Ухвала

іменем україни

09 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г., Мартинюка В.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області про визнання заповіту недійсним, призначення зберігачем спадкового майна; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області, треті особи: Полтавська районна державна нотаріальна контора, Приватне підприємство «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району», про встановлення факту рівності часток у спільному майні подружжя, визнання права власності в порядку спадкування, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 01 березня 2016 року та за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5, поданою представником ОСОБА_7, на рішення апеляційного суду Полтавської області від 01 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом, який у процесі судового розгляду неодноразово змінювали та уточнювали.

Остаточно просили визнати заповіт, складений 11 липня 2011 року ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6, посвідчений головою Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області ОСОБА_9, реєстраційний № 121, недійсним з моменту його посвідчення, зобов'язавши Терешківську сільську раду Полтавського району Полтавської області внести до реєстрової книги відомості про недійсність заповіту з повідомленням Полтавської державної нотаріальної контори; призначити ОСОБА_7 зберігачем спадкового майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Свої вимоги обґрунтовували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_10, після смерті якого залишилося спадкове майно по АДРЕСА_1

Спадкоємцями майна ОСОБА_10 є вони - позивачі в справі, та дружина ОСОБА_8 Остання у листопаді 2012 року подала до місцевого суду позов про визнання за нею права власності на частину зазначеного будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 померла, залишивши заповіт на ім'я ОСОБА_6, посвідчений головою Терешківської сільської ради Лепейко Л.Д.

При складанні та посвідченні заповіту сільський голова Лепейко Л.Д. не пересвідчилась у дієздатності спадкодавця та не посвідчила заповіт у присутності свідків. Крім того, у тексті заповіту допущена помилка у зазначенні місця народження спадкодавця, що може свідчити про відсутність ОСОБА_8 при його складанні.

Після смерті ОСОБА_8 Терешківська сільська рада Полтавського району Полтавської області в особі сільського голови передала спірний будинок під охорону ОСОБА_6 без дозволу інших спадкоємців, склавши при цьому акт опису майна.

Посилаючись на вище викладене, позивачі просили задовольнити їх позов.

У листопаді 2012 року ОСОБА_12 звернулась до суду із зустрічним позовом про встановлення факту рівності часток у спільному майні подружжя та визнання права власності в порядку спадкування.

На обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_8, яка залишила заповіт, згідно з яким усе належне їй майно заповідала ОСОБА_6

У передбачений законом строк ОСОБА_8 зверталась до нотаріальної контори за оформленням права власності в порядку спадкування після смерті її чоловіка ОСОБА_10, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй нотаріусом відмовлено через відсутність домовленості між спадкоємцями щодо поділу спадкового майна.

Також ОСОБА_6 зазначала, що спадкодавець ОСОБА_8 з чоловіком ОСОБА_10 перебувала з 1990 року у фактичних шлюбних відносинах, а в 1995 році вони одружилися.

За час фактичних шлюбних відносин та в період перебування у шлюбі вони побудували жилий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1

На момент смерті ОСОБА_10 все майно подружжя знаходилось у спільній сумісній власності без виділення часток. Після смерті чоловіка ОСОБА_8 намагалась у судовому порядку визнати за собою право власності на Ѕ частини будинку та частку у спадковому майні, однак у зв'язку зі смертю не встигла цього зробити.

Посилаючись на вказані вище обставини, ОСОБА_6 просила встановити факт рівності часток у спільному майні подружжя: ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: по Ѕ частини кожному; визнати за ОСОБА_6 право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 на 2/3 частки жилого будинку з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1, розташованих на земельній ділянці площею 0,08 га державного фонду.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 04 грудня 2015 року позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області про визнання заповіту недійсним, призначення зберігачем спадкового майна задоволено частково.

Визнано заповіт від 11 липня 2011 року, складений ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6, посвідчений головою Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області, недійним.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту рівності часток у спільному майні подружжя, визнання права власності в порядку спадкування відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 01 березня 2016 року зазначене судове рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області про визнання заповіту недійсним і в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області про визнання заповіту недійсним відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області про визнання права власності в порядку спадкування задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_6 право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 на 1/3 частини жилого будинку з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 розташованих на земельній ділянці площею 0,08 га державного фонду.

