Справа №705/862/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2016 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області, в складі:

головуючого судді Білик О.В.

за участю секретаря судового засідання Дехканбаєвої О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умані цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

04 лютого 2016 року до суду надійшла позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 36960 грн. 59 коп., у якій зазначено, що 30 грудня 2008 року ОСОБА_1 стала клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк» ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписавши анкету заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», згідно якої отримала кредит у розмірі 7300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, підтверджується підписом у заяві.

При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України (договір приєднання).

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5 «Правил користування платіжною карткою».

Пунктом 5.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невідємних частин договору.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 6.6 Умов надання банківських послуг, - у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку.

Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 6.7 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідно до п.8.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

Відповідно до п. 6.4 «Умов та правил надання банківських послуг», за незгодою зі зміною Правил та/або "Тарифів Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/позичальник зобов'язується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість.

На підставі п. 5.3 "Умов та правил надання банківських послуг", банк має право на зміну тарифів, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, а також інших умов обслуговування рахунків.

Відповідно до п. 5.7 "Правил користування платіжною карткою", банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором.

Відповідно до п. 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Свої зобовязання по сплаті кредиту відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконувала та станом на 31.12.2015 має заборгованість в сумі 36960 грн. 59 коп., яка складається з: 7292 грн. 77 коп. - заборгованість за кредитом; 25019 грн. 70 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2650 грн. 00 коп. - заборгованості за пеню та комісію, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. - штраф (фіксована частина); 1748 грн. 12 коп. - штраф (процентна складова).

На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає.

На підставі вищевикладеного просять суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 36960 грн. 59 коп. за кредитним договором № б/н від 30.12.2008 та 1378 грн. судового збору.

22.03.2016 представник ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним.

Зустрічну позовну заяву мотивує тим, що п.2 ст.208 ЦК України, передбачено, що правочин вчинений між юридичною та фізичною особами обовязково повинен бути вчинений в письмовій формі. Статтею 207 ЦК України передбачено вимоги до письмової форми правочину. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Банк не надав до суду жодного документу, в якому було б зафіксовано зміст вчиненого правочину між банком та позивачем, як сторонами правочину.

Крім цього, відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства та скріплюється печаткою. Банк являється юридичною особою, однак не надав жодного документу, який був би підписаний ОСОБА_1 та уповноваженою Банком на це особою. Анкету, яку подала ОСОБА_1 до банку, підписано позивачем по зустрічному позову та менеджером банківського обслуговування, який невідомо на підставі яких документів діяв. Печатка на анкеті не банку, а центрального Уманського відділення, яке саме по собі не являється юридичною особою. Стороною за кредитним договором є банк, а не кредитне управління (відділ) банку або інший його структурний підрозділ. У разі порушення цієї умови договір, укладений структурною одиницею банку від свого імені, може бути визнаний недійсним. Кредитний договір має бути підписаний повноважними особами сторін, які його укладають. Вказує, що в позовній заяві банк стверджує, що кредитний договір складається із заяви позичальника та умов надання банківських послуг (далі Умови), при цьому копії Умов, підписаних саме ОСОБА_1 до суду банк не надав. В додатках є Умови, підписані головою правління банку ОСОБА_3, із чого слідує, що з цими умовами ознайомився саме ОСОБА_3, а не позивач за зустрічним позовом. З цього випливає, що банк, надаючи кредитні кошти не дотримався основної вимоги підписання договору не надав можливості іншій стороні в повній мірі ознайомитись з умовами.

Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Вважає, що ці вимоги передбачають обовязковість укладання кредитного договору в письмовій формі та що цією статтею прямо передбачено недійсність кредитного договору в разі недотримання письмової форми, такий правочин є недійсним автоматично відповідно до ст.215 ЦК України. При недотриманні письмової форми кредитного договору наступають наслідки, передбачені ст.216 ЦК України, якою передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Зазначає, банк в позовній заяві стверджує, що кредитний договір складається із заяви та умов надання банківських послуг, що суперечить закону.

Вказує, що відповідно до ч.3 ст.3 ЗУ «Про звернення громадян» - заява, це звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів. А в матеріалах справи знаходиться анкета позивача, яку банк називає заявою про надання кредиту. В даній анкеті внесені тільки анкетні данні її довірителя і немає жодного слова, де ОСОБА_1 просить надати їй кредитні кошти.

