Справа № 2-5818/10
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2016 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

судді Микуляк П.П.

при секретарі Остич Л.В.

за участю представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - міський відділ державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, про зняття арешту з майна, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з зазначеною заявою, мотивуючи її тим, що постановою державного виконавця міського відділу ДВС Ужгородського МРУЮ у ході примусового виконання виконавчого листа про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів, було накладено арешт на все його майно та заборонено його відчуження, в тому числі на легковий автомобіль марки «Mercedes-Benz 280», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1.

Станом на 01.12.2015 року у нього відсутня заборгованість по сплаті аліментів, але звернувшись із заявою до ДВС про скасування арешту майна, йому було відмовлено і рекомендовано звернутися до суду.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вимоги заяви підтримав та просив суд зняти арешт з майна ОСОБА_4, накладеного постановою державного виконавця МВ ДВС Ужгородського МРУЮ від 15.03.2011 року, в тому числі з легкового автомобіля марки «Mercedes-Benz 280», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, однак подала заяву, згідно якої просить розглянути справу без її участі, проти зняття арешту, що був накладений на все майно ОСОБА_4 не заперечує.

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - МВ ДВС Ужгородського МРУЮ в судове засідання не зявився, але надав суду письмову заяву, згідно якої просить справу розглянути за його відсутності, вказує, що на дайни час у ОСОБА_3 відсутня заборгованість із сплати аліментів.

Заслухавши пояснення представника заявника , дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 серпня 2010 року державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського МРУЮ ОСОБА_5, було відкрито виконавче провадження №20949185 з примусового виконання виконавчого листа №2п-5818, виданого 02.07.2010 року Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліментів в розмірі ? частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.05.2010 року і до досягнення дитиною повноліття.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; та ін.

З матеріалів справи вбачається, що 15 березня 2011 року державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського МРУЮ ОСОБА_5, в ході здійснення виконавчого провадження №20949185, було винесено постанову, якою накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_3, мешк. м.Ужгород, вул.Нахімова, 1/73, та оголошено заборону на його відчуження.

Судом встановлено, що станом на 01.12.2015 року заборгованість у боржника ОСОБА_3 по аліментах згідно виконавчого листа №2п-5818 від 02.07.2010 року відсутня, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам головного державного виконавця МІВ ДВС Ужгородського МРУЮ ОСОБА_6 №11-319/15 від 01.12.2015 року.

Позивач зазначає, що накладення арешту на все його майно та заборона його відчуження обмежує його законні права, як власника майна, щодо вільного ним розпорядження.

Згідно вимог ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які, зокрема, означають можливість належним чином використовувати річ для своїх потреб за її призначенням.

Право власності згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном.

Частиною 5 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Аналізуючи в сукупності всі зібрані докази, суд приходить до висновку, що вимоги заявника ОСОБА_3 про зняття арешту з майна, накладеного постановою державного виконавця МВ ДВС Ужгородського МРУЮ від 15.03.2011 року, в тому числі з легкового автомобіля марки «Mercedes-Benz 280», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст.319, 391 ЦК України, ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 60, 208, 209, 210, 294 ЦПК України, суд ,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_3 задовольнити.

Зняти арешт з майна ОСОБА_3, накладеного постановою державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського МРУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.03.2011 року, в тому числі з легкового автомобіля марки «Mercedes-Benz 280», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Микуляк П.П.