Справа № 202/9731/14-ц
Провадження № 2/202/702/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 березня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Зосименко С.Г.

при секретарі Журавльов А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» про зобовязання вчинити дії та стягнення авторської винагороди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року прокурор в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідача про зобовязання вчинити дії та стягнення авторської винагороди.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2015 року позовні вимоги було задоволено частково. Зобовязано ПАТ «Інтерпайп НТЗ» виконати умови п. 4.2 договору № 550061676, укладеного 20 вересня 2006 року між авторами винаходу «сталева виливниця колісних злитків» та ПАТ «Інтерпайп НТЗ»», здійснити розрахунок та виплату авторської винагороди за кожен рік використання винаходу відповідно до умов договору. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2015 року було залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду країни з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 жовтня 2015 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2015 року та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року були скасовані та справу передано до суду першої інстанції для нового розгляду.

При новому розгляді справи прокурор підтримав заявлені у вересні 2014 року та уточнені у квітні 2015 року позовні вимоги підтримав. Відповідно до наказу Генпрокурора України від 23.09.2015 року було реорганізовано прокуратуру Індустріального району м. Дніпропетровська у Дніпропетровську місцеву прокуратуру № 1. У позовній заяві, уточненій позовні заяві та у судовому засіданні прокурор посилався на те, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 є співавторами винаходу «Сталева виливниця колісних злитків», що підтверджується патентом № 78463, зареєстрованим в Державному реєстрі патентів на винаходи 15.03.2007 року. Зазначений патент був зареєстрований та отриманий ПАТ «Нижньодніпровський трубопрокатний завод» на підставі договору про уступку права на отримання патенту № 550061676 від 20.09.2006 року, укладеного між співавторами винаходу «Сталева виливниця колісних злитків» та ПАТ «Нижньодніпровський трубопрокатний завод». На виконання даного договору відповідач 03.01.2006 року подав заявку на отримання патенту на винахід «Сталева виливниця колісних злитків». Згідно пунктів 9.1., 9.2. договору він діє на весь строк дії патенту. Відповідачем використовувався винахід «Сталева виливниця колісних злитків» в період з 2007 по 2012 рік, тобто на весь час дії патенту. Пунктом 4.2. договору передбачено, що порядок розрахунку розміру винагороди та його виплати проводиться у відповідності до розділу 7 Інструкції «Порядок складання, подачі, розгляду заяви на раціоналізаторські пропозиції, використання раціоналізаторських пропозицій, винаходів та виплати авторської винагороди». Пунктом 7.20. цієї Інструкції передбачено, що розмір авторської винагороди не може бути меншим 10% доходу, щорічно отриманого підприємством від використаного винаходу, та згідно пункту 7.16 виплата авторської винагороди повинна здійснюватися не пізніше, ніж через три місяці, після закінчення кожного року експлуатації винаходу. Пунктом 5 договору передбачено, що винахідники мають право знайомитися з розрахунком суми винагороди та з матеріалами використаними для їх розрахунку. Відповідач в порушення зазначеного пункту не надав співавторам винаходу інформацію щодо доходу, отриманого підприємством від використання винаходу в період з 2007 2012 років. Просив зобовязати відповідача виконати умови п. 4.2. договору № 550061676 «Про уступку права на отримання патенту», укладеного 20.09.2006 року між авторами винаходу «сталева виливниця колісних злитків» та ПАТ «Інтерпайп НТЗ», а саме здійснити розрахунок та виплатити авторську винагороду за кожен рік використання відповідачем винаходу та зобовязати відповідача виконати умови п. 5.1. договору № 550061676 «Про уступку права на отримання патенту», укладеного 20.09.2006 року між авторами винаходу «сталева виливниця колісