Провадження №2/761/1210/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25 січня 2016 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Савицького О.А.

при секретарі Личак М.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації, про визнання приватизації незаконною та визнання права власності

в с т а н о в и в:

31.07.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації у якому просить визнати приватизацію комунальної квартири АДРЕСА_1 незаконною; визнати право власності ОСОБА_2, ОСОБА_3 та позивача на комунальну квартиру АДРЕСА_1 - недійсними; визнати право власності на ізольовану квартиру № 4-б загальною площею 34,4кв.му АДРЕСА_1 у відповідності з рішенням та планом виконкому Ленінського району м.Києва № 715 від 27.12.1988 року за позивачем.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 1951 року він проживає у квартирі АДРЕСА_1. У 1988 році, з метою покращення житлових умов усіх мешканців вказаної квартири, райвиконкомом Ленінського району м.Києва було прийнято рішення № 715 від 27.12.1988 про перебудову та виділу додаткової площі за рахунок кімнати 12.6 кв.м. З об'єктивних підстав перебудова своєчасно не була здійснена до 2013 року. Перебудова була здійснена за згодою 3-х співвласників у відповідності з рішенням райвиконкому, про що свідчить акт шести комунальних служб Шевченківського району м.Києва від 18.03.2014 року. Позивач зазначає, що перебудова квартири здійснена виконкомом на підставі проекту інститут «Укржитлоремпроект» та кожний співвласник має окрему квартиру з новою нумерацією, зокрема, ОСОБА_2 - кв.№ 4, ОСОБА_3 - кв.4а, позивач - кв.№ 4б. Проте при приватизації комунальної квартири, принцип рівномірного поділу площі загального користування був порушений. Позивач вказує, що у відповідності до положень діючого законодавства, за його розрахунками, його житлова площа повинна складати 35,2 кв.м., але відповідно до свідоцтва про право власності йому належить 26,84 кв.м. Отже позивач вважає, що внаслідок приватизації комунальної квартири порушено його житлові права у зв'язку з чим він звернувся до суду.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові.

ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечувала проти позову вважаючи його безпідставним та необґрунтованим. Вважає, що приватизація квартири АДРЕСА_1 проведена відповідно до діючого на той час законодавства.

Представник ШРДА у м.Києві у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову, надавши письмові пояснення. Зокрема, представник зазначив, що розрахунок розміру загальної площі комунальної квартири був виконаний відповідно до Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.098.1992 № 56. Разом з тим, на думку представника, приватизація проведена не вірно у зв'язку із помилками під час визначення житлової площі.

Представник третьої особи у судовому засіданні позовні вимоги визнав та просив їх задовольнити.

Представник ШРДА в м.Київ в судове засідання не з'явився, повідомлявся відповідно до вимог закону, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність.

Вислухавши учасників судового розгляду справи, що з'явилися у судове засідання, дослідивши письмові докази зібрані у справі, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог за наступних підстав.

Статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення (ч.5 ст.8 Закону).

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що позивач відповідно до Свідоцтва про право власності від 17.02.1994 року є власником 15/100, квартири АДРЕСА_1. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 17.02.1994 року № 6980. Загальна площа квартири становить 26,84 кв.м.

У Технічному паспорті на квартиру, що є додатком до Свідоцтва, зазначено, що квартира посімейного, спільного заселення, складається з 5 кімнат, житловою площею 115,6 кв.м., у тому числі 1-а кімната - 13,8 кв.м., 2-а кімната - 31,3 кв.м., 3-я кімната - 19.6 кв.м., 4-а кімната - 32,9 кв.м., 5-а кімната - 18,0 кв.м., кухні - 14,9 кв.м., ванної кімнати 6,0 кв.м., вбиральні 2,8 кв.м., коридору 19 кв.м. вбудованої шафи 14,1 кв.м., 2 балконами (терасою) площею 4,5 кв.м.; загальна площа квартири - 172,4 кв. м.

Відповідно до розпорядження органу приватизації Старокиївського району м.Києва від 26.06.1997 року № 11035, 46/100 частин у приміщенні комунальної квартири, що складає 78,98 кв.м. загальної площі (житлова - 52,50 кв.м.) приватизовано на ім'я ОСОБА_4, ОСОБА_5, та ОСОБА_6 у рівних частках кожному.

