У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Буцяка З.І., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 05 травня 2016 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" до ОСОБА_2, фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 05 травня 2016 року позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" до ОСОБА_2, фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про відшкодування шкоди задоволено частково.

Стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" суму страхового відшкодування у розмірі 20 939,09 грн.

Стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" судові витрати в сумі 243,60 грн.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на його незаконність, оскільки судом не враховано, що на момент ДТП ОСОБА_2 керував належним йому автомобілем НОМЕР_1 з напівпричепом VANHOOL, д.н. ВК142ХХ, який є єдиним механічним транспортним засобом - сідельний автопоїзд відповідно п. 28, 35,38 розділу 3 Державного стандарту України ДСТУ 2984-95 та п. 1.10 Правил дорожнього руху, який складається з сідельного тягача та сідельного напівпричепа.

Вказує, що і тягач і напівпричеп були застраховані в Страховій компанії «Провідна» з лімітом відповідальності по 50 000 грн. за кожним полісом на загальну суму 100 000, 00 грн., однак позивач виплативши потерпілій стороні страхове відшкодування в сумі 70 939,09 грн., в подальшому звернувся до страхової компанії про відшкодування лише 50 000,00 грн., тобто ліміту страхового відшкодування по полісу на напівпричеп.

Доказів відмови Страхової компанії «Провідна» провести повне відшкодування страхового випадку, позивачем не надано, оскільки таких вимог до страхової компанії останній не заявляв, а суд таких доказів також не витребував.

Вказує, що суд безпідставно відмовив в задоволенні його заяви про застосування строків позовної давності, оскільки позивач достовірно знав, що ОСОБА_2 працює в нього за трудовим договором, що підтверджується виплаченим 07 лютого 2013 року страховим відшкодуванням на підставі поданих останнім документів, однак з позовом до суду звернувся лише 14 березня 2016 року, тобто поза межами трирічного строку.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції правильно виходив з того, що внаслідок ДТП, що сталася з вини ОСОБА_2, який перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 було пошкоджено автомобіль «Iveco Daily», державний номерний знак НОМЕР_2, застрахований у ПАТ «СК « Брокбізнес», яке на виконання умов договору добровільного страхування транспортного засобу від 13 жовтня 2011 року, виплатило потерпілому страхове відшкодування в розмірі 70 939,09 грн., та дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача різниці страхового відшкодування в сумі 20939,09 грн.

На підтвердження такого висновку в рішенні наведені відповідні мотиви та докази з якими погоджується і колегія суддів.

У відповідності зі ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року (з подальшими змінами та доповненнями) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо дорожньо-транспортна пригода сталася за участю декількох транспортних засобів, що перебували у з'єднанні між собою (у складі одного транспортного составу або під час буксирування із застосуванням жорсткого зчеплення чи з частковим навантаженням буксируваного транспортного засобу на платформу або на спеціальний опорний пристрій), виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком, який уклав договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо тягача, а в разі якщо цей тягач незабезпечений, регламентна виплата здійснюється МТСБУ.

Статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що причіп це транспортний засіб без власного джерела енергії, пристосований для буксирування автомобілем.

Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями) також передбачено, що причіп - транспортний засіб, призначений для руху тільки в з'єднанні з іншим транспортним засобом. До цього виду транспортних засобів належать також напівпричепи і причепи-розпуски.

В даному випадку, судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок взаємодії напівпричепа VANHOOL, д.н. ВК142ХХ (застрахований ПрАТ "Страхова компанія "Провідна") який був у з'єднанні із автомобілем НОМЕР_1 та автомобіля «Iveco Daily» в результаті чого останьому було заподіяно матеріальну шкоду.

Згідно із ст. 22.1 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що оскільки причіп є транспортним засобом без власного джерела енергії і здійснював рух лише за допомогою тягача, а саме автомобіля, тому і виплата страхового відшкодування повинна здійснюватися страховиком, який уклав договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо зазначеного автомобіля в межах ліміту відповідальності.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги проте, що ліміт відповідальності має складати 100 000 грн. відповідно до обох страхових полісів не заслуговують на увагу.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги проте, що позивачем пропущено строк позовної давності, який має обчислюватись з моменту здійснення виплати страхового відшкодування з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач 17 січня 2015 року звернувся до суду із позовними вимогами до винної у ДТП особи водія ОСОБА_2 відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» .

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Установлено, що ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» на користь ТОВ «Троянда» було сплачено вартість відновлювального ремонту транспортного засобу в сумі 70 939,09 грн.

Цивільно-правову відповідальність ФОП ОСОБА_1 транспортних засобів (тягач і напівпричеп) на час вчинення ДТП було застраховано ПрАТ « СК «Провідна», що підтверджується полісами від 18 січня 2012 року з лімітом відповідальності по 50000 грн.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 27 постанови від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація».

У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. В такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав.

При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування.

Встановивши, що між позивачем та ТОВ «Троянда» було укладеного договір добровільного страхування наземного транспортного засобу і страховик здійснив страхувальнику страхову виплату, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право на стягнення різниці суми страхового відшкодування із відповідальної особи за завдані збитки в порядку суброгації, а враховуючи, що при суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, у даному випадку перебіг позовної давності розпочався саме з 31 липня 2012 року, а із позовними вимогами до винної особи звернувся 17 січня 2015 року, тобто з межах строку позовної давності.

Відповідно до ч.2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Таким чином, колегія суддів вважає, що строк позовної давності звернення до суду із вимогами до ФОП ОСОБА_1, в якості співвідповідача, перервався і перебіг його розпочався заново з 17.01.2015 року.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що справа розглядалась судами різних інстанцій неодноразово, копію трудового договору між працівником ОСОБА_2 та ФОП «ОСОБА_3 відповідач ОСОБА_2 надав суду лише 25 січня 2016 року (т.1 а.с.176).

Під час розгляду справи 11.02.2016 року позивач заявив клопотання про притягнення в якості третьої особи - ФОП ОСОБА_1, а 17 березня 2016 року в якості співвідповідача як власника джерела підвищеної небезпеки та особу відповідальну за завдані збитки.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав для застосування строку позовної давності у суду першої інстанції не було.

Разом з тим, висновок суду про поновлення строку позовної давності є зайвим і підлягає виключенню із мотивувальної частини рішення., оскільки такий строк не являється процесуальним і не підлягає поновленню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 05 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий :

Судді :