АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач-ПанченкоМ.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

Головуючого судді Панченка М.М.

Суддів Ратнікової В.М., Борисової О.В.

При секретарі Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє за дорученням ОСОБА_3, на рішення Подільського районного суду м.Києва від 11 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 до ОСОБА_7, треті особи ОСОБА_8, приватний нотаріус Полтавського нотаріального округу Медвєдєва Валентина Іванівна, управління державної автомобільної інспекції ГУ МВС України у м.Києві про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 звернулись з позовом до ОСОБА_7 і, з урахування уточнень до позовної заяви, просили винести рішення, яким витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_7 автомобіль НОМЕР_1, який був придбаний відповідачем у своєї доньки третьої особи по справі ОСОБА_8/т.1 а.с.10-13, 41-44/.

Посилаючись на недійсність (на підставі ст.215. ч.2 ст.203 ЦК України) договору купівлі-продажу автомобіля, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_7, позивачі, в порядку реституції (ст.216 ЦК України), а також, посилаючись на ст.387 ЦК України, просили задовольнити позов, та витребувати із чужого незаконного володіння від відповідача ОСОБА_7 спірний автомобіль у своє володіння, оскільки вони є спадкоємцями майна спадкодавця ОСОБА_10, оскільки третя особа ОСОБА_8 на момент відкриття спадщини була лише співмешканкою спадкодавця.

Зазначали, що указаним автомобілем ОСОБА_8 володіла на праві довіреності з правом розпорядження, наданим їй спадкодавцем ОСОБА_10, який на час відчуження помер, у зв»язку з чим вище зазначена довіреність втратила чинність, а тому, на думку позивачів, ОСОБА_8, не мала права на продаж автомобіля.

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 11 травня 2016 року у позові відмовлено /т.2 а.с.162-165/.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції керувався ст.387 ЦК України, та виходив того, що позивачі не навели суду належних доказів того, що спірний автомобіль, який вони витребовують із незаконного володіння відповідача, є їхньою власністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, пославшись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_2, який діє за дорученням ОСОБА_3, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві, просить скасувати рішення Подільського районного суду м.Києва від 11 травня 2016 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову /т.2 а.с.194-197/.

Учасники судового розгляду, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, тому відповідно до положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд за їх відсутності.

Заслухавши доповідь по справі, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення судом першої інстанції ухвалене по суті правильно, однак при цьому, суд помилково не послався на правові підстави, які повинні бути застосовані судом при ухваленні цього рішення.

Як слідує з матеріалів справи, у березні 2011 року ОСОБА_10 придбав у особисту власність автомобіль НОМЕР_1, право на керування яким, з правом відчуження було ним оформлено довіреністю на ім»я своєї співмешканки третьої особи по справі ОСОБА_8, що не заперечувалось сторонами у суді першої інстанції.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер, у зв»язку з чим, відповідно до ст.1008 ЦК України вище зазначена довіреність на право володіння та розпорядження автомобілем на ім»я ОСОБА_8 припинила свою чинність /т.1 а.с.14/.

Між тим, 23.12.2014 року ОСОБА_8 автомобіль НОМЕР_1, який після смерті ОСОБА_10 перебував у її володінні, на підставі указаної довіреності, продала своєму батькові, відповідачу по справі ОСОБА_7, у володінні якого спірний автомобіль перебуває на час розгляду справи, що підтверджується довідкою-рахунком ПП «ОК ДЕ-ЛАЙН» /т.1 а.с.225/.

Відповідачем ОСОБА_7 спірний автомобіль поставлено на облік у ВРЕР-1 УДАІ у м.Києві та зареєстровано на своє ім»я з новим реєстраційним номером НОМЕР_2/т.1 а.с.205-225/.

Позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які є батьками спадкодавця ОСОБА_10, а також діти спадкодавця - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які є спадкоємцями ОСОБА_10, звернулись з цим позовом до суду, і вважаючи, що їм як спадкоємцям належить спірний автомобіль, просили витребувати цей автомобіль з незаконного володіння відповідача ОСОБА_7.

Послались на те, що 22.12.2014 року вони звернулись з заявами до приватного нотаріуса Медвєдєвої ВалентиниІванівни про прийняття спадщини /т.1 а.с.25-28/.

Позивачі у позовній заяві не просили визнати недійсним договір відчуження спірного автомобіля на користь ОСОБА_7, однак із змісту позовної заяви слідує, що договір, в силу ст.ст.203,215 ЦК України, є недійсним, з тих підстав, що ОСОБА_8, як продавець, не мала відповідного обсягу цивільної дієздатності на відчуження автомобіля, так як у зв»язку зі смертю довірителя, відповідно до ст.1008 ЦК України, втратила силу довіреність, яка видана ОСОБА_10 на ім»я ОСОБА_8, на право володіння та розпорядження автомобілем.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції керувався пунктом 23 постанови Пленуму ВССУ від 7.02.2014 року №5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», де зазначається, що відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої ст.10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.

Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

При цьому, як зазначив суд, позивачі не навели суду належних доказів того, що спірний автомобіль, який вони витребовують із незаконного володіння відповідача, є їхньою власністю.

Дійшовши висновку про ухвалення нового рішення з урахуванням зміни правових відстав відмови у позові, колегія суддів враховує ту обставину, що відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Крім того, згідно п.26 вище зазначеної постанови Пленуму ВССУ від 7.02.2014 року №5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено у ч.1 ст.388 ЦК України. Оскільки, відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК України переходить до спадкоємців власника.

Тобто, колегія суддів вважає, що позивачі, як спадкоємці майна померлого ОСОБА_10, мали право на звернення до суду з позовом про витребування спадкового майна із незаконного володіння інших осіб, в даному випадку, із володіння відповідача ОСОБА_7.

Між тим, вимагаючи від суду застосувати віндикацію шляхом витребування на свою користь із володіння відповідача спадкового автомобіля «Мазда - 3», сторони не заявляли вимог про визнання недійсним договору відчуження спірного автомобіля на користь відповідача, що є обов»язковим для витребування майна із чужого незаконного володіння, як правова підстава для застосування віндикації.

У зв»язку з чим, колегія суддів вважає правильним відмовити у позові про витребування автомобіля із чужого незаконного володіння у зв»язку з відсутністю правових підстав, так як з боку відповідачів відсутні вимоги визнання недійсним правочину, на підставі якого відповідач володіє спірним спадковим майном.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Згідно до ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння не з їхньої волі іншим шляхом.

При цьому, згідно вище зазначеного п.26 постанови Пленуму ВССУ від 7.02.2014 року №5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» недійсність правочину, на виконання якого передане майно, сама по собі не свідчить про його вибуття із володіння особи, яка передала це майно, не з її волі.

А згідно вище указаної довіреності, на підставі якої спадкодавець довірив ОСОБА_8 право розпорядження автомобілем, свідчить, що у спадкодавця була воля на відчуження цього автомобіля, що із змісту ст.388 ЦК України, свідчить про те, що спадкоємці - позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 не мають права на витребування спірного автомобіля із володіння відповідача ОСОБА_7, навіть за умови недійсності правочину, на виконання якого спадкодавцем переданий автомобіль.

Позивачі мають право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене ст.388 ЦК України, у випадку порушення за життя права власності спадкодавця.

Отже, як встановлено судом, сторони не заявляли вимог про визнання недійсним договору відчуження спірного автомобіля і крім того, як слідує із матеріалів справи, що не заперечується також і позивачами, спадкодавець ОСОБА_10 за своїм волевиявленням, на підставі довіреності передав право володіння та розпорядження спірним автомобілем ОСОБА_8 і в подальшому не звертався до неї з вимогами про скасування указаної довіреності чи визнання її недійсною, а тому автомобіль вибув з його володіння за його волевиявленням.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині правового обгрунтування відмови у позові.

Керуючись ст.ст.307,308,314 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє за дорученням ОСОБА_3, задовольнити частково.

Змінити в частині правового обґрунтування рішення Подільського районного суду м.Києва від 11 травня 2016 року, яким відмовлено у позові ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді