Справа № 0417/2-4232/2011
Провадження № 2/0202/146/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 січня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Фісун К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до Публічного акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 на свою користь заборгованість за кредитним договором № Д 08-02-09 МК від 21.02.2008 року у розмірі 11 415,74 дол. США, стягнути солідарно з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 200 грн., а також солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 стягнутивитрати на юридичну допомогу у розмірі 1 950,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № Д 08-02-09 МК від 21.02.2008 року, згідно до якого Банк зобовязався надати відповідачу у строкове платне користування грошові кошти у сумі 16 020,00 дол. США зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 16,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18.02.2011 року. Проте в порушення умов договору відповідач ОСОБА_4 свої зобовязання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду.

Вимоги до відповідача ОСОБА_4, що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ А-Банк договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, з відповідачем ОСОБА_5 договору поруки № 08-02-09 П/1 від 21.02.2008 року, з відповідачем ОСОБА_2 договору поруки № 08-02-09 П/2 від 21.02.2008 року, у звязку з чим вони є солідарними відповідачами за предявленим до стягнення боргом.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2011 року позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПРИВАТБАНК до Публічного акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості була задоволена.

Ухвалою суду від 23 квітня 2015 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2011 року за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПРИВАТБАНК до Публічного акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості скасовано.

При новому розгляді справи представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання у справі з'явився, проти задоволення позовних вимог заперечував, просив застосувати строки позовної давності.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Просила суд в задоволені позовних вимог відмовити.

Представник відповідача ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили.

Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, відповідачку, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № Д 08-02-09 МК від 21.02.2008 року, згідно до якого Банк зобовязався надати відповідачу у строкове платне користування грошові кошти у сумі 16 020,00 дол. США зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 16,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18.02.2011 року.

Вимоги до відповідача ОСОБА_4були забезпечені шляхом укладання між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем ОСОБА_5 договору поруки № 08-02-09 П/1 від 21.02.2008 року.

Відповідно до п. 4 Договору поруки № 08-02-09 П/1 від 21.02.2008 року, у випадку невиконання боржником зобов'язань за Кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Також вимоги до відповідача ОСОБА_4були забезпечені шляхом укладання між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем ОСОБА_2 договору поруки № 08-02-09 П/2 від 21.02.2008 року.

Відповідно до п. 4 Договору поруки № 08-02-09 П/2 від 21.02.2008 року, у випадку невиконання боржником зобов'язань за Кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

З метою забезпечення виконання вказаного кредитного договору 20 жовтня 2010 року між ПАТ «Акцент Банк» та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір поруки №167, за умовами якого ПАТ «Акцент Банк» взяв на себе зобовязання у випадку неналежного виконання боржником зобовязань за зазначеними кредитним договором відповідати перед банком нарівні з боржником як солідарні боржники (п. 4 договору поруки), з розміром відповідальності поручителя перед кредитором 200 грн.

В забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним договором, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4був укладений договір застави автотранспорту від 21.02.2008 року згідно якого в заставу надано автомобіль FORD, модель: TRANSIT, рік випуску 2002, тип кузова: фургон, № кузова/шасі: WFOLXXGBFL2M56736, реєстраційний номер AI0773BK, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_4.

Судом встановлено, що 16.06.2011 року ОСОБА_5 змінила своє ім'я на ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про зміну імені від 16.06.2011 року, актовий запис № 1, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бучанського міського управління юстиції у Київській області (а. с. 72).

Відповідно до свідоцтва про шлюб від 30 серпня 2011 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 322, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був зареєстрований шлюб. Прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу - ОСОБА_1 (а. с. 96).

Як вказує у своїй позовній заяві позивач, у звязку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 умов договору № Д 08-02-09 МК від 21.02.2008 року заборгованість за ним станом на 05.10.2011 року склала 11 615,74 дол. США, що за курсом 7,97 відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.10.2011 року складає 92 577,78 грн., де: 7 157,25 дол. США заборгованість за кредитом; 2 503,78 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 371,71 дол. США пеня по простроченій заборгованість за кредитом; 31,37 дол. США - штраф (фіксована частина); 551,64 дол. США - штраф (процентна складова).

Аналізуючи спірні правовідносини, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, відповідно до акту від 27.10.2009 року ОСОБА_1 передав в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» автомобіль FORD, модель: TRANSIT, рік випуску 2002, тип кузова: фургон, № кузова/шасі: WFOLXXGBFL2M56736, реєстраційний номер AI0773BK, що належить йому на праві власності.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17.12.2010 року по справі № 2-3633/10 у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту - відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 10.02.2011 року апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» була відхилена, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17.12.2010 року залишено без змін.

Вищевказаною ухвалою встановлено, що у серпні 2009 року відповідачі дали згоду на продаж заставленого автомобіля та добровільно передали його позивачу. Автомобіль FORD, модель: TRANSIT, рік випуску 2002, тип кузова: фургон, № кузова/шасі: WFOLXXGBFL2M56736, реєстраційний номер AI0773BK, що належить на праві власності ОСОБА_1 було продано 12.08.2010 року за 10 881,94 дол. США, що еквівалентно 87 000 грн. Позивач, отримавши заставне майно ще у серпні 2009 року, мав можливість реалізувати його раніше 12.08.2010 року, а тому нарахування відсотків та пені за прострочення платежів після передачі вищевказаного майна, а також після його продажу є неправомірним.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справі, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З урахування вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не знайшли свого підтвердження, оскільки позивач в порушення вимог ст. 131 ЦПК України не надав належних доказів на підтвердження правильності розрахунку заборгованості, беручи до уваги суперечливі дані розміру заборгованості згідно з розрахунком долученим до позовної заяви та інформацією наданою ПАТ КБ «ПриватБанк» позичальнику після реалізації автомобіля, та реалізацію предмета застави - автомобіля FORD, модель: TRANSIT, рік випуску 2002, тип кузова: фургон, № кузова/шасі: WFOLXXGBFL2M56736, реєстраційний номер AI0773BK, через рік після його вилучення, та враховуючи, що за п. 4.8 умов Кредитного договору ( послідовність виконання зобовязань) при списанні боргу після продажу автомобіля була списана невірна сума по пені та відсотках (в більшому розмірі) і відповідно була списана менша сума по тілу кредиту, ніж необхідно було, про що встановлено рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17.12.2010 року, тому розрахунки по заборгованості відповідача, надані банком не можуть бути належним доказом по даній справі. Отже, позовні вимоги позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення із відповідача витрат на юридичну допомогу у розмірі 1 950,00 грн. відповідно до вимог ст. ст. 84, 88 ЦПК України, оскільки у матеріалах справи відсутні докази надання позивачу правової допомоги, а також фінансові документи про розмір понесених позивачем витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 554, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 3, 7, 11, 15, 27, 30, 60, 61, 88, 169, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ПРИВАТБАНК» до Публічного акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.П.Слюсар