УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Мостової Г.І.,Попович О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення грошової компенсації вартості частини спільного майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 10 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 13 листопада 1981 року до 11 лютого 2013 року вона перебувала у шлюбі із відповідачем і в цей період часу, внаслідок їх спільних трудових та грошових затрат, відбулось істотне збільшення вартості житлового будинку з надвірними будівлями, право власності на який ОСОБА_7 набув ще до одруження із нею, і який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі наведеного просила суд визнати зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7, поділити між ними це домоволодіння, визнавши за кожним із них право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими спорудами, а також на Ѕ частину земельної ділянки, яка призначена для будівництва та обслуговування цього будинку, яка перебуває у власності останнього відповідно до Державного акта про право приватної власності на земельну ділянку НОМЕР_3 від 10 травня 2002 року.

У листопаді 2014 року ОСОБА_7 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_6, посилаючись на те, що під час перебування із останньою у шлюбі у 2009 році ними було придбано за спільні грошові кошти автомобіль НОМЕР_1, який 11 жовтня 2012 року ОСОБА_6 без його згоди відчужила їхній дочці - ОСОБА_8

ОСОБА_7 зазначав, що рішенням Рівненського міського суду від 10 січня 2014 року згаданий транспортний засіб було визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7, в зв'язку із чим останній просив суд стягнути на його користь зі своєї колишньої дружини грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини вартості зазначеного автомобіля.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 листопада 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Визнано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в складі: житлового будинку загальною площею 59,4 кв. м (літ. «А-1»), житлової добудови загальною площею 30 кв. м (літ. «А'-1»), прибудови загальною площею 33 кв. м (літ. «а»), погреба загальною площею 11,7 кв. м (літ. «Пг/А'-1»), вхідного ганку загальною площею 4 кв. м (літ. «а1»), вхідного ганку загальною площею 4,1 кв. м (літ. «а2»), господарської будівлі загальною площею 140,4 кв. м (літ. «Б-2»), тамбура загальною площею 10,2 кв. м (літ. «б-2»), навісу з холодильником загальною площею 249,9 кв. м (літ. «Г»), огорожі (бетонні плити) загальною площею 130,7 кв. м (літ. «№-1»), воріт металевих (літ. «№-2»), хвіртки металевої (літ. «№-3»), замощення загальною площею 281 кв. м та септика, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Визнано за ОСОБА_6 право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,1000 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,1000 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 10 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_6 та стягнення із відповідача судових витрат, пов'язаних із сплатою судового збору за подання позову та оплатою комплексної судової будівельно-технічної та земельної технічної експертизи, скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_6 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_7 про визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ спільного майна подружжя.

Понесені витрати на оплату судового збору за подання первісного позову та за проведення комплексної судової будівельно-технічної та земельної технічної експертизи покладено на ОСОБА_6

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 3 654,00 грн, в рахунок відшкодування судових витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги.

У решті рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 листопада 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду Рівненської області від 10 лютого 2016 року та залишити в силі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 листопада 2015 року, мотивуючи свої вимоги порушенням апеляційним судом норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи містяться достатні та переконливі докази, які свідчать про істотне збільшення вартості спірного житлового будинку, право власності на яке ОСОБА_7 набув ще до одруження із позивачем, внаслідок спільних трудових та грошових затрат сторін у цій справі під час шлюбу, за рахунок здійснення реконструкції житлового будинку, зведення прибудови та добудови, а також господарських споруд.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що реконструкція спірного житлового будинку, яка була здійснена сторонами у справі за спільні кошти після одруження, не є самочинною, як про це зазначається у технічному паспорті, виготовленому КП Рівненське міське бюро технічної інвентаризації у 2013 році, оскільки дані цього технічного паспорта суперечать відомостям, що містяться в матеріалах інвентаризаційної справи № 4281, заведеної Рівненським міжміським бюро технічної інвентаризації 29 грудня 1961 року.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу автомобіля судом не визнано недійсним, а відчуження автомобіля мало місце під час шлюбу сторін.

Скасовуючи рішення районного суду в частині первісних позовних вимог та відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, апеляційний суд виходив з того, що спірний об'єкт нерухомого майна, до складу якого входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти, не є об'єктом права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), тому не може бути визнано об'єктом спільної сумісної власності подружжя в порядку ст. 62 СК України та поділено між сторонами у даній справі на підставі ст. 372 ЦК України.

Залишаючи без змін рішення районного суду в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_7, апеляційний суд виходив з того, що останній оскаржував в судовому порядку договір купівлі-продажу автомобіля НОМЕР_2 з тих підстав, що цей автомобіль було відчужено без його згоди, але йому було відмовлено у задоволенні цих позовних вимог і він це рішення у встановленому порядку не оскаржував.

Судами встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 20 квітня 1977 року ОСОБА_7 набув у власність житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з 13 листопада 1981 року перебували у шлюбі, який був розірваний 11 лютого 2013 року за рішенням Рівненського міського суду Рівненської області.

З матеріалів інвентаризаційної справи № 4281 на домоволодіння АДРЕСА_1, заведеної Рівненським міжміським бюро технічної інвентаризації 29 грудня 1961 року, вбачається, що придбане ОСОБА_7 домоволодіння складалося з жилого будинку загальною площею 41,0 кв. м, жилою площею 20,6 кв. м (літ. «А-1»), сараю (літ. «Б-1»), погреба (літ. «пг»), вбиральні (літ. «в») та паркану (літ. «№1»). До складу будинку входили: коридор площею 4,6 кв. м, кладова площею 5,0 кв.м., кухня площею 10,8 кв. м та жила кімната площею 20,6 кв. м (аркуші 3, 4, 13, 14, 15, 22, 23, 24, 25 інвентаризаційної справи № 4281).

Згідно з витягом із рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради народних депутатів від 11 березня 1981 року № 94 «Про розгляд заяв громадян по земельних справах» виконком міської ради, розглянувши заяву ОСОБА_7 з проханням дозволити добудову до будинку на АДРЕСА_1 кімнати, кухні, котельної в зв'язку з газифікацією будинку, житлова площа будинку складає 20,6 кв. м, загальна - 41,0 кв. м, дозволив йому добудову до будинку кухні, кімнати і коридору (п. 2.9 рішення) та зобов'язав проект будівництва погодити в управлінні головного архітектора міста (п.3.1 рішення).

Як свідчить архівна довідка Державного архіву Рівненської області від 20 жовтня 2015 року № 273/06-27, згідно з розпорядженням виконавчого комітету Рівненської міської ради від 17 березня 1982 року № 165-Р ОСОБА_7 було дозволено газифікацію житлового будинку на АДРЕСА_1 в місті Рівне, а згідно з розпорядженням виконавчого комітету Рівненської міської ради від 15 квітня 1982 року № 234-Р - водопостачання і каналізування цього будинку.

Згідно з інформацією регіональної газової компанії «Рівнегаз» від 20 жовтня 2015 року № 10/3177 газопостачання до житлового будинку АДРЕСА_1 здійснюється з 03 жовтня 1984 року.

Відповідно до робочого проекту газопостачання будинку АДРЕСА_1, замовником якого був ОСОБА_7, цей проект був виготовлений у 1984 році на підставі технічних умов від 16 березня 1984 року.

З оціночних актів, поповерхового плану, технічного опису будівель та споруд домоволодіння та інших матеріалів, що містяться на аркушах 32-41 інвентаризаційної справи № 4281, слідує, що вперше житлова добудова (літ. «А'-1») та прибудова (літ. «а») були зафіксовані бюро технічної інвентаризації 23 березня 1984 року.

При цьому у технічному описі будівель та споруд домоволодіння від 23 березня 1984 року (аркуш 41 інвентаризаційної справи № 4281) зазначено 1983 рік будівництва прибудови.

17 березня 1984 року ОСОБА_7 звернувся до бюро технічної інвентаризації з проханням внести поточні зміни в поповерховий план у зв'язку з добудовою до будинку, про що свідчить його замовлення № 536, яке міститься на аркуші 43 інвентаризаційної справи № 4281, у зв'язку з добудовою до будинку.

На схематичному плані присадибної ділянки, складеному 20 січня 1993 року, що міститься на аркуші 49 інвентаризаційної справи № 4281, житлова добудова (літ. «А'-1») та прибудова (літ. «а») як самовільне будівництво не зазначені.

