Провадження №22-ц/784/402/16
Провадження № 22ц/784/402/16 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
Категорія 24 Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
У Х В А Л А

іменем України

04 лютого 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участю: представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2012 року

за позовом

публічного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» (далі ПАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль») до ОСОБА_4 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних,-

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2012 року ПАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» звернулось з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних.

Позивач зазначав, що відповідачка проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, та є споживачем послуг теплопостачання. В звязку з несвоєчасною оплатою послуг за опалення та гаряче водопостачання за період з 1 листопада 2008 року по 31 липня 2011 року у відповідачки виникла заборгованість в розмірі 3789 грн.22 коп., крім того нараховані 3% річних в розмірі 154 грн.75 коп. та збитки від інфляції в розмірі 478 грн.89 коп.

В листопаді 2011 року Центральним районним судом м. Миколаєва був виданий судовий наказ, яким з ОСОБА_4 на користь ВАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» стягнуто заборгованість у розмірі 4422 грн.86 коп.

28 березня 2012 року ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва судовий наказ про стягнення боргу з ОСОБА_4 скасовано.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідачки вказану заборгованість з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних.

Під час розгляду справи позивач уточнив свої вимоги, та посилаючись на те, що відповідачем добровільно погашена сума заборгованості за теплову енергію в розмірі 3789 грн. 22 коп., просив суд стягнути з відповідачки 3% річних в розмірі 154 грн.75 коп. та інфляційні втрати в розмірі 478 грн. 89 коп.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2012 року позов задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» 3% річних в розмірі 154 грн.75 коп., збитки від інфляції в розмірі 478 грн. 89 коп. та 214 грн.60 коп. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду скасувати та ухвалите нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_4 проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1.

В спірний період мешканцям будинку, в якому проживає відповідачка, позивачем були надані послуги централізованого опалення. Проте, відповідачка не повністю оплатила отримані послуги. Так, з 1 листопада 2008 року по 31 липня 2011 року заборгованість за надані послуги з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, складала 4422 грн.86 коп., в тому числі, 3789 грн. 22 коп. основний борг за надані послуги, 154 грн. 75 коп. 3% річних, 478 грн. 89 коп. інфляційні втрати.

У вересні 2011 року ВАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» (правонаступником якого є ПАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль») звернулось із заявою про видачу судового наказу про стягнення вказаної суми заборгованості. 3 листопада 2011 року дана заява була задоволена та видано відповідний судовий наказ.

Між тим, 28 березня 2012 року ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва вказаний судовий наказ від 3 листопада 2011 року було скасовано.

Як вбачається з особового рахунку відповідачки, вона 22 листопада 2012 року, тобто під час розгляду даної справи, погасила борг в розмірі 3789 грн. 22 коп.

Згідно ч. 2 ст. 265 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка висловлена в постанові від 20 червня 2012 року по справі № 6-68цс12, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, є грошовим зобовязанням, у якому, серед інших прав і обовязків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обовязок по оплаті отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги.

Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобовязань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобовязання.

За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачка мала заборгованість перед позивачем за отримані послуги в розмірі 3789 грн. 22 коп., яку вона оплатила під час розгляду справи, а тому на неї може бути покладено обовязок по сплаті нарахованих позивачем 3-х процентів річних та інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, в розмірі 154 грн. 75 коп. та 478 грн. 89 коп. відповідно.

Доводи апеляційної скарги стосовно відсутності договірних правовідносин з позивачем з приводу послуг теплопостачання у звязку з самовільним відключенням її квартири від мереж централізованого опалення, не можуть бути підставою для відмови позивачу у стягненні зазначеної заборгованості.

Як вбачається з рішень та розпоряджень виконавчого комітету Миколаївської міської ради, нарядів про підключення будинків до мереж теплопостачання, позивачем в спірний період була надана теплова енергія для опалення в будинок, в якому мешкає відповідачка.

Згідно акту про відключення квартири, відповідачка самовільно відключилась в межах своєї квартири від стояка централізованого опалення (а.с. 100).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Так, відповідно до пунктів 25, 26, 30 пункту 3 Правил № 630 відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем. Таким чином, теплопостачальна організація виконала свої зобовязання щодо надання послуг централізованого опалення, а відповідач незалежно від споживання цієї послуги, або відмови від її споживання, зобовязаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача припинити надання послуг з централізованого теплопостачання, останній не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мереж теплопостачання.

Отже, самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання.

Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1706цс15.

До того ж, як вбачається із досліджених у справі доказів, в тому числі, пояснень самої відповідачки, остання сплатила в листопаді 2012 року зазначену вище заборгованість в розмірі 3789 грн. 22 коп.

Отже, такими діями відповідачка фактично визнала наявність зазначеної заборгованості, а тому вона не звільняється від відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Що стосується сплаченої відповідачкою на користь позивача в листопаді 2012 року суми 2171 грн. 9 коп., то такі кошти сплачено ОСОБА_4 в рахунок погашення боргу за теплопостачання за інший період, а тому вони не можуть враховуватись при визначенні заборгованості по даній справі.

Твердження апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, не може братись до уваги, оскільки не відповідає положенням матеріального права.

Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14.

Як зазначалось вище, предметом спору є невиконання відповідачкою зобовязань по оплаті послуг з централізованого опалення, яка виникла з 1 листопада 2008 року по 31 липня 2011 року.

Для стягнення такої заборгованості позивач звернувся вперше до суду із заявою про видання судового наказу у вересні 2011 року, тобто в межах загального трирічного строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України. 3 листопада 2011 року було видано відповідний судовий наказ.

Отже, зазначений судовий наказ перервав перебіг позовної давності по спірним вимогам позивача, а тому звернення ПАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» після скасування вказаного судового наказу з даним позовом в жовтні 2012 року не може вважатись поданим з пропуском позовної давності.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм цивільного законодавства, апеляційна скарга не містить. Тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2012 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий І.В. Лівінський

Судді О.О. Данилова

ОСОБА_5