Дата документу 12.10.2016
ЄУ № 420/1238/16-ц
Провадження №2/420/635/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2016 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Тарасова Д.С.

за участю секретаря Колесник Г.О.

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Новопсков цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, компенсацію заподіяної моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить суд визнати незаконним її звільнення з роботи, скасувати наказ Сєвєродонецького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії Управління магістральних газопроводів «Харківтрансгаз» Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 20.05.2016 року №122-п «Про звільнення» ОСОБА_1, оператора компютерного набору І категорії дільниці служби автоматики, контрольно-вимірювальних приладів, телемеханіки і АСУ Новопсковського промислового майданчика. Поновити її на посаді оператора компютерного набору І категорії в Новопсковському проммайданчику Сєвєродонецького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії Управління магістральних газопроводів «Харківтрансгаз» Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз». Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» на її користь орієнтовну заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 7813,75 та моральну шкоду у розмірі 15000 грн. Судові витрати в повному обсязі покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідно до наказу №49/к від 02.04.1990 року вона була прийнята приладистом 3 розряду служби контрольно-вимірювальних приладів, автоматики та телемеханіки в Новопсковському ЛВУ МГ, всього стаж роботи в газовій промисловості 26 років. 11 березня 2016 року вона отримала попередження про скорочення своєї посади, а саме оператора компютерного набору І категорії у штатному розписі з 01 березня 2016 року та майбутнє вивільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України, на підставі наказу філії УМГ «Харківтрансгаз» №82 від 29.02.2016 року «Про зміну структури та скорочення штатних одиниць», на виконання наказів ПАТ «Укртрансгаз» від 01.12.2015 року №537 «Про передачу майна», від 29.02.2016 року №96 «Про затвердження штатних розписів», на підставі акту приймання передачі майна з балансу філії «АГРОГАЗ» на баланс філії УМГ «Харківтрансгаз», підписаного 08.12.2015 року. Прямого звязку між фактом її звільнення та підстав, які зазначені в наказі ПАТ «Укртрансгаз» немає, так як на момент передачі майна з балансу філії «АГРОГАЗ» на баланс філії УМГ «Харківтрансгаз» з 01 березня 2016 року у Сєвєродонецькому ЛВУ МГ на Новопсковському промисловому майданчику було створено структурний підрозділ «Будинок культури» у складі відповідно до штатного розпису працівників Сєвєродонецького ЛВ УМВГ, а ця дія має на увазі збільшення штатних одиниць, а не скорочення. Адміністрація Сєвєродонецького ЛВУ МГ ПАТ «Укртрансгаз» 11.03.2016 року, на початку робочого дня, при врученні попередження про скорочення її посади, не надала їй перелік всіх наявних по всьому підприємству ПАТ «Укртрансгаз» вакансій для переведення на іншу роботу, яку б вона могла виконувати, виходячи із своєї кваліфікації та досвіду. Позивачу було запропоновано лише три вакансії, які не відповідали її професії (спеціальності), а саме культмасового робітника Будинку культури, прибиральника Будинку культури та покоївки в Будинку приїжджих, від яких вона письмово відмовилась.

У звязку з тим, що адміністрація Сєвєродонецького ЛВУ МГ не надала їй всіх наявних по всьому підприємству ПАТ «Укртрансгаз» вакансій для переведення на іншу роботу, нею було направлено клопотання в ПАТ «Укртрансгаз» щодо надання їй переліку вакансій, які були в ПАТ «Укртрансгаз» за період з березня 2016 роки по 20 травня 2016 року для переведення на іншу роботу, яку б вона могла виконувати, виходячи зі своєї кваліфікації та досвіду, але відповіді вона не отримала. З 01 квітня 2016 року в склад штатного розпису Новопсковського промислового майданчику Сєвєродонецького ЛВУМГ було введено чотири нових професії (посади), а саме: архіваріуса, діловода, техніка та підсобного робітника, які адміністрація Сєвєродонецького ЛВ УМГ їй не запропонувала, хоча вона за своєю кваліфікацією та досвідом роботи могла б виконувати обовязки архіваріуса, діловода, техніка. Адміністрацією Сєвєродонецького ЛВУМГ на адресу профспілкового комітету Первинної профспілкової організації працівників Новопсковського проммайданчику Сєвєродонецького ЛВУ МГ направлено подання щодо надання згоди на розірвання з нею трудового договору за ч. 1 ст. 40 КЗпП України. 14 квітня 2016 року відбулося засідання профспілкового комітету, яке тривало більше двох годин та було порушено регламент проведення засідання, а саме було тричі видвинуто одне й те саме питання на голосування на згоду на її звільнення. Комісія налічувала 8 осіб та в склад комісії входила і вона, комісія за звільнення позивача проголосувала лише з третього разу, 5 осіб підтримали, 2 утримались. З 10.05.2016 року по 19.05.2016 року позивач знаходилась на лікарняному. З 11.05.2016 року внаслідок її тимчасової непрацездатності та подальшого скорочення на її робоче місце перевели приладиста дільниці для виконання завдань і обовязків, які до цього були покладені на неї. 20 травня 2016 року позивача було звільнено, відповідно до наказу за №122-п від 20.05.2016 року з посади оператора компютерного набору І категорії дільниці служби автоматики, контрольно вимірювальних приладів, телемеханіки і АСУ Новопсковського промислового майданчика у звязку зі скороченням, п. 1 ст. 40 КЗпП України. Згідно довідки №3/09-410 від 15.06.2016 року середньомісячна заробітна плата за останні два місяці складає 17683, 68 грн. На момент звернення до суду 16.06.2016 року, вона перебуває у вимушеному прогулі 19 робочих днів, таким чином, середній заробіток на момент звернення до суду за час вимушеного прогулу складає 7813, 75 грн. Крім того, в результаті неправомірних дій адміністрації Сєвєродонецького ЛВУМГ щодо порушення законних прав, їй спричинено моральну шкоду виходячи з характеру, обсягу та тривалості фізичних та душевних страждань, переживань, безсоння та комплексу негативних наслідків, а саме: неможливості здійснення свого конституційного права на працю, наявності невпевненості в реалізації своїх життєвих планів та інтересів, приниження професійної гідності, втрати нормальних життєвих звязків, що вимагають додаткових зусиль для організації життя, в тому числі пошук необхідних коштів для лікування у звязку з погіршенням стану здоровя. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у 15 000 тисяч гривень.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених в позові, на задоволенні позовних вимог наполягають та просять задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та надала заперечення на позовну заяву, відповідно до яких позовна заява не підлягає задоволенню з наступних причин. Починаючи з 2013 року на підприємстві проводиться оптимізація виробничої діяльності та зміни в організації структури та поетапне скорочення штату та чисельності працівників на всіх підприємствах ПАТ «Укртрансгаз» в тому числі і в Сєвєродонецькому лінійному виробничому управлінні магістральних газопроводів філії «Управління магістральних газопроводів філії «Харківтрансгаз». Станом на 01 березня 2016 року була виведена посада оператора компютерного набору 1 категорії в кількості 1 одиниця. На Новопсковському промисловому майданчику Сєвєродонецького ЛВУМГ цю штатну посаду займала ОСОБА_4 Оскільки вказана посада в штатному розписі була одна, тому правила переважного права залишення на роботі не застосовувались. 11 березня 2016 року позивачу було повідомлено про звільнення і запропоновано їй вакантні посади згідно з переліком посад станом на 01.03.2016 року, на що була отримана її письмова відмова від запропонованих вакансій, про що свідчить підпис ОСОБА_1 у попередженні про звільнення. На період звільнення інших більш відповідних кваліфікаційним вимогам вакансій за професією чи спеціальністю в Управлінні не було. При цьому було зазначено, що інші вакансії по всьому підприємству позивачу будуть запропоновані дещо пізніше, по мірі надходження до підрозділу узагальненої інформації. ОСОБА_1 не підпадає ні під одну пільгову категорію, що згідно законодавства користується переважним правом при працевлаштуванні. Оскільки позивач станом на 11.03.2016 року була членом виборного профспілкового органу Первинної профспілкової організації Новопсковського промислового майданчика Сєвєродонецького ЛВУМГ, було отримано згоду на її звільнення у звязку зі скороченням за п.1 ст. 40 КЗпП України. Наказом № 122 п від 20.05.2016 року позивача було звільнено з роботи вказаного числа за п.1 ст. 40 КЗпП України у звязку зі скороченням штату працівників. Інший працівник був переведений не на посаду позивача, а на робоче місце розташоване у тому ж кабінеті поряд з робочим місцем позивача, для виконання своїх обовязків зазначених у його посадовій інструкції. За наведених вище обставин вважають, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на довільному тлумаченні законів, на перекручуванні обставин, які не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 в судовому засіданні надали пояснення, що вони є членами профспілкового комітету та приймали участь в засідання, де вирішувалось питання про надання згоди про звільнення ОСОБА_1 з посади, яка підлягала скороченню по п.1 ст. 40КЗпП України. Рішення про надання згоди було прийнято з другої спроби, так як шукали підстави для залишення працівника на посаді. Ніякого тиску з боку керівництва на них не було. Позивачу були запропоновані всі вільні ваканції, які на той час були на підприємстві.

ОСОБА_5 в судовому засіданні як свідок пояснив, що він є головою профспілкового комітету . На адресу профспілкового комітету був надісланий запит про надання дозволу на звільнення ОСОБА_1 В ході засідання питання про звільнення ОСОБА_1 підіймалось двічі, з першого разу питання не було вирішено у звязку з тим, що додатково досліджувались матеріали для того, щоб найти підстави для залишення працівника на роботі. Тиску на профспілковий комітет з боку адміністрації ніякого не було. На засідання профспілкового комітету представника адміністрації не було. ОСОБА_6 була запрошена на засідання, тому що у комітету виникли питання з приводу вакансій, участі в голосуванні вона не приймала.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повідомила, що згідно наказу на підприємстві було скорочення штату11 березня 2016 року ОСОБА_1 було надано попередження та запропановано вільні вакансії, які були на той час на підприємстві. Від запропонованих посад позивач відмовилась письмово. 20 травня 2016 року ОСОБА_1 було звільненно на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку з скороченням штату. Свідок була присутня на профспілковому комітеті, участі в голосуванні не приймала, тільки зачитала накази. На засіння її запросив голова профспілкового комітету. Дійсно на підприємстві ввадили нові посади, але ці квати введені під інвалідів. Попередження про звільнення ОСОБА_1 готував інженер з кадрової роботи. У неї є відомості про вільні вакансії тільки на Новопсковському промисловому майдинчику, а не по всьому підприємству.

ОСОБА_7 в судовому засіданні повідомила, що 11 березня 2016 року позивачу було надано попередження про скорочення її посади та запропоновано вакантні посади по підприємству,від яких вона відмовилась. ОСОБА_1 було запропановано три вакансії: прибиральник виробничих приміщень, покоївка в будинку приїждих та організатор свят в Будинку культури, вона відмовилась тому ще ці посади не відповідали її кваліфікації.На підприємстві вводились нові ваканції, але вони ввадились для інвалідів. Голосування проходили рази, тому що ми не змогли знайти поважних причин для залишення працівника на посаді.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З матеріалів справи вбачається, що згідно відомостей трудової книжки ОСОБА_1, відповідно до наказу № 49-к від 02.04.1990 року позивач прийнята на посаду приладиста 3 розряду служби контрольно-вимірювальних приладів, автоматики і телемеханіки до Новопсковського лінійного виробничого управління магістральних газопровадів. 16.10.1991 року ОСОБА_1 переведена на посаду оператора електронно-обчислювальних машин ІІ категорії служби КВП АіТ на підставі наказу №118/к від 16.10.1991 року. На підставі наказу №48/к від 02.04.2001 року позивача переведено обліковцем в бухгалтерію. 01.02.2003 року ОСОБА_1 переведено на посаду приладиста 4 розряду в службу автоматики, КВП і телемеханіки відповідно до наказу №21/п від 04.02.2003 року. 03.06.2008 року ОСОБА_1 переведено на посаду оператора компютерного набору ІІ категорії служби А, КВП і Т. Відповідно до наказу №75/п від 01.07.2010 року переведено на посаду оператора компютерного набору І категорії служби А, КВП і Т. Згідно наказу № 108-к від 27.02.2015 року з 01.03.2015 року позивача було переведено на посаду оператора компютерного набору 1 категорії дільниці служби автоматики, контрольно-вимірювальних приладів, телемеханіки і АСУ до Новопсковського пропомислового майданчика Первомайського ЛВ УМГ філії УМГ «Харківтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз». Наказом філії «Харківтрансгаз» від 09.07.2015 року за №213 Новопсковський промисловий майданчик Первомайського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії УМГ «Харківтрансгаз» передано до складу Сєвєродонецького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії УМГ «Харківтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз».

Наказом № 122-п від 20.05.2016 року позивача з 20.05.2016 року звільнено з займаної посади оператора компютерного набору І категорії дільниці служби автоматики, контрольно-вимірювальних приладів, телемеханіки і АСУ Новопсковського промислового майданчика (табельний номер - 22520136) у звязку зі скороченням, на підставі п. 1ст. 40 КЗпП України.

На підставі саме вищезазначеного наказу в трудову книжку ОСОБА_1 було внесено запис № 17 про її звільнення з посади з 20.05.2016 року.

Згідно із копією наказу Філії «Управління магістральних газопроводів «Харківтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» № 82 від 29.02.2016 року про зміну структури та скорочення штатних одиниць, з 01 березня 2016 року скоротити штатні одиниці Сєвєродонецького ЛВУМГ згідно з додатком до цього наказу з дотриманням чинного законодавства.

Відповідно до Додатку до наказу УМГ «Харківтрансгаз» від 29.02.2016 року №82 в переліку професій та посад Сєвєродонецького ЛВУМГ філії УМГ «Харківтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз», які підлягають скороченню зазначений оператор компютерного набору І категорії дільниці служби автоматики, контрольно-вимірювальних приладів, телемеханіки і АСУ.

30 березня 2016 року голові первинної профспілкової організації працівників Новопсковського промислового майданчика Сєвєродонецького ЛВУМГ філії УМГ «Харківтрансгаз» ОСОБА_5 надано подання про надання згоди на звільнення члена виборного профспілкового органу первинної профспілкової організації Новопсковського промислового майданчика Сєвєродонецького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії «Управління магістральних газопроводів «Харківтрансгаз» ПАТ Укртрансгаз» для надання згоди на звільнення оператора компютерного набору І категорії дільниці служби автоматики, контрольно-вимірювальних приладів, телемеханіки і АСУ Новопсковського промислового майданчика ОСОБА_1 за скороченням штату відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП.

В копії ОСОБА_5 з протоколу засідання профкому ППО Новопсковського промислового майданчика № 25 від 14.04.2016 року зазначено, що профспілковою організацією дана згода на звільнення з 11.05.2016 року оператора компютерного набору І категорії дільниці служби автоматики, контрольно-вимірювальних приладів, телемеханіки і АСУ Новопсковського промислового майданчика Сєвєродонецького ЛВУМГ філії УМГ «Харківтрансгаз» ОСОБА_1, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, за скороченням штату.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог позивача про скасування наказу про його звільнення та поновлення на роботі, суд виходить із такого.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Разом з тим, суд звертає увагу, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Так, абзацом 1 пункту 19 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_9 України від 6 листопада 1992 року № 9 із змінами та доповненнями встановлено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Власник є таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобовязаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обовязок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обовязок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які зявилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Вказана правова позиція Верховного ОСОБА_9 України, викладена у постанові № 6-40цс15 від 01 квітня 2015 року.

Відповідно до статуту Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», затвердженого рішенням загальних зборів акціонерів ПАТ «Укртрансгаз» від 13.06.2016 року №45, ПАТ «Укртрансгаз» є юридичною особою та має право самостійно визначати організаційну структуру товариства, його філій, представництв та інших відокремлених структурних підрозділів. Новопсковський промисловий майданчик входить до Сєвєродонецького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів, в свою чергу «Сєвєродонецьке лінійне виробниче управління магістральних газопроводів» входить до філії «Управління магістральних газопроводів «Харківтрансгаз» Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз».

Так, виходячи з вищевикладеного, ОСОБА_1 з дня попередження про скорочення посади та по день звільнення з 11.03.2016 року по 20.05.2016 року, повинні були запровпоновані всі вільні посади, які на цей період існували на підприємтві ПАТ «Укртрансгаз».

До матеріалів справи надані звітності про попит на робочу силу (вакансії) (затверджена Наказом Міністерства соціальної політики України 31 травня 2013 року №316), відповідно до яких:

в ПАТ «Укртрансгаз» філії «УМГ «Харківтрансгаз» Первомайське ЛВУМГ була вакансія інженера з ремонту, дата заповнення 15 березня 2016 року;

в ПАТ «Укртрансгаз» філії «УМГ «Харківтрансгаз» Первомайське ЛВУМГ була вакансія кухара 5 розряду, дата заповнення 12 травня 2016 року;

в ПАТ «Укртрансгаз» філії «УМГ «Харківтрансгаз» Херсонське ЛВУМГ була вакансія оператора газорозподільної станції, дата заповнення 08 квітня 2016 року;

в ПАТ «Укртрансгаз» філії «УМГ «Харківтрансгаз» Херсонське ЛВУМГ була вакансія оператора газорозподільної станції, дата заповнення 07 квітня 2016 року;

в ПАТ «Укртрансгаз» філії «УМГ «Черкаситрансгаз» Кременчуцьке ЛВУМГ була вакансія економіста з матеріально-технічного забезпечення, дата заповнення 29 березня 2016 року;

в ПАТ «Укртрансгаз» філії «УМГ «Черкаситрансгаз» Кременчуцьке ЛВУМГ була вакансія начальника команди, дата заповнення 04 квітня 2016 року;

в ПАТ «Укртрансгаз» філії «УМГ «Київтрансгаз» була вакансія оператора газорозподільної станції, дата заповнення 07 квітня 2016 року;

в ПАТ «Укртрансгаз» Богородчанське лінійне виробниче управління магістральних газопроводів була вакансія оператора газорозподільної станції 4 р. с. Чернелиця, дата заповнення 22 березня 2016 року;

в ПАТ «Укртрансгаз» Богородчанське лінійне виробниче управління магістральних газопроводів була вакансія оператора газорозподільної станції 4 р. с. Джурів, дата заповнення 24 березня 2016 року;

в ПАТ «Укртрансгаз» Богородчанське лінійне виробниче управління магістральних газопроводів була вакансія оператора газорозподільної станції 4 р. с. Джурів, дата заповнення 05 квітня 2016 року.

В судовому засіданні судом було з'ясовано, що усі вищенаведені посади входять до штатного розпису керівників, професіоналів та технічних службовців апарату Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», тобто існують саме у вказаній установі та які не були запропоновані позивачу.