Згідно з матеріалами інвентаризаційної справи на домоволодіння АДРЕСА_1, заведеної Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації 13 лютого 1981 року, станом на 21 червня 1992 року житлова добудова загальною площею 30 кв. м (літ. «А'-1») та прибудова загальною площею 33 кв. м (літ. «а») не були визначені як самовільно збудовані. Як самовільно збудований значиться гараж літ. «Г» при цьому відмітка про самовільне будівництво цього гаража погашена з посиланням на рішення від 31 березня 1993 року № 44.

Як свідчать записи технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1, виготовленого станом на 17 січня 2013 року комунальним підприємством «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації», до складу домоволодіння входить: житловий будинок загальною площею 59,4 кв. м (літ. «А-1»), житлова добудова загальною площею 30 кв. м (літ. «А'-1»), прибудова загальною площею 33 кв. м (літ. «а»), погреб загальною площею 11,7 кв. м (літ. «Пг/А'-1»), вхідний ганок загальною площею 4 кв. м (літ. «а1»), вхідний ганок загальною площею 4,1 кв. м (літ. «а2»), господарська будівля загальною площею 140,4 кв. м (літ. «Б-2»), тамбур загальною площею 10,2 кв. м (літ. «б-2»), навіс з холодильником загальною площею 249,9 кв. м літ. «Г»), огорожа (бетонні плити) загальною площею 130,7 кв. м (літ. «№-1»), ворота металеві (літ. «№-2»), хвіртка металева (літ. «№-3»), замощення загальною площею 281 кв. м та септик.

При цьому, як свідчить план земельної ділянки та план будинку до технічного паспорта, житлова добудова загальною площею 30 кв. м (літ. «А'-1») та прибудова загальною площею 33 кв. м (літ. «а») визначені як самовільно збудовані, про що на планах зроблені відповідні відмітки.

Згідно з планом будинку та експлікації приміщень до плану будинку загальна площа будинку становить 95,6 кв. м, житлова площа - 68,3 кв. м, а до складу будинку з урахуванням житлової добудови та прибудови входить: передпокій площею 9,2 кв. м, три жилі кімнати площею 21,1 кв. м, 23,3 кв. м та 23,9 кв. м, коридор площею 5,9 кв. м, ванна площею 3,5 кв. м та кухня площею 8,7 кв. м.

Згідно з планом господарської будівлі та експлікації приміщень до плану господарської будівлі, будівля є двоповерховою і складається з приміщень: першого поверху - сходової, майстерні, двох гаражів, підсобного приміщення, котельні та санвузла; другого поверху - сходової, двох коридорів, кухні, трьох господарських приміщень, туалету та ванної.

У зв'язку з передачею повноважень із технічної інвентаризації нерухомого майна з обласного до міського бюро технічної інвентаризації, на початку 1999 року комунальним підприємством «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» на домоволодіння АДРЕСА_1 була заведена інвентаризаційна справа № 39197.

Згідно з наказом департаменту архітектури міської управи Рівненської міської ради від 25 квітня 1995 року № 48, ОСОБА_7 дозволено будівництво господарського приміщення у складі двох гаражів, майстерні на індивідуальній земельній ділянці на АДРЕСА_1.

Наказом управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради від 15 березня 1999 року № 78 «Про зарахування у власність» міському бюро технічної інвентаризації доручено оформити право власності ОСОБА_7 на добудований другий поверх та часткове перепланування першого поверху господарської будівлі на земельній ділянці на АДРЕСА_1.

На підставі цього наказу на плані земельної ділянки, виконаному станом на 25 лютого 1999 року, була зроблена відмітка про наявність дозволу і, відповідно, скасовано статус самовільної добудови другого поверху господарської будівлі.

Як свідчить технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_1, виготовлений станом на 17 січня 2013 року комунальним підприємством «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації», до складу домоволодіння входить: житловий будинок загальною площею 59,4 кв. м (літ. «А-1»), житлова добудова загальною площею 30 кв. м (літ. «А'-1»), прибудова загальною площею 33 кв. м (літ. «а»), погреб загальною площею 11,7 кв. м (літ. «Пг/А'-1»), вхідний ганок загальною площею 4 кв. м (літ. «а1»), вхідний ганок загальною площею 4,1 кв. м (літ. «а2»), господарська будівля загальною площею 140,4 кв. м (літ. «Б-2»), тамбур загальною площею 10,2 кв. м (літ. «б-2»), навіс з холодильником загальною площею 249,9 кв. м літ. «Г»), огорожа (бетонні плити) загальною площею 130,7 кв. м (літ. «№-1»), ворота металеві (літ. «№-2»), хвіртка металева (літ. «№-3»), замощення загальною площею 281 кв. м та септик.

При цьому, як свідчить план земельної ділянки та план будинку до технічного паспорта, житлова добудова загальною площею 30 кв. м (літ. «А'-1») та прибудова загальною площею 33 кв. м (літ. «а») визначені як самовільно збудовані, про що на планах зроблені відповідні відмітки.

Згідно з планом будинку та експлікації приміщень до плану будинку загальна площа будинку становить 95,6 кв. м, житлова площа - 68,3 кв. м, а до складу будинку, з урахуванням житлової добудови та прибудови, входить: передпокій площею 9,2 кв. м, три жилі кімнати площею 21,1 кв. м, 23,3 кв. м та 23,9 кв. м, коридор площею 5,9 кв. м, ванна площею 3,5 кв. м та кухня площею 8,7 кв. м.

Згідно з планом господарської будівлі та експлікації приміщень до плану господарської будівлі, будівля є двоповерховою і складається з приміщень: першого поверху - сходової, майстерні, двох гаражів, підсобного приміщення, котельні та санвузла; другого поверху - сходової, двох коридорів, кухні, трьох господарських приміщень, туалету та ванної.

Згідно з матеріалами інвентаризаційної справи № 39197 - планом земельної ділянки - двоповерхова господарська будівля «Б-2» станом на 25 лютого 1999 року вже була збудована.

Рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради від 04 січня 2011 року № 4 надано згоду ОСОБА_7 на розроблення містобудівного обґрунтування для реконструкції господарської будівлі з добудовою під м'ясопереробний цех на вулиці Золотіївській в місті Рівне.

Відповідно до витягу з протоколу № 3 архітектурно-містобудівної ради при управлінні містобудування та архітектури від 28 липня 2011 року рада, розглянувши відповідне питання, вирішила погодити містобудівне обґрунтування реконструкції господарської будівлі з добудовою під м'ясопереробний цех на вулиці Золотіївській.

З технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1, виготовленого станом на 17 січня 2013 року, вбачається, що реконструкція господарської будівлі під м'ясопереробний цех не проведена, про що свідчить зазначена у технічному паспорті характеристика будівлі та склад її приміщень.

Із висновку судової інженерно-технічної експертизи № 50213/11_С від 23 квітня 2015 року встановити на яку суму збільшилась вартість спірного нерухомого майна саме за час перебування позивача та відповідача у шлюбі неможливо.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За положеннями частин 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», суди мають враховувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

При неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з врахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Проте, вирішуючи спір, суд першої інстанції в порушення вимог статтей 212-214 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, належним чином не з'ясував підстави та предмет заявленого ОСОБА_6 позову й не визначився з тим, які права останньої порушені та яким чином вони можуть бути відновлені, а відтак не встановив характер спірних правовідносин, унаслідок чого припустився помилки у застосуванні вимог матеріального права при цьому, пославшись на можливість поділу спірного будинку, взагалі не з'ясував ким, у який період та за які кошти здійснювалася його реконструкція, за яких обставин не було введено в експлуатацію новий будинок й відповідно не визначився зі ступенем готовності спірного будинку та можливістю його поділу в натурі чи визнання за кожною із сторін права на будівельні матеріали, що призвело до поверхневого вирішення спору.

Суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України на вказане уваги не звернув, скасовуючи рішення районного суд в частині первісних позовних вимог безпідставно не взяв до уваги вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, із яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Пославшись на те, що висновок судової інженерно-технічної експертизи № 50213/11_С від 23 квітня 2015 року не містить відомостей щодо вартості об'єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення без урахування індексу споживчих цін (індекс інфляції), апеляційний суд у порушення вимог зазначених статей не обговорив питання про призначення додаткової експертизи для встановлення згаданих обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Крім того, судами попередніх інстанцій не надано мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Відповідно до ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Рішення апеляційного суду в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_7 не оскаржується, а тому не може бути предметом касаційного перегляду.

Таким чином, неповно з'ясувавши дійсні обставини справи, не давши належної оцінки доказам, суди попередніх інстанцій допустили порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених рішень судів в частині первісних позовних вимог із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 10 лютого 2016 року в частині позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна подружжяскасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова О.В. Попович