Справа № 357/4850/15-ц Головуючий у І інстанції Жарікова О. В.
Провадження № 22-ц/780/363/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 29 03.02.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

03 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

при секретарі: Дрозд Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 жовтня 2015 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування витрат в порядку регресу, -

встановила:

у квітні 2015 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування витрат в порядку регресу, мотивуючі свої вимоги тим, що 17 листопада 2011 року, близько 11 години 30 хвилин на бульварі 50 річчя Перемоги в м.Біла Церква з вини відповідача ОСОБА_2, яка керувала автомобілем НОМЕР_1, сталася дорожньо-транспортна пригода.

На дату скоєння ДТП, ОСОБА_2 не мала чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Вина відповідача підтверджується постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2011 року та постановою Апеляційного суду Київської області.

В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль, «ЗАЗ», д.н.з. НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_3, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована в ВАТ «НАСК «Оранта», згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності №АА/3512380, строк дії якого з 27 березня 2011 року по 26 березня 2012 року.

Розмір завданих збитків, згідно звіту №06 від 31 січня 2012 року, складеного СПД Гайдук складає 7 619 грн. 98 коп., в т.ч. ПДВ 1270 грн. Розмір регламентної виплати за відрахуванням суми ПДВ становить 6349грн. 98 коп.

Просив суд, стягнути з ОСОБА_2, на користь МТСБУ суму 6349,98 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача, понесені судові витрати на сплату судового збору в розмірі 243, 60 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 жовтня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України, понесені витрати в сумі 6 349 гривень 98 копійок та стягнуто з ОСОБА_2 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати, понесені на сплату судового збору в розмірі 243 гривні 60 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованим та таким, що не відповідає обставинам справи, просила скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 жовтня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В доводах апеляційної скарги, апелянт посилається на те, позивач підтвердив відсутність доказів надання відповідачу повідомлення про врегулювання понесених витрат №19803/3-2-05 від 27.07.2012 року.

Звіт про оцінку колісного транспортного засобу №06 від 31.01.2012 року складений СПД Гайдук, про встановлення матеріальних збитків, виконаний без урахування заперечень відповідача про недоцільність проведення деяких видів ремонтних робіт та заміни автозапчастин. Крім того, СПД Гайдук не є судовим експертом, не наділений належним обсягом повноважень на проведення відповідних авто товарознавчих експертиз, не несе жодної відповідальності за складені та подані ним звіти про визначення розміру заподіяної шкоди.

Апелянт, вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б обґрунтували розмір відновлювального ремонту та підтвердили фактичне проведення ремонтних робіт пошкодженого автомобіля.

Також, суд першої інстанції на думку апелянта, не дослідив належним чином питання завищення завданих збитків та не призначив повторної експертизи для встановлення реальної вартості збитків, хоча експерт мав можливість це зробити на підставі протоколу огляду транспортного засобу - фотографій.

Крім того, у апелянта є сумніви відносно сплати позивачем страхового відшкодування у повному розмірі, оскільки згідно виписки «Приватбанку» по картці ОСОБА_3 за період з 01.01.2012 року по 01.01.2013 року страхове відшкодування перераховане їй 27.03.2012 року у розмірі 6286,48 грн., тобто ОСОБА_3 отримала страхове відшкодування не в повному обсязі, хоча розмір стягнення судом витрат в порядку регресу складає 6349,98 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 листопада 2011 року, близько 11 години 30 хвилин на бульварі 50 - річчя Перемоги в м. Біла Церква, Київської області сталася ДТП, за участю водія ОСОБА_2, яка керувала транспортним засобом, марки «ВАЗ», державний номерний знак. 9494 КХ, та водія ОСОБА_3, яка керувала транспортним засобом, марки «ЗАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2. Дана ДТП сталася з вини відповідача ОСОБА_2

На дату скоєння ДТП, ОСОБА_2 не мала чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів.

Вина відповідача підтверджується постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2011 року та постановою Апеляційного суду Київської області від 16.01.2012 року, копії яких містяться в матеріалах справи.

Відповідно до вказаних постанов суду встановлено, що ОСОБА_2 була визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, в розмірі 425,00 гривень.

В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль марки «ЗАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_3, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована в ВАТ «НАСК «Оранта», згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності №АА/3512380, строк дії якого становив з 27 березня 2011 року по 26 березня 2012 року.

Розмір завданих збитків, згідно звіту №06 від 31 січня 2012 року, складеного СПД Гайдук «Експерт_Сервіс Авто» становить суму у розмірі 7619 грн. 98 коп. в тому числі ПДВ 1270 грн. 00 коп.

Розмір регламентної виплати за відрахуванням суми ПДВ становить 6 349 грн. 98 коп.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи відповідач особисто повідомлялася та викликалася для проведення експертизи по автомобілю марки «ЗАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2 та була присутня при огляді транспортного засобу 23.01.2012 року, де протоколом №6 огляду транспортного засобу були зафіксовані пошкодження автомобіля. Відповідач вказала в судовому засіданні, що з даним протоколом та розміром збитків не згодна, однак, за весь час, з моменту скоєння ДТП до подачі позову до суду не провела свою незалежну експертну оцінку пошкодженого транспортного засобу.

24 лютого 2012 року третя особа ОСОБА_3, з метою тримання відшкодування, звернулася до позивача МТСБУ, що підтверджується відповідною заявою. Як вбачається з копії платіжного доручення №1427 від 26 березня 2012 року, яке отримане банком 25 березня 2012 року, МТСБУ здійснило виплату коштів, на відшкодування шкоди третій особі по справі. 27 липня 2012 року на адресу відповідача було направлено лист про добровільне врегулювання спору з МТСБУ, однак, заборгованість погашена не була.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З такими висновками колегія суддів не погоджується, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та не узгоджуються з вимогами чинного законодавства, з огляду на наступне.

Вирішуючи спір, суд застосував до спірних правовідносин положення ст.1191 ЦК України, не взявши до уваги, що на дані правовідносини поняття регресу не поширюється.

Так, до відносин, які виникли із страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, застосовується ст.1191 ЦК України та ст.38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а до тих, які виникли із добровільного страхування - ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування».

Відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Пунктом 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розяснено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація».

Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобовязанні (заміна активного субєкта) зі збереженням самого зобовязання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобовязання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону №1961-І, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобовязанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування.

Враховуючи, що МСБУ заявлено вимоги про стягнення страхового відшкодування з ОСОБА_2 - особи, з вини якої заподіяно шкоду, то в даному випадку виник спір щодо відшкодування збитків в порядку суброгації, а не в порядку регресу.

Таким чином, суд першої інстанції безпідставно в обґрунтування підстав для задоволення позову послався на ст.1191 ЦК України, яка регулює відносини щодо відшкодування збитків в порядку регресу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у справі про відмову в задоволенні позову

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скаргаГерасименко С.В. підлягає задоволенню, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 жовтня 2015 року скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Керуючись: ст.ст303,307,309,313,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 жовтня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді