Апеляційний суд Житомирської області
Справа №292/108/15-ц Головуючий у 1-й інст. Кулик П.О.
Категорія 30 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Заполовського В.Й., Шевчук А.М.

з участю секретаря Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 22 липня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з названим позовом. В обґрунтування вимог зазначав, що 11.03.2015 року внаслідок необережного поводження з вогнем ОСОБА_2, було знищено належне йому сіно - близько семи тон. Уточнивши в ході розгляду справи позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на свою користь заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 9 000 грн. та 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Червоноармійського районного суду Житомирської області від 22 липня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 3800 грн., 1000 грн. моральної шкоди та 487,20 грн. понесених позивачем судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що рішення суду є необ'єктивним, ухваленим без належного дослідження доказів і фактів. Наголошує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, якими б було встановлено, що саме неправомірними та винними діями відповідача заподіяно шкоду позивачу. Вважає, що позивачем не було забезпечено заходи пожежної безпеки для збереження сіна, та як наслідок не з вини ОСОБА_2 сталося його загорання, а лише через незалежні від нього обставини. Також вважає, що позивачем не надано жодного доказу про фактичні витрати, понесені ним у зв'язку із знищенням майна. Звертає увагу, що оскільки в ході розгляду справи не встановлено протиправної поведінки ОСОБА_2, а позивачем не надано доказів про заподіяну йому матеріальну шкоду, то відсутні правові підстави для задоволення позову про стягнення моральної шкоди.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер /а.с.98/. Після його смерті спадщину прийняла його дочка ОСОБА_4, яка судом апеляційної інстанції відповідно до ст. 37 ЦПК України залучена до участі у справі в порядку процесуального правонаступництва як спадкоємець позивача. ОСОБА_4 просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Актом про пожежу від 12 березня 2015 року підтверджується, що 11 березня 2015 року о 16год. 10хв. внаслідок необережного поводження з вогнем гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який спалював суху траву, виникла пожежа, внаслідок якої в АДРЕСА_1 було знищено вогнем сіно, належне позивачу /а.с.5/.

З висновку про результати розгляду звернення громадян Червоноармійського РВУ МВС України в Житомирській області від 19.03.2015 року вбачається, що 11.03.2015 року ОСОБА_2 спалював суху траву, внаслідок чого загорілася скирта сіна, що належала ОСОБА_1/а.с.6/.

Головний інспектор Червоноармійського РС Управління ДСНС України у Житомирській області, майор служби цивільного захисту ОСОБА_6, допитаний судом першої інстанції як свідок, пояснив, що на наступний день після пожежі він прибув на її місце, склав звіт та акт про пожежу, сфотографував місце пожежі. Огляд місця пожежі та складання документів проводив у присутності потерпілого ОСОБА_1 та особи, з вини якої загорілася скирта ОСОБА_2 та зазначив в акті, що причиною пожежі є необережне поводження з вогнем ОСОБА_2

У звіті про причину виникнення пожежі відображено пояснення ОСОБА_2, який вказав, що він підпалив на своєму городі суху траву, але зірвався сильний вітер і трава почала горіти в сторону копиці сіна ОСОБА_1 від чого вона й загорілася /а.с.26/.

Таким чином судом першої інстанції встановлено вину відповідача у заподіянні шкоди позивачу і відповідач не спростував тієї обставини, що саме його дії призвели до пожежі, внаслідок якої було знищене належне позивачу сіно.

А тому доводи відповідача, наведені в апеляційній скарзі, про те, що в матеріалах справи не має жодного доказу, яким було б встановлено неправомірні дії та вина відповідача в заподіянні шкоди позивачу, є безпідставними.

Окрім того ст.77-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення заборонено самовільне випалювання рослинності або її залишків без відповідного дозволу.

Довідкою виконкому Кулино-Гутської сільської ради Червоноармійського району Житомирської області встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 у своєму домашньому господарстві тримає одного коня, одну телицю старше двох років, одну свиню та домашню птицю /а.с.9/.

Із пояснень свідків, допитаних в судовому засіданні, суд першої інстанції встановив, що розмір скирти, пошкодженої вогнем становив 6м. довжиною, 3м. шириною та 3м. висотою. Вказані обставини відповідачем не спростовані.

Для визначення маси сіна судом використано формулу обліку сіна, наведену у Довіднику по заготівлі і зберіганню кормів, видавництво Урожай, 1989р. /а.с.37/ та встановлено, що маса сіна дорівнює 38 центнерів. Вказаний розрахунок також ніким не спростований.

Щодо вартості сіна за один центнер, то з матеріалів справи вбачається, що сторонами надавались відповідні довідки. Так, довідкою СТОВ „Зоря Полісся" від 05.06.2015 року, наданою відповідачем, підтверджується, що собівартість одного центнера складає 50грн. /а.с.51/, довідкою ФГ „Агромита" від 23.04.2015 року, наданою позивачем, підтверджується, що вартість заготовленого сіна станом на 01.01.2015 року становить 150грн. за центнер /а.с.10/. Проте, для обрахунку вартості сіна суд першої інстанції обгрунтовано взяв довідку із СТОВ „Полісся" с. Очеретянка, зазначивши, що воно найбільш географічно наближене до с. Чернявка Червоноармійського району, згідно якої один центнер сіна станом на 01.03.2015 року реалізовувався по ціні 100грн./а.с.71/. Зазначену довідку надав відповідач, з цією ціною погодився і позивач.

А тому доводи, наведені в апеляційній скарзі, що суд поклав в основу рішення довідку СТОВ "Полісся" с. Очеретянка, яка не має відношення до с. Чернявка, де відбулась пожежа, є безпідставними.

Доводи представника відповідача в суді апеляційної інстанції про те, що СТОВ „Полісся" всього на 4 км. знаходиться ближче до с. Чернявка, ніж СТОВ „Зоря Полісся", а тому можна було б взяти для розрахунку довідку цього товариства про вартість сіна 50грн. за центнер, є безпідставними, оскільки суд обгрунтував у рішенні чому він надав перевагу одним доказам і відхилив інші.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що вартість пошкодженого та знищеного сіна становить 3800грн. (38ц.х100грн.=3800грн.).

Окрім того представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції пояснив, що його батько пропонував позивачу врегулювати справу мирним шляхом, зобов'язуючись відшкодувати заподіяну шкоду у розмірі 6 тис. грн., проте позивач не погодився. Після того як родичі вмовили позивача на отримання цієї суми, відповідач змінив свою пропозицію та пропонував уже 3 000грн., на які позивач знову не погодився. Наведене свідчить про те, що відповідач визнав свою вину та самостійно приблизно оцінив заподіяну шкоду.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що діями відповідача позивачу було заподіяно моральну шкоду, яку, ураховуючи принцип розумності та справедливості, обгрунтовано визначив у розмірі 1000грн.

Враховуючи обставини справи, вік позивача, у якому він працював та доглядав підсобне домашнє господарство, та факт знищення кормів, на які він розрахував, утримуючи коня та велику рогату худобу, колегія суддів вважає, що доводи в апеляційній скарзі, що потерпілим не зазначено які моральні страждання та у зв'язку з чим він їх поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації, є безпідставними.

Відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Крім того, рішення повинно бути і справедливим.

Справедливе рішення - це рішення , яке є правильним по суті і по формі вирішення справи і відповідає як правовим нормам так і моральним принципам.

На підставі зазначеного, враховуючи, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним і обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 209,218,303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 22 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді