Апеляційний суд Кіровоградської області
№ 22-ц/781/357/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Іванова Н. Ю.
Доповідач Суровицька Л. В.
УХВАЛА

Іменем України

03.02.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді - Суровицької Л.В.,

суддів - Авраменко Т.М., Кіселика С.А.,

секретар Крисанова Ю.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Управління державної міграційної служби в Кіровоградській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування квартирою. Зазначала, що відповідач є її колишнім чоловіком, який після розірвання шлюбу продовжує проживати у квартирі, яка належить на праві власності їй та синові - ОСОБА_4. Відповідач влаштовує вдома сварки, ображає її нецензурними словами, погрожує фізичною розправою, вживає алкогольні напої та веде аморальний спосіб життя. Дільничним інспектором міліції Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області відповідачу винесено офіційне попередження про недопустимість вчинення насильства у сім'ї та поставлено на облік як сімейного насильника. Крім того, рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 червня 2014 року відповідача було попереджено про недопустимість порушення правил співжиття і створення умов щодо неможливості проживання спільно з власником квартири та про можливість виселення відповідно до ст.116 ЖК України.

Вказані попередження не дали позитивних результатів, відповідач продовжує вживати спиртні напої, вчиняє сварки з нею та порушує правила співжиття, тому просила суд визнати на підставі ст.116 ЖК України ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 (а.с.3-6).

Ухвалою суду від 13 травня 2015 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління державної міграційної служби в Кіровоградській області (а.с.37).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.113-115).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення її позову (а.с.131-134).

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач та її представник підтримали доводи апеляційної скарги, а представник відповідача заперечив проти них і просив рішення суду залишити без змін.

Представник Управління державної міграційної служби в Кіровоградській області, який відповідно до вимог ст.74-76 ЦПК України повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.150), в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України його неявка не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що внаслідок приватизації на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 08 серпня 2008 року позивачці та її синові - ОСОБА_4 в рівних частках належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 (а.с.11).

У вказаній квартирі зареєстрований та проживає відповідач, з яким позивач розірвала шлюб у 2010 році.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 червня 2014 року, яке набрало законної сили, судом встановлено, що ОСОБА_3 порушує правила співжиття при користуванні спірною квартирою та попереджено ОСОБА_3 про недопустимість порушень правил співжиття і створення умов щодо неможливості проживання спільно з власником квартири ОСОБА_2 та про можливість його виселення відповідно до ст.116 ЖК України. (а.с.12-13).

Спірна квартира має правовий статус приватного житлового фонду. Порядок користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду визначено главою 6 Житлового Кодексу УРСР, ст.405 ЦК України.

За змістом ст. 156 ЖК припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів сім'ї права користування займаним приміщенням.

Частина 2 ст.405 ЦК України передбачає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 157 ЖК України члена сім'ї власника житлового будинку(квартири), зокрема, і колишнього, може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК, а саме: у разі систематичного руйнування чи псування ними належного власнику жилого приміщення або використання його не за призначенням, або систематичного порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Виселення провадиться в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, а також доводи апеляційної скарги позивач обгрунтовує тим, що відповідач систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим для неї проживання з ним в одній квартирі, а вжиті до нього заходи запобігання та громадського впливу є безрезультатними. Як на підставу позову посилалась на ст.116 ЖК України, яка передбачає виселення без надання іншого жилого приміщення, а не підстави визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Пункт 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює і право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Відповідно до ст.47 Конституції України і ч.3 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

В порушення вимог ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач після попередження його Кіровським районним судом м. Кіровограда 20 червня 2014 року про можливе виселення на підставі ст.116 ЖК, продовжує порушувати правила співжиття чим робить неможливим позивачці проживання з ним в одній квартирі.

Наданий позивачем талон -повідомлення від 07 грудня 2014 року про прийняття черговим Кіровоградського МВ УМВС в Кіровоградській області заяви ОСОБА_2 про вчинення щодо неї правопорушення колишнім чоловіком ОСОБА_3 не є безспірним доказом вчинення відповідачем вказаного правопорушення та вчинення його у сфері житлових правовідносин. Відомості про результати розгляду вказаної заяви в матеріалах справи відсутні.

Посилання в апеляційній скарзі як на доказ порушення відповідачем правил співжиття, на наявність у слідчому відділенні Кіровоградського відділу поліції ГУ НП в Кіровоградській області кримінального провадження на підставі заяви ОСОБА_2 від 21 грудня 2015 року про вчинення ОСОБА_3 щодо неї правопорушення 14 грудня 2015 року, не має правового значення, оскільки вказані події мали місце вже після ухвалення рішення судом першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст.303 ЦПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції на час його ухвалення.

Суд першої інстанції, враховуючи те що відповідач вселився до спірної квартири в установленому законом порядку та набув прав і обов'язків, визначених ст. 156 ЖК, а передбачені ч. 1 ст. 116 ЖК порушення ним умов проживання і користування належною позивачеві квартирою не встановлені, дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для захисту права власності позивача в обраний нею спосіб.

Крім того, як свідчать матеріали справи, позивач є власником лише ? частки спірної квартири. Власником іншої ? частки квартири є син відповідача - ОСОБА_4, який вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою чи про його виселення, не заявляв.

Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, в тому числі і колишні, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х ВА Л И ЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючасуддя Л.В.Суровицька

Судді Т.М. Авраменко

С.А.Кіселик