Із змісту попередження від 01 березня 2016 року вбачається, що ОСОБА_1 попереджено про скорочення її посади оператора комп'ютерного набору І категорії дільниці служби автоматики, контрольно-вимірювальних приладів, телемеханіки і АСУ Новопсковського промислового майданчика Сєвєродонецького ЛВУМГ, у зв'язку з цим їй запропоновані вакансії, згідно переліку станом 11.03.2016 року, на що позивач відмовилась письмово, про що свідчить підпис.

В судовому засіданні позивач вказала, що їй були запропоновані не всі вакансії, які існували в ПАТ «Укртрансгаз». Вказану обставину в судовому засіданні підтвердили представник відповідача та свідок ОСОБА_7, які пояснили, що ОСОБА_1о. були запропановані три посади, які на той час існували в Новопсковському промисловому майданчику, а саме: культмасовий робітник Будинку культури, прибиральник Будинку культури та покоївка Будинку приїжджих. У зв'язку із цим позивач наполягає на тому, що під час її звільнення їй мали бути запропоновані всі вакантні посади, тобто вакантні посади які вона може займати виходячи з її професії (спеціальності), кваліфікації та досвіду.

Отже, позивачу протягом двох місяців з дня попередження про звільнення не були запропоновані всі вакансії, що відповідають його освіті, кваліфікації та досвіду роботи та які існують на підприємстві.

Посилання позивача, що з 01.04.2016 року в склад штатного розпису Новопсковського промислового майданчику Сєвєродонецького ЛВУМГ було введено чотири нових професії (посади), а саме: архіваріуса, діловода, техніка та підсобного робітника, суд не приймає до уваги, у звязку з тим, що відповідно до листа ПАТ «Укртрансгаз» від 24.03.2016 року №4572/4-002 при прийнятті на роботу нових працівників керівнику необхідно дотримуватись вимог пункту 1 наказу ПАТ «Укртрансгаз» від 13.07.2015 №281 «Щодо працевлаштування інвалідів».

З урахуванням вимог трудового законодавства у справах, в яких оспорюється незаконність звільнення, де відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю, суд дійшов висновку, що відповідачем не додержано норми трудового законодавства, що регулюють вивільнення працівника, трудові права позивача при звільнені порушені.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КзпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, суд вважає за необхідне скасувати наказ про звільнення позивача та поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді оператора компютерного набору І категорії дільниці служби автоматики, контрольно-вимірювальних приладів, телемеханіки і АСУ Новопсковського промислового майданчика. При цьому, не виходячи за межі позовних вимог, з метою прийняття зрозумілого рішення, яке відповідає принципу правової визначеності, суд вважає за необхідне скасувати наказ про звільнення позивача від 20.05.2016 року № 122-п.

Згідно із ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до абзацу 3 п. 32 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_9 України від 6 листопада 1992 року № 9, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348).

Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу по день винесення рішення суду, суд враховує, що позивач, із урахуванням наказу про звільнення, був звільнений 20 травня 2016 року, тобто його вимушений прогул розпочався 21 травня 2016 року. Отже, розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу позивача має обчислюватися з 21 травня 2016 року по 07 жовтня 2016 року (день проголошення цього рішення суду).

Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Так, відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_9 України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 411 грн. 25 коп. (заробітна плата за фактично відпрацьовані протягом двох місяців, що передують події звільнення, робочі дні в загальному розмірі 17683,68 грн. (за березень та квітень 2016 року) ділиться на число відпрацьованих робочих днів за два вищевказаних місяці в загальній кількості 43 дні). Середньомісячне число робочих днів ОСОБА_1 складає 21,5 робочий день. Час вимушеного прогулу позивача за період з 21 травня 2016 року по 07 жовтня 2016 року складає 96 робочих днів.

Отже, 96 робочих днів затримки слід помножити на 411 грн. 25 коп. середньоденної заробітної плати позивача, що складе 39480 грн. середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Саме у вказаному розмірі слід задовольнити відповідні позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до довідки від 30.08.2016 року за № 3/06-612 ОСОБА_1 здійснена виплати вихідної допомоги у відповідності до ст. 44 КЗпП України у розмірі середньо місячного заробітку, що склало 8841,84 та вихідної допомоги у відповідності до п. 2.3 Колективного договору ПАТ «Укртрансгаз» на 2016-2018 роки у розмірі тримісячного середнього заробітку, що склало 29129, 40 грн.

Згідно з розясненням, викладеними у абзаці другому пункту 32 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_9 України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, що при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Суд приходить до наступного, що сума втраченого заробітку ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу повинна складати 1508,76 грн. (39480 8841,84 29129,40) сума визначена без утримання податків та інших обовязкових платежів.

В силу ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином законодавство про працю прямо передбачає наявність обов'язку власника або уповноваженого ним органу на відшкодування моральної шкоди у разі порушення законних прав працівника.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_9 України від 31.03.1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної(немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Пунктом 9 Постанови встановлено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи, що з ОСОБА_1 незаконно звільнена, в результаті чого їй спричинено моральну шкоду виходячи з характеру, обсягу та тривалості фізичних та душевних страждань, переживань, безсоння та комплексу негативних наслідків, а саме: неможливості здійснення свого конституційного права на працю, наявності невпевненості в реалізації своїх життєвих планів та інтересів, приниження професійної гідності, втрати нормальних життєвих звязків, що вимагають додаткових зусиль для організації життя, в тому числі пошук необхідних коштів для лікування у звязку з погіршенням стану здоровя. Таким чином, приймаючи до уваги обсяг моральних страждань, суд вважає, що належною компенсацією отриманої позивачем моральної шкоди є сума 2000 грн.

Тому позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення компенсації моральної шкоди в розмірі 15 000 грн. підлягає частковому задоволенню.

Тобто, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

До такого висновку прийшов ОСОБА_6 Суд України у рішенні по справі № 6-23цс12 від 25.04.2012 року.

Частиною 3 ст. 88 ЦПК України встановлено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою сплачується 0,4 розміру заробітної плати; за подання позову майнового характеру - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Тобто, при подачі даного позову позивач мав сплатити 551,20 грн. за вимогу немайнового характеру та 1102,40 грн. за вимоги майнового характеру.

На підставі ст. 367 ЦПК України, ч. 7 ст. 235 КЗпП України, суд також вважає за необхідне допустити негайне виконання цього рішення в частині поновлення позивача на роботі, а також в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу в межах одного місяця.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215, 223, 367 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, компенсацію заподіяної моральної шкоди,задовольнити частково.

Визнати незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади оператора компютерного набору І категорії дільниці служби автоматики, контрольно-вимірювальних приладів, телемеханіки і АСУ Новопсковського промислового майданчика.

Скасувати наказ Сєвєродонецького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії Управління магістральних газопроводів «Харківтрансгаз» Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 20.05.2016 року за №122-п «Про звільнення» ОСОБА_1.

Поновити ОСОБА_1 на посаді оператора компютерного набору І категорії дільниці служби автоматики, контрольно-вимірювальних приладів, телемеханіки і АСУ Новопсковського промислового майданчика.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (код 30019801) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 1508,76 грн. (одна тисяча пятсот вісім грн. 76 коп.)(сума визначена без утримання податків та інших обовязкових платежів) та суму моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень).

Стягнути Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (код 30019801) на користь держави судовий збір у розмірі 1653 (одна тисяча шістсот пятдесят три) грн. 60 коп. на р/р № 0223, МФО 804013, Код 37942461, отримувач: УДКСУ у Новопсковському районі, банк отримувача: ГУДКСУ у Луганській області.

В іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Рішення суду в частині поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано апеляційному суду Луганської області через Новопсковський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: