Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" березня 2016 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Анциборенко Н.М.,

при секретарі Медведській Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк про визнання недійсним кредитного договору,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ УкрСиббанк та просить визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №0 від 27.02.2007 року.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 27.02.2007 року між позивачем та Акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк надав позивачеві грошові кошти у розмірі 100 300 доларів США на споживчі цілі зі строком повернення до 27.02.2028 року та процентами за користування кредитом у розмірі 9,5 % річних. У порушення вимог п.2 ч.1 ст.11 Закону України Про захист прав споживачів відповідач не надав позивачеві як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору. Вказаний кредитний договір не має відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту та всіх додаткових витрат. Також банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом вартості кредиту для споживача та всіх витрат, повязаних з ним. Крім того, відповідно до Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України №168 від 10.05.2007 року, кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил. Вважає, що умови договору кредиту є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обовязків на погіршення становища споживача, що є підставою для визнання такого договору недійсним.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що позивач була ознайомлена з умовами договору, отримала інформаційний лист та звернулась до суду лише після звернення банку з позовом про стягнення заборгованості, яка виникла у звязку з неналежним виконанням позивачем зобовязань по кредитному договору. Крім того, вважає, що заява подана з пропущенням встановленого строку та просить застосувати наслідки спливу позовної давності (а.с.32).

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 60 ЦПК України встановлено обовязок сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048-1052, 1054-1055), статті 18-19 Закону України Про захист прав споживачів.

Так, відповідно до положень ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ст.18 Закону України Про захист прав споживачів продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є не справедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

Згідно положень ч.ч.2, 4, 6 ст.11 Закону України Про захист прав споживачів (у редакції на час укладення сторонами кредитного договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про

державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках.

Споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Встановлено, що 27.02.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0 (а.с.40-48).

Відповідно до п.1.1 договору банк зобовязався надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобовязалась прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 100 300,00 доларів США та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах, визначених цим договором.

Пунктами 1.2.2-1.6 договору визначено порядок і умови повернення кредиту.

Згідно п.10.13 договору підписання даного договору позичальником свідчить про те, що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього; перед підписанням даного договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, п.2 ст.11 Закону України Про захист прав споживачів.

Відповідно до п.9.2 кредитного договору позичальник підтвердив, що він володіє всіма необхідними документами, які необхідні для оформлення даного договору та повністю розуміє всі умови цього договору, свої права та обов'язки за цим договором і погоджується з ними.

Тобто, позивач, будучи вільною в укладенні договору, була ознайомлена з умовами договору про надання споживчого кредиту та вважала їх справедливими, отримала відповідно до вимог п.2 ст.11 Закону України Про захист прав споживачів інформаційний лист щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту, розуміла всі умови договору, правові наслідки його укладення, у тому числі, можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті, та погоджувалася з ними, що засвідчила особистим підписом.

При цьому, позивач отримала кошти, не скористалась правом щодо відкликання згоди на укладення договору протягом чотирнадцяти календарних днів, не зверталась з заявами про надання додаткової інформації або розяснення окремих положень договору та здійснювала у подальшому платежі на виконання його умов.

Щодо тверджень позивача про порушення банком вимог затверджених постановою Правління Національного банку України №168 від 10.05.2007 року Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту в частині відсутності у кредитному договорі графіку платежів, то оспорюваний позивачем правочин укладено до набрання постановою чинності.

Таким чином, оскільки в момент вчинення сторонами оспорюваного правочину були додержані встановлені чинним законодавством вимоги та сторони уклали договір, володіючи необхідним обсягом цивільної дієздатності, повною мірою усвідомлюючи значення своїх дій, на

підставі вільного волевиявлення, котре відповідало їх внутрішній волі як учасників правочину, тому суд приходить до висновку, що встановлені законом підстави для визнання недійсним договору відсутні.

Керуючись ст.ст.203, 204, 215, 216, 627, 638 ЦК України, ст.ст.10, 60, 209, 213-215 ЦПК України, Законом України Про захист прав споживачів, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира на протязі 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя Н. М. Анциборенко