У решті рішення залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення апеляційного суду в частині часткового задоволення її позовних вимог скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

ОСОБА_4, ОСОБА_5 у касаційній скарзі просять рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_10, після смерті якого залишилося спадкове нерухоме майно, яке відповідно до технічного паспорта, виготовленого 02 вересня 2011 року КП «Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району», знаходиться по вул. Харківській, 30 у с. Копили Полтавського району Полтавської області. До спадкового майна входить жилий будинок літ. «А-1», сарай літ. «Б», навіс літ. «б», погріб літ. «б1», гараж літ. «Б1», теплиця літ. «В», літній душ літ. «Г», вбиральня літ. «Д», ворота-хвірка «1, огорожа «2, свердловина № 3. При цьому, гараж літ. «Б1», теплиця літ. «В», літній душ літ. «Г» зазначено, як самовільно збудовані. Інвентаризаційна вартість спадкового нерухомого майна складає 104 385 грн.

Згідно з технічною документацією на вказане нерухоме майно, зокрема з технічними паспортами, виготовленими станом на 31 липня 1992 року та станом на 05 жовтня 2015 року, жилий будинок по АДРЕСА_1 побудований у 1990 році, інші будівлі та споруди збудовані до 1993 року.

Спадкоємцями за законом на вказане вище нерухоме майно після смерті ОСОБА_10 є дружина спадкодавця ОСОБА_8 та його доньки: ОСОБА_4, ОСОБА_5

В установлений законом строк з дня відкриття спадщини ОСОБА_8, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 звернулися до Полтавської районної державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10

Свідоцтво про право на спадщину їм нотаріусом не видано у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно, розташоване по АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою Полтавської районної державної нотаріальної контори від 18 жовтня 2011 року № 02-14/2092.

Рішенням реєстратора - КП «Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району» від 10 жовтня 2011 року ОСОБА_8 відмовлено у реєстрації прав та виготовлення витягу з реєстру прав власності на жилий будинок з господарськими будівлями у зв'язку з тим, що заявником не надано правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на зазначене нерухоме майно.

Відповідно до архітектурно-будівельного висновку від 23 вересня 2011 року загальний стан будинку відповідає чинним Державним будівельним нормам ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» та є придатним для подальшої експлуатації.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 померла.

За життя ОСОБА_8 склала заповіт від 11 липня 2011 року, яким усе належне їй на день смерті майно заповідала ОСОБА_6 Заповіт посвідчено Терешківським сільським головою та зареєстрований у реєстрі за № 21.

За заявою ОСОБА_6 державною нотаріальною конторою Полтавського району Полтавської області на майно спадкодавця ОСОБА_8 заведена спадкова справа.

Задовольняючи позовні вимоги за первісним позовом про визнання заповіту, складеного ОСОБА_8 11 липня 2011 року, недійсним, суд першої інстанції виходив із того, що на момент складання заповіту спадкодавець через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Апеляційний суд не погодився з таким висновком суду першої інстанції з огляду на те, що при вирішенні даного спору підлягає врахуванню висновок повторної судово-психіатричної експертизи Українського науково-дослідного інституту соціальної та судової психіатрії і наркології Міністерства охорони здоров'я України від 06 січня 2015 року № 5, який, на відміну від висновку посмертної судово-психіатричної експертизи Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Мальцева від 06 серпня 2013 року № 403, є більш чітким, обґрунтованим, а проведені експертами дослідження здійснено з дотриманням вимог Закону України «Про психіатричну допомогу», Інструкції з організації диспансерного та консультативного нагляду осіб, які страждають на психічні розлади, при наданні амбулаторної психіатричної допомоги, затвердженої наказом МОЗ України від 22 січня 2007 року № 20. При цьому, повторною експертизою встановлено, що у наданій медичній документації відсутні будь-які відомості, що при постановці діагнозу у 2011 році ОСОБА_8 лікарі проводили дослідження специфічними психодіагностичними методиками, а діагноз «судинна деменція» їй встановлено без підтвердження відповідними об'єктивними методами дослідження та без тривалого динамічного спостереження впродовж шести місяців.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що волевиявлення заповідача ОСОБА_8 було вільним та відповідало її внутрішній волі, форма заповіту відповідає вимогам ст. 1247 ЦК України, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання заповіту недійсним.

Відносно позову ОСОБА_6 про визнання факту рівності часток у спільному майні подружжя ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, який відмовив у задоволенні цих зустрічних позовних вимог, оскільки спірний будинок належав на праві власності ОСОБА_10, частка ОСОБА_8 у спадковому майні після смерті її чоловіка, як і частки інших двох спадкоємців за законом - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, становить по 1/3 частині кожній.

Ураховуючи, що ОСОБА_8 згідно із заповітом від 11 липня 2011 року все належне їй майно заповіла ОСОБА_6, апеляційний суд визнав за останньою право власності у порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 на 1/3 частини будинку з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці площею 0,08 га державного фонду.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_7, відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 01 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

Ю.Г.Іваненко

В.І.Мартинюк