У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ступак О.В., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_4 про стягнення коштів за фактичне користування земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року Дніпродзержинська міська рада Дніпропетровської області звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що між нею та попереднім землекористувачем Товариством з обмежено відповідальністю «ДіПарт» (далі - ТОВ «ДіПарт») на підставі рішення виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради від 01 березня 2001 року № 84 укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,1864 га під розміщення автозаправної станції за адресою: АДРЕСА_1. Вказаний договір укладено строком до 01 березня 2011 року.

Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав від 12 листопада 2010 року № 27978437, автозаправна станція за адресою: АДРЕСА_1 з 12 листопада 2010 року належить на праві власності відповідачеві за договором купівлі-продажу укладеного з ТОВ «ДіПарт».

Позивач вказував, що ОСОБА_4 у порушення вимог ст. 125, 126, 206 ЗК України з 12 листопада 2010 року використовувала земельну ділянку без правовстановлюючих документів, внаслідок чого завдала збитки позивачу у сумі 64 605 грн 06 коп.

У зв'язку з вищевикладеним Дніпродзержинська міська рада Дніпропетровської області просила суд стягнути з відповідача на свою користь 64 605 грн 06 коп. збитків та судові витрати.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2016 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області 64 605 грн 06 коп. збитків.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно зі ст. 156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Відповідно до ст.157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють, зокрема, громадяни, які використовують земельні ділянки. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до положень ст. 377 ЦК України і ст. 120 ЗК України виникнення права власності на об'єкт нерухомості не є підставою для автоматичного набуття права власності чи оренди земельної ділянки. Законодавством в такому випадку передбачено лише перехід права власності/користування. Це право необхідно оформити у порядку, який визначений земельним законодавством. Тобто, шляхом оформлення технічної документації та прийняття міською радою рішення стосовно надання земельної ділянки власнику будівлі, споруди у користування (оренду) або у власність, а потім оформити договір оренди земельної ділянки або отримати свідоцтво про право власності.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між Дніпродзержинською міською радою та попереднім землекористувачем ТОВ «ДіПарт» на підставі рішення виконкому Дніпродзержинської міської ради від 01 березня 2001 року № 84 було укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,1864 га під розміщення автозаправної станції за адресою: АДРЕСА_1. Строк дії договору до 01 березня 2011 року.

Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав від 12 листопада 2010 року № 27978437, автозаправна станція за адресою: АДРЕСА_1 з 12 листопад 2010 року належить на праві власності ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу укладеного з ТОВ «ДіПарт» (серія ВРВ № 444381, реєстр від 02 листопада 2010 року № 1437).

30 вересня 2011 року Дніпродзержинською міською радою прийнято рішення № 195-12/VІ «Про набуття (припинення) юридичними та фізичними особами права користування земельними ділянками несільськогосподарського призначення, які надаються у користування по матеріалах інвентаризації», на підставі якого вилучено з користування попереднього землекористувача ТОВ «ДіПарт» земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 0,1864 га у зв'язку із продажем відповідачу ОСОБА_4 нерухомого майна - автозаправної станції. Згідно п. 7.7.2 вище зазначеного рішення міської ради зобов'язано громадянку України ОСОБА_4 оформити документи на землекористування.

Крім того, на підставі рішення Дніпродзержинської міської ради від 30 вересня 2011 року № 195-12/VI Дніпродзержинська міська рада, та попередній землекористувач ТОВ «ДіПарт» у зв'язку із продажем нерухомого майна прийшли до взаємної згоди розірвати договір оренди земельної ділянки від 18 квітня 2001 № 056 загальною площею 0,1864 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, про що укладено угоду від 19 січня 2012 року № 3491 про розірвання договору оренди земельної ділянки від 18 квітня 2001 року № 056.

09 грудня 2013 року ОСОБА_4 звернулася до Дніпродзержинської міської ради про надання земельної ділянки у користування (на умовах оренди) під розміщення нерухомого майна, яке належить їй на праві власності, про що свідчить її заява вхід. № Б-10857 від 09 грудня 2013 року.

Розглянувши заяву ОСОБА_4 вхід. № Б-10857 від 19 грудня 2013 року та надану відповідачем технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), Дніпродзержинською міською радою прийнято рішення від 31 січня 2014 року № 1005-46/VI «Про набуття (припинення) прав на землю», на підставі якого (пункт 4 додатку 1 до рішення від 31 січня 2014 pоку № 1005-46/VI) з ОСОБА_4 укладено договір оренди земельної ділянки від 11 червня 2014 року № 12883 за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,1864 га з цільовим призначенням КВЦПЗ 03.07. для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (автозаправна станція). Договір оренди земельної ділянки укладено строком до 31 січня 2024 року.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно виходив із того, що відповідач у період з 20 січня 2012 року по 10 червня 2014 року використовувала земельну ділянку без правовстановлюючих документів (договору оренди землі) на неї, та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Суди правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.О. Леванчук

А.В.Маляренко