев»ятої години заходила до ОСОБА_1 щоб забрати борг 500 грн., і остання при ній перераховувала гроші, які вона зберігала в кордонній коробці з під іграшок . Під час досудового розслідування ОСОБА_6 визнавала викрадення її онуком 7500 грн. про що написала розписку в якій зобов»язувалась повернути позивачці 5200 грн. (а.с.17), а підчас судового розгляду даної справи пояснила, що вказану розписку вона написала під тиском працівників поліції. Крім того малолітній ОСОБА_5 пояснив в судовому засіданні , що він 11.08.2016 року з квартири ОСОБА_1, а саме з другої кімнати де сам грався, забрав усі гроші які знаходились у коробці з під конструктора , точну суму назвати не може. Тому суд до пояснень свідка ОСОБА_8 та відповідача ОСОБА_2, даних ними в частині не визнання розміру завдання крадіжкою збитків відноситься критично , так як вони спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами і розцінює їх як намагання уникнути відшкодування в повній мірі завданих крадіжкою матеріальних збитків .

За ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв'язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди.

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода , завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За правилами ч.1 ст.1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.

Вимоги позивача про відшкодування збитків до батьків малолітньої особи є законними та ґрунтуються на положеннях ст.1178 ЦК України, оскільки відповідач не довела, що завдана шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення нею від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.

За таких обставин, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та взаємозв'язку, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до роз'яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При з'ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Згідно досліджених у судовому засіданні доказів , факт викрадення 11.08.16 року у позивача малолітньою особою коштів в сумі 7500 грн. мав місце. Вказані гроші позивач збирала на проведення ремонту квартири, тому для обміру кількості потрібних шпалер, які потрібні для ремонту і покликала ОСОБА_6. Так як коти були викрадені, потім частково повернуті, у ОСОБА_1 виникли труднощі з ремонтом квартири, внаслідок чого позивачу потрібно було вживати додаткових заходів на відновлення матеріального та морального стану.

Суд, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, вважає, що моральна шкода має бути компенсована відповідачем позивачу, частково в розмірі 520 грн. а не 2000 грн., як вимагає ОСОБА_1.

Згідно п.6 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі звільняються від сплати судового збору у справах про відшкодування матеріальних збитків завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ч.3 ст. 88 ЦПК України у разі якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь держави, тому суд приходить до висновку про необхідність зобов'язати відповідача сплатити судовий збір в розмірі 1102,40грн..

Керуючись ст.ст.22,1166,1167, 1178 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 матеріальні збитки в сумі 5200,00 грн. та моральну шкоду в сумі 520 грн.

В задоволенні решти вимог позивача відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1102,40грн.. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Житомирської області через Овруцький районний суд Житомирської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С. С. Невмержицький