Зазначає, що в анкеті вказана базова процентна ставка 3%, з якою ОСОБА_1 погоджувалась, проте в розрахунку заборгованості, наданому банком суду, відображено всі грошові дії по кредиту, починаючи з 30.12.2008, відсоткова ставка по якій здійснювались нарахування відсотків становить 36%, тому не зрозуміло відповідно до якого документа відсоткова ставка збільшилась з 3% до 36%, якщо ОСОБА_1 не погоджувала з банком умови на таку відсоткову ставку.

Крім того вказує, що в анкеті наданій ОСОБА_1 до банку, неодноразово відмічено, що їй надається споживчий кредит, а тому правовідносини, які виникли між сторонами, повинні регулюватись в першу чергу ЗУ «Про захист прав споживачів».

Посилається на те, що Верховний Суд України в постанові №5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказує: (п.14) «При вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, зокрема ЦК (ст.ст.215, 1048-1052, 1054-1055). Зокрема, кредитний договір обовязково має укладатись у письмовій формі (ст.1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його нікчемністю».

Тому відповідно до п.5 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» заборонено встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання ним зобовязань за договором, тобто банк мав право нарахувати штрафні санкції та відсотки не більше ніж 3646,38 грн.

Відповідно до заяви-анкети, заборгованість вважається простроченою через 120 днів з моменту отримання кредитних коштів. В анкеті в графі «термін дії кредиту» відомості про надання кредиту взагалі відсутні. Навіть якщо рахувати по максимальному терміну дії кредиту, що надається «ПриватБанком», а саме 12 місяців, то перебіг позовної давності починається з 30.12.2009, проте банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості лише в 2016 році, чим порушив строк позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1, 5 ст.261 ЦК України).

Вказує, що у заяві позичальника від 30 грудня 2008 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. На офіційному сайті «ПриватБанку» ознайомившись з умовами надання банком послуг, положення про збільшення позовної давності відсутні.

На підставі вищевикладеного просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог за первісним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, застосувати строки позовної давності та визнати вказаний позов таким, що поданий з порушенням строків позовної давності. Зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору №б/н від.30.12.2008 недійсним та скасувати заборгованість по вказаному договору.

Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк», він же представник відповідача по зустрічному позову в судове засідання не зявився, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.

Представник відповідача ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2, вона же представник позивача за зустрічним позовом в судове засідання не зявилась, звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі.

Відповідач ОСОБА_1, вона же позивач за зустрічним позовом в судове засідання не зявилась, про причину не явки суду не повідомила, була належним чином повідомлена про день та час розгляду справи рекомендованим листом.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає до задоволення, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до умов укладеного договору № б/н від 30.12.2008 ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 7300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України (договір приєднання).

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонгується на такий же термін.

Дані про звернення з заявою про припинення дії договору в матеріалах справи відсутні, а тому суд вважає, що строк дії договору був пролонгований.

Відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушені позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову.

В судовому засіданні встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором, але відповідач свої зобовязання по сплаті кредиту виконала не належним чином та станом на 31.12.2015 має заборгованість в сумі 36960,59 грн., яка складається з: 7292,77 грн. - заборгованість за кредитом; 25019,70 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2650,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1748,12 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до положень ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням проведеним належним чином.

Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

В звязку з тим, що відповідач ОСОБА_1 свої зобовязання по договору кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку належним чином не виконала, заборгованість в сумі 36960,59 грн. підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Також на підставі ст.88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн., сплаченого позивачем при подачі позову до суду.

Щодо вимог поданого зустрічного позову суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Так, з матеріалів справи вбачається, що договір кредиту між сторонами було укладено 30 грудня 2008 року строк дії кредитної картки до серпня 2016 року.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 19 березня 2014 року (справа № 614 цс 14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Згідно ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.3 ст.264 ЦК України).

Відповідачем були вчинені дії, що свідчать про визнання ним свого боргу перед банком. Так, згідно виписки по особовому рахунку, ОСОБА_1 неодноразово здійснювала погашення заборгованості, останнє з яких було внесено 30.09.2013. Згідно матеріалів справи ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача 04.02.2016, а тому трирічний строк позовної давності не був порушений позивачем.

Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України правочин є недійсним, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, тому сторони не вправі вимагати одна від одної його виконання.

Відповідно до положень Цивільного кодексу України встановлюються такі види недійсних правочинів:

1) вчинений з порушенням обовязкової письмової та нотаріальної форми (ст.ст.218, 219, 220 ЦК України);

2) вчинений малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності (ст.221 ЦК України);

3) вчинений у випадках, передбачених законом, без дозволу органу опіки та піклування (ст.224 ЦК України);

4) вчинений недієздатною фізичною особою (ст.226 ЦК України);

5) правочин, що порушує публічний порядок (ст.228 ЦК України);

6) удаваний правочин (ст. 235 ЦК України).

Виходячи зі змісту зустрічної позовної заяви підставою для визнання кредитного договору недійсним є вчинення з порушенням обовязкової письмової форми (укладення кредитного договору у формі договору приєднання) та не відповідність договору вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до матеріалів справи, укладення кредитного договору між сторонами здійснювалося за принципом укладення між банком і клієнтом договору приєднання, тобто підписанням заяви позичальник приєднався до запропонованих банком умов договору, закріпленим в Умовах та Тарифах, що не суперечить положенням ч.1 ст.634 ЦК України.

У відповідності до положень ст.207 ЦК України правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони, тобто дана стаття не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби звязку, наприклад електронний. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. З цього суд приходить до висновків, що договір між сторонами був укладений у письмовій формі.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що сторони погодили положення кредитного договору з усіх істотних умов договору, обумовили обсяг взаємних прав та обовязків, обсяг відповідальності за порушення умов договору тощо.

Таким чином, твердження представника позивача в зустрічному позові про недійсність кредитного договору від 30.12.2008 не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, а тому в задоволені вимоги про визнання недійсним кредитного договору від 30.12.2008 слід відмовити.

Суд вважає також безпідставним посилання представника ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2 на порушення Банком п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідно до положень вищевказаної статті несправедливими умовами договору є встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов'язань за договором.

Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Зі змісту вищевказаної статті випливає, що законодавець розрізняє два різні незалежні один від одного види правових наслідків порушення цивільно-правового зобов'язання: неустойку і відшкодування шкоди.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

З вищевикладеного випливає, що пеня за своєю природою є мірою цивільно-правової відповідальності, а не компенсацією.

Не можуть бути покладені в основу судового рішення також твердження представника ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2 про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» неправомірно в односторонньому порядку змінює тарифи та умови кредитування.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, а також умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно Умов та Правил надання банківських послуг банк має право :

- здійснювати зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за винятком випадків зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема у виписці по Картрахунку згідно з п. 4.9. цього Договору. Якщо протягом 7 днів Банк не одержав повідомлення від Клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що Клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку Кредиту (кредитного ліміту) Банк залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням Банку та без попереднього повідомлення Клієнта (п.5.3).

З вищевказаними умовами відповідач, вона же позивач по зустрічному позову ОСОБА_1, погодилася, що підтверджується її підписом на кредитному договорі, з повідомленням про незгоду з запропонованими банком умовами договору або розірвання договору кредиту, до цього часу не зверталася.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

З вищевикладеного вбачається, що тлумачення умов договору не є способом захисту цивільних прав та інтересів, а тому у задоволенні цієї вимоги слід відмовити.

Суд залишає без задоволення позовні вимоги по зустрічному позову виходячи із недоведеності таких вимог позивачем (тобто відмовляє по суті позову).

На підставі викладеного та керуючись ст.207, ч.2 ст.215, ст.256, ч.1 ст.264, ст.549, ст.526, ст.527, ст.530, ст.599, ч.1 ст.611, ст.626, ст.627, ст.628, ст.629, ч.1 ст.634, ч.1 ст.638, 1049, 1054 ЦК України, ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст.ст.8, 10, 11, 15, 60, 88, 212, 213, 215, 223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» , рах. № 3111, МФО 305299 заборгованість за кредитним договором б/н від 30 грудня 2008 року в сумі 36960 (тридцять шість тисяч девятсот шістдесят) грн. 59 коп.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» , рах. № 3111, МФО 305299, судові витрати в розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень судового збору.

В зустрічному позові ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В.Білик