Згідно із розпорядженням органу приватизації Старокиївського району м.Києва від 06.10.1994 року № 6676, 39/100 частин у приміщенні комунальної квартири, що складає 67,93 кв.м. загальної площі (житлова - 52,50 кв.м.) приватизовано на ім'я ОСОБА_7

Відповідно до ч.2 ст. 12 Закону України «Про власність», в редакції що діяла на момент приватизації квартири, громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

Статтею 15 вказаного Закону України «Про власність», в редакції що діяла на момент приватизації квартири встановлено, що …, наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім'ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом.

Статтею 49 цього ж Закону України «Про власність», в редакції що діяла на момент приватизації квартири передбачено, що володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом.

Статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Пунктом 10 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Пунктом 7 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56 (які діяли станом на момент прийняття рішення про приватизацію) визначено, що загальна площа квартири (будинку) визначається як сума площ жилих і підсобних приміщень квартири (будинку), веранд, вбудованих шаф, а також площ лоджій, балконів і терас, які враховуються з використанням таких коефіцієнтів: для лоджій - 0,5, для балконів і терас - 0,3.

Розмір загальної площі, що належить кожному наймачеві у квартирі, де мешкають два і більше наймачів, визначається як сума площ займаних жилих кімнат з урахуванням площі балконів, лоджій та терас і площі підсобних приміщень квартири, яка розподіляється між всіма наймачами пропорційно площі займаних ними жилих кімнат.

Відповідно до пункту 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, вказано вичерпний перелік документів, необхідних для надання громадянами до органу приватизації.

У судовому засіданні представник ШРДА в м.Києві пояснив, що розрахунок розміру загальної площі комунальної квартири був виконаний відповідно до Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992року № 56.

У відповідності з ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що в судовому засіданні не було встановлено порушень з боку органу приватизації при передачі у власність мешканцям квартири АДРЕСА_1, відповідно до отриманих ними в користування житлових приміщень, та місць загального користування.

Позивач не надав належних та допустимих доказів, щодо підтвердження неправильності розрахунку площі, на дату прийняття рішення про приватизацію. Крім того, суд не приймає до уваги акт від 18.03. 2014року складений комісією у складі представника КП «Керуюча дирекція» ОСОБА_8, представника УЖКГШРДА ОСОБА_9, ОСОБА_10, представника Управління містобудування ОСОБА_11, майстра т/д КП «ЖЕК «Михайлівська» ОСОБА_12 щодо обстеження технічно стану комунальної квартири, оскільки цей акт лише встановлює факт перепланування квартири у відповідності до рішення виконкому Ленінського району м.Києва № 715 від 27.12.88року Аналогічно, суд не приймає до уваги акт від 13.07.2015року складений заступником начальника ОСОБА_13, майстром т/д 31 ОСОБА_14, майстром т/д № 5 ОСОБА_12, щодо обмірів фактичного використання позивачем комунальної квартири АДРЕСА_1, оскільки цей акт встановлює розмір площі, якою користується позивач після проведення приватизації та подальшої перебудови квартири, яка відбулась зі слів позивача у 2013році. Крім цього, суд критично ставиться до повноважень осіб щодо встановлення площі квартири, які складали цей акт, а також враховує, що відповідно до рішення суду ОСОБА_1 було відмовлено у визнанні здійсненої ним перебудови правомірною, оскільки вказана перебудова була виконана без проектно-кошторисної документації.

Крім того, позивачем не обґрунтовано підстави позбавлення інших співвласників права власності на їх житло, оскільки у разі реприватизації буде змінено й правовий статус всієї квартири, в тому числі тієї частини, що належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3, при тому, що остання набула право власності на свою частку не шляхом приватизації, а отримала її у спадщину.

Відповідно до ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Отже, оскільки у судовому засіданні не було встановлено, що при приватизації квартири було порушено вимоги діючого законодавства, позивачем належним чином не обґрунтовано підстави щодо позбавлення інших співвласників права власності на квартиру, тому суд не вбачає законних підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Крім того, у випадку помилок при визначенні розміру приватизованих приміщень, такі помилки можуть бути усунуті шляхом внесення компетентними органами відповідних змін до рішень та правовстановлюючих документів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 79, 88, 169, 179, 212 - 215, 217, 218, 223, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації, про визнання приватизації незаконною та визнання права власності.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: