Справа № 204/7/15-ц
Провадження № 2/204/1460/16 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬК
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2016 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

за участю відповідача ОСОБА_2

за участю представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_4 в особі її законного представника ОСОБА_2 та самого ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсного правочину та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

В січні 2015 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» суму у розмірі 64000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01.12.2014 року складає 957440,00 грн., а також стягнути з відповідачки судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що відповідно до укладеного договору № DNI0GA00000115 від 13.07.2007 року ОСОБА_4 13.07.2007 року отримала кредит у розмірі 64000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13.07.2017 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та відповідачкою 13.07.2007 року був укладений Договір іпотеки № DNI0GA00000115. Згідно з договором іпотеки відповідачка надала в іпотеку позивачу нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 55,20 кв.м., житловою площею 36,90 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить їй на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 404000,00 грн. Також, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 13.07.2007 року був укладений Договір поруки № DNI0GA00000115, відповідно до якого ОСОБА_2 поручився перед позивачем за виконання відповідачкою зобовязань за Кредитним договором № DNI0GA00000115 від 13.07.2007 року. В квітні 2013 року ОСОБА_2 (син та законний представник відповідачки) в інтересах ОСОБА_4 звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою, в якій просив постановити рішення, яким визнати недійсним Кредитний договір № DNI0GA00000115 від 13.07.2007 року, укладений між позивачем та відповідачкою. В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилався на той факт, що при укладенні Кредитного договору № DNI0GA00000115 від 13.07.2007 року ОСОБА_4 в силу свого стану здоров'я помилялася щодо обставин, які мають істотне значення і просив визнати кредитний договір недійсним. Також, посилався на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.07.2010 року, відповідно до якого відповідачку було визнано недієздатною, та призначено над нею опікуна - її сина ОСОБА_2. 28 серпня 2013 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська в задоволенні вищевказаного позову ОСОБА_2 було відмовлено. Проте, 26 травня 2014 року Апеляційний суд Дніпропетровської області скасував рішення Красногвардійського районного суду від 28.08.2013 року та ухвалив нове рішення, яким визнав недійсним Кредитний договір № DNI0GA00000115 від 13.07.2007 року. На підставі вищевказаного, позивач має право вимагати від відповідачки повернення отриманих коштів в сумі 64000,00 доларів США, які вона отримала від позивача на виконання кредитного договору № DNI0GA00000115 від 13.07.2007 року.

Пізніше позивач уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» суму у розмірі 64000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01.12.2014 року складає 957440,00 грн., а також стягнути з нього судові витрати.

Ухвалами суду дана позовна заява в частині позовних вимог до ОСОБА_4 була залишена без розгляду та до участі у дану справу був залучити ОСОБА_2 в якості співвідповідача.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги позивача та просив задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилався на обставини, які викладені в уточненій позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2, який також є законним представником ОСОБА_4, та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог позивача та просили відмовити йому в повному обсязі. При цьому, вказали, що позивач звернувся з первісним позовом до ОСОБА_4, а пізніше заявив клопотання про залучення співвідповідачем ОСОБА_2 керуючись статтею 1184 ЦК України. Але, дана норма не може бути застосована в даному випадку, у звязку з тим, що вона застосовується виключно до випадків, коли недієздатною особою була завдана шкода, а позивач звернувся із вимогою про застосування наслідків недійсного правочину, що ніяким чином не стосується до завдання шкоди і протирічить ст. 216 та ст. 1057 ЦК України. До того ж, ОСОБА_4 на момент укладення кредитного договору була дієздатною особою, але за результатами судово-медичної експертизи, результати якої вказано в рішенні апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2014 року, було визнано, що ОСОБА_4 на момент укладання кредитного договору не могла усвідомлювати значення своїх дії та керуватися ними. За ч. 1 ст. 1185 ЦК України, шкода, завдана фізичною особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, не відшкодовується. До того ж, як вище сказано, у позові мова не йде про відшкодування будь-якої шкоди. ОСОБА_4 була визнана недієздатною значно пізніше - рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.08.2010 року.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають по наступним підставам.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

У судовому засіданні було встановлено, що 13 липня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк», яке змінило свою організаційно-правову форму на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк», та ОСОБА_4 був укладений Кредитний договір № DNI0GA00000115, згідно з яким банк надав останній грошові кошти у сумі 64000 доларів США, а вона тим самим зобов'язалася повернути кредит у розмірах та у строки згідно з Графіком погашення заборгованості по кредиту (а.с.12-17).

В рахунок забезпечення зобовязань по Кредитному договору № DNI0GA00000115 від 13.07.2007 року, між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк», яке змінило свою організаційно-правову форму на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк», та ОСОБА_4 13 липня 2007 року також був укладений Договір іпотеки № DNI0GA00000115 від 13.07.2007 року та Договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 13.07.2007 року (а.с.20-25).

Крім того, між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк», яке змінило свою організаційно-правову форму на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк», був укладений Договір поруки № DNI0GA00000115 від 13.07.2007 року, за умовами якого поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником своїх обов'язків за кредитними договором № DNI0GA00000115 від 13.07.2007 року, в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, пені та інших штрафних санкцій (а.с.18-19).

Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачці кредитні кошти в сумі 64000 доларів США (а.с.26), які остання отримала та використала кредитні кошти в своїх цілях.

При цьому, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2014 року Кредитний договір № DNI0GA00000115, укладений 13.07.2007 року між позивачем та ОСОБА_4 визнано недійсним (а.с.29-31), оскільки згідно акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня Дніпропетровської обласної ради» № 46 від 01.04.2014 року, ОСОБА_4 в період складання Кредитного договору № DNI0GA00000115 від 13.07.2007 року страждала та на теперішній час страждає хронічним стійким психічним розладом у формі органічного шизофреноподібного розладу. За своїм психічним станом в період складання Кредитного договору № DNI0GA00000115 від 13.07.2007 року не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними.

На підставі вищевказаного рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2014 року, рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2014 року по справі № 203/3964/14-ц було визнано недійсними: Договір іпотеки № DNI0GA00000115 від 13 липня 2007 року укладений між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_4; Договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 13 липня 2007 року укладений між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_4; Договір поруки № DNI0GA00000115 від 13 липня 2007 року укладений між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_2; знято заборону відчуження предмета іпотеки за Договором іпотеки № DNI0GA00000115 від 13 липня 2007 року, а саме квартири АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_4 (ІПН: НОМЕР_1); а також вирішено питання щодо розподілу судових витрат (а.с.6-8).

Вищевказане рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2014 року по справі № 203/3964/14-ц було залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2014 року (а.с.9-11).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1057-1 ЦК України, у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов'язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Як вже судом було встановлено вище, позивач на виконання умов Кредитного договору № DNI0GA00000115 від 13.07.2007 року надав відповідачці грошові кошти в сумі 64000,00 доларів США, які вона повинна повернути у звязку з визнанням вказаного договору недійсним.

Разом з тим, рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2010 року по цивільній справі № 2о-160/10 р., яке скасоване не було та 02.08.2010 року набрало законної сили, ОСОБА_4 була визнана недієздатною. Цим же рішенням їй був призначений опікун - ОСОБА_2 (а.с.97).

У звязку з вищевказаним, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» суму у розмірі 64000 доларів США, у звязку з визнанням недійсним Кредитного договору № DNI0GA00000115, укладеного 13.07.2007 року між позивачем та ОСОБА_4, законним представником якої він призначений. Підставою для задоволення вказаних вимог позивач вказав ст. ст. 1057-1, 1184 ЦК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1184 ЦК України, шкода, завдана недієздатною фізичною особою, відшкодовується опікуном або закладом, який зобов'язаний здійснювати нагляд за нею, якщо він не доведе, що шкода була завдана не з його вини. Обов'язок цих осіб відшкодувати шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, не припиняється в разі поновлення її цивільної дієздатності.

Але ж, оскільки з прийняттям судом рішення про визнання фізичної особи недієздатною пов'язується низка важливих правових наслідків (ст. 41 ЦК), необхідно чітко встановити момент, з якого фізична особа є недієздатною.

За загальним правилом, таким моментом є день набрання законної сили відповідним судовим рішенням, тобто день, наступний після дня закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Таким чином, ОСОБА_4 є недієздатною з 02 серпня 2010 року, тобто дати набрання законної сили рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2010 року по цивільній справі № 2о-160/10 р.

Закон не визначає, які правові наслідки обумовлюються судовим рішенням, в якому визначається день, з якого фізична особа є недієздатною. Оскільки інше не випливає ні з коментованої статті, ні з інших норм ЦК, можна зробити висновок про формальне поширення недієздатності на усі наслідки, визначені ст. 41 ЦК.

Однак, очевидно, що суд на дату, яку вже минула, не може встановити над особою опіку і призначити опікуна.

Відтак, опікун за ч. 4 ст. 41 ЦК нестиме відповідальність за протиправні діяння свого підопічного лише з моменту набуття ним повноважень, тобто з моменту вступу в законну силу рішення суду про визнання особи недієздатною, в якому міститься призначення опікуна (ч. 1 ст. 60 ЦК).

Таким чином, ОСОБА_2 несе відповідальність, за шкоду, яку може заподіяти ОСОБА_4, лише з 02 серпня 2010 року, тобто дати набрання законної сили рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2010 року по цивільній справі № 2о-160/10 р.

А оскільки ОСОБА_4 отримала кредит ще 13 липня 2007 року, коли ОСОБА_2 ще не був її законним представником, то він не може відповідати за її дії в цей період часу.

В свою чергу, сама особа, яка завдала шкоду, також не може нести обов'язок щодо відшкодування шкоди через недієздатність в момент її завдання.

За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог.

Крім того, оскільки позивачу відмовлено в задоволенні його позовних вимог, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на його користь судових витрат, задоволенню також не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 15, 16, 39-41, 216, 1057-1, 1184, 1185 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-61, 179, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_4 в особі її законного представника ОСОБА_2 та самого ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсного правочину та стягнення коштів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Самсонова