АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 177/151/15-ц Головуючий в 1 інстанції
Провадження № 22-ц/774/1168/К/16 ОСОБА_1
Категорія № 39 (1) Доповідач Братіщева Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.,

суддів: Грищенко Н.М., Ляховської І.Є.

секретар: Чубіна А.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2015 року позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку, достатнього для прийняття спадщини, який під час розгляду справи уточнили (а.с. 32-36) та позивач ОСОБА_2 просила визначити їй додатковий строк тривалістю в 2 місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її матері ОСОБА_7, померлої 19.03.2006 року, а також позивачі просили визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 18.03.2008 року Криворізькою районною державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області на імя ОСОБА_8, який помер 16.06.2014 року, на спадкове майно після смерті ОСОБА_7, померлої 19.03.2006 року, в частині спадкування ОСОБА_8 2/3 частин від 1/2 частини житлового будинку з господарчими прибудовами №40 по вул. Кривбасівській в с. Лозуватка Криворізького району Дніпропетровської області.

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в частині визнання свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним залишено без розгляду за заявою позивачів, а ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - залучені до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору за позовом ОСОБА_2 (а.с. 71-72).

В обґрунтування позовних вимог про визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивач ОСОБА_2 зазначила, що вона є донькою ОСОБА_7 та ОСОБА_9. Мати позивача ОСОБА_7 померла 19.03.2006 року, після чого відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки житлового будинку з господарчими побудовами № 40 по вул. Кривбасівській в с. Лозуватка Криворізького району Дніпропетровської області.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_7 є вона, а також онуки померлої ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та чоловік померлої ОСОБА_9, який також помер 16.06.2014 року.

В червні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до Криворізької районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області для оформлення спадщини після смерті матері, але постановою нотаріуса від 10.06.2014 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки нею пропущений строк прийняття спадщини. З цієї ж постанови вбачається, що 18.03.2008 року видане свідоцтво про право на спадщину за законом на імя чоловіка померлої ОСОБА_9 ОСОБА_9, який залишив заповіт на спадкове майно.

Позивач вказує, що пропустила строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7, передбачений ст. 1270 ЦК України з поважної причини, оскільки юридично не обізнана стосовно прийняття спадщини, а саме строків подання заяви про її прийняття. Крім того, батько за життя не розповідав про оформлення спадщини після смерті матері на своє імя, хоча стосунки між ними були добрими та дружелюбними.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року в задоволенні позивних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

На її думку, суд першої інстанції не звернув увагу на той факт, що строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері вона пропустила з поважних причин, оскільки 25.06.2005 року помер у молодому віці її рідний брат, після чого мати захворіла і померла 19.03.2006 року. Вказані обставини відобразились на її психологічному стані, вона перенесла стресові ситуації, душевні страждання та інші негативні явища, у звязку з чим не могла думати про прийняття спадщини після смерті матері. Крім того, будучи юридично необізнаною, вона не знала про строк, який законодавець надає для прийняття спадщини та рахувала, що після батьків майно переходить до дітей.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Суд першої інстанції у повній мірі з'ясував всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна визнати не законним і не обґрунтованим.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, батьком позивача ОСОБА_2 є ОСОБА_9, а матірю ОСОБА_7 (а.с. 10).

20 жовтня 1999 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_10 та змінила прізвище на «Соколовська» (а.с. 11). Вказаний шлюб було розірвано 30 березня 2001 року (а.с. 12) та 01 грудня 2007 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_11, змінивши прізвище на «Чорна» (а.с. 13).

19 березня 2006 року померла мати позивача ОСОБА_7, а 16 червня 2014 року помер батько позивача ОСОБА_9 (а.с. 21, 22).

В червні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулась до Криворізької районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_7, однак постановою державного нотаріуса від 10 червня 2014 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з пропуском шестимісячного строку, передбаченого для подачі заяви про прийняття спадщини (а.с. 23).

08 липня 2014 року позивач звернулась до Криворізької районного державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_9, однак постановою державного нотаріуса від 16 грудня 2014 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки спадкодавець залишив заповіт на майно на імя іншої спадкоємиці ОСОБА_4 (а.с. 24).

Як вбачається з заповіту, складеного 20 січня 2014 року, ОСОБА_9 на випадок своєї смерті заповідав належні йому на праві власності житловий будинок з господарчими побудовами із земельною ділянкою (їх частки), що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, село Лозуватка, вул. Кривбасівська, 40 ОСОБА_4 (відповідачу по справі) (а.с. 41-42, 61-62).

Відповідно до повідомлення Шостої криворізької державної нотаріальної контори від 27 жовтня 2015 року, після смерті ОСОБА_7, померлої 19.03.2006 року, з заявою про прийняття спадщини за законом 19 березня 2008 року звернувся чоловік померлої ОСОБА_9. Заповіти від імені ОСОБА_7 не посвідчувалися. Свідоцтво про право на спадщину було видано 18 березня 2008 року на імя ОСОБА_9 (а.с. 76-78).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано доказів, що причини пропуску шестимісячного строку для подачі заяви для прийняття спадщини є поважними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення

додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не надано доказів, відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини з моменту відкриття спадщини 19 березня 2006 року до червня 2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В позовній заяві та в апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 посилається на те, що строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_7 вона пропустила з поважних причин, оскільки 25.06.2005 року помер у молодому віці її рідний брат, після чого мати захворіла і померла 19.03.2006 року. Вказані обставини відобразились на її психологічному стані, вона перенесла стресові ситуації, душевні страждання та інші негативні явища, у звязку з чим не могла думати про прийняття спадщини після смерті матері.

Але жодних доказів, які б свідчили про наявність непереборних і стійких труднощів для ОСОБА_2 для своєчасного звернення до нотаріальної контори, нею не надано.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у позивача відсутні належні докази того, що вона була позбавлена реальної можливості у шестимісячний строк після відкриття спадщини звернутись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки доказів на підтвердження перебування в хворобливому стані, в тому числі і у звязку з погіршенням психологічного стану, позивачем не надано, а крім того, з дня відкриття спадщини сплинув значний термін, який становить 8 років.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що будучи юридично необізнаною, позивач не знала про строк, який законодавець надає для прийняття спадщини та рахувала, що після батьків майно переходить до дітей, колегія суддів вважає безпідставними.

Інші доводи , викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.А. Братіщева

Судді: Н.М. Грищенко

ОСОБА_12