АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1031/16 Справа № 199/580/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Богун О. О. Доповідач - Калиновський А.Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - Калиновського А.Б.

Суддів - Гайдук В.І., Єлізаренко І.А.

При секретарі - Гулієву М.І.о

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Південкомбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Південкомбанк" про визнання договору поруки припиненим, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ПАТ КБ "Південкомбанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 15 березня 2007 року між ВАТ КБ «Південкомбанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір № 11/01-07, відповідно до умов якого позивач надав ОСОБА_2 кредит на загальну суму 50 000,00 доларів США.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 15 березня 2007 року були укладені договори поруки №07/03-07, №06/03-07 та № 05/03-07, відповідно до умов яких поручителі зобов'язувалися солідарно відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання зобов'язання відповідачем ОСОБА_2 за кредитним договором.

Позичальник зобов'язання за кредитним договором не виконав, в зв'язку з чим станом на 12 листопада 2014 року виникла заборгованість в розмірі 64 415,10 доларів США, яку позивач, а також судові витрати просив стягнути з відповідачів солідарно.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 не погодився із позовом та звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просив суд визнати припиненим з 15.05.2009 договір поруки №06/03-07 від 15.03.2007 року, укладений між ОСОБА_3 та ВАТ КБ «Південкомбанк», посилаючись на закінчення строку дії договору поруки, як то передбачено ч.4 ст.559 ЦК України(а.с.66-69).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2015 року позов ПАТ КБ «Південкомбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Південкомбанк» заборгованість за кредитним договором №11/01-07 від 15 березня 2007 року, яка виникла станом на 12 листопада 2014 року та складається з наступного:

47 905,17 доларів США - заборгованість за кредитом;

16 509,93 доларів США- заборгованість по процентам;

а разом 64 415,10 доларів США що станом на день винесення рішення дорівнює 1 465 443 гривні 53 копійки.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Південкомбанк» пеню за прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором №11/01-07 від 15 березня 2007 року, яка виникла станом на 12 листопада 2014 року у розмірі 71 718 гривень 97 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1218 гривень з кожного.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ КБ «Південкомбанк» про визнання договору поруки припиненим - відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Південкомбанк» відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Південкомбанк» відмовити, а його зустрічний позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 березня 2007 року між ВАТ КБ «Південкомбанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір № 11/01-07, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу ОСОБА_2 кредит на загальну суму 50 000,00 доларів США.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 15 березня 2007 року були укладені договори поруки №07/03-07, №06/03-07 та № 05/03-07, відповідно до умов яких поручителі зобов'язувалися солідарно відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання зобов'язання відповідачем ОСОБА_2 за кредитним договором.

Проте, в порушення умов кредитного договору, ОСОБА_2 свої зобов'язання не виконує, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, внаслідок чого за ним станом на 12 листопада 2014 року утворилася заборгованість та складається з наступного: 47 905,17 доларів США - заборгованість за кредитом; 16 509,93 доларів США- заборгованість по процентам; а разом 64 415,10 доларів США що станом на день винесення рішення дорівнює 1 465 443 гривні 53 копійки, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «Південкомбанк», суд виходив з того, що у ОСОБА_2 виникла заборгованість внаслідок невиконання умов кредитного договору, яка підлягає стягненню з відповідачів солідарно на користь позивача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд виходив з того, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником, а строк чинності поруки не закінчено.

Проте, з такими висновками суду погодитись не можна.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України і пункту 8.4 кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника та поручителів заборгованість за кредитним договором, надіславши претензію-повідомлення (вимогу) про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів.

Як видно з матеріалів справи, відповідно до повідомлення про закінчення терміну надання кредиту направленого позичальнику та поручителям, банком повідомлено відповідачів про те, що термін надання Кредиту вважається таким, що закінчився та зобов'язано відповідачів у строк до 14 листопада 2008 року перерахувати загальну суму заборгованості за кредитним договором на рахунок банку(а.с.74 т.1).

Відповідно до правової позиції Постанови Верховного Суду України від 21 січня 2015 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Шестимісячний строк для пред'явлення вимог до поручителів почав обчислюватись з 14 листопада 2008 року, проте такі вимоги були пред'явлені шляхом звернення до суду лише у листопаді 2014 року, а тому порука вважається припиненою.

Вирішуючи спір щодо визнання договору поруки №06/03-07 від 15.03.2007 року, що укладений між ОСОБА_3 та ВАТ КБ «Південкомбанк» припиненим, суд першої інстанції не звернув уваги на вищевикладені обставини справи та вимоги закону та помилково дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову ОСОБА_3

Крім того, як видно з матеріалів справи, ОСОБА_2 подав до суду заяву про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення кредитної заборгованості(а.с. 227-229, т.1).

Кінцевим терміном повернення кредиту було визначено 14 березня 2011 року.

Проте, позивачем було змінено кінцевий строк виконання основного зобов'язання з 14 березня 2011 року на 14 листопада 2008 року, шляхом повідомлення відповідачів про те, що термін надання Кредиту вважається таким, що закінчився та зобов'язанням відповідачів у строк до 14 листопада 2008 року перерахувати загальну суму заборгованості за кредитним договором на рахунок банку.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Отже, банком у повідомленні про закінчення терміну надання кредиту було визначено строк виконання основного зобов'язання 14 листопада 2008 року, і з цього моменту почав відлік строк позовної давності, протягом якого позивач міг звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Як видно, з позовом до суду банк звернуся лише 14 листопада 2014 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності(а.с. 1, т. 1).

Крім того, з дня закінчення строку дії кредитного договору 14 березня 2011 року строк позовної давності банком також пропущено.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Вирішуючи спір щодо вимог про стягнення кредитної заборгованості, суд першої інстанції не звернув уваги на вищевикладені обставини справи та вимоги закону, не перевірив доводів ОСОБА_2 про сплив строку позовної давності та помилково дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог банку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду скасувати з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог банку та про задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Доводи ПАТ КБ «Південкомбанк» про те, що строк позовної давності було перервано шляхом пред'явлення позову до відповідачів до третейського суду за рішенням якого від 06.07.2012 року було задоволено їх позов не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Однак третейські суди, відповідно до ст. 125 Конституції України, не віднесені до системи судів загальної юрисдикції. Третейські суди не здійснюють правосуддя, їх

рішення не є актами правосуддя, а самі вони не входять до системи судів загальної юрисдикції, тобто пред'явлення позову до третейського суду не може бути підставою для переривання строку позовної давності.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з ПАТ КБ «Південкомбанк» на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 4287,36 грн. Також з ПАТ КБ «Південкомбанк» на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати за подання зустрічного позову та апеляційної скарги у розмірі 4530,96 грн. Витрати по сплаті судового збору ПАТ КБ «Південкомбанк» за подання позову про стягнення кредитної заборгованості не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2015 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Південкомбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Південкомбанк" про визнання договору поруки припиненим задовольнити.

Визнати припиненим з 15.05.2009 року договір поруки №06/03-07 від 15.03.2007 року, укладений між ОСОБА_3 та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк "Південкомбанк".

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Південкомбанк" на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 287,36 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Південкомбанк" на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 530,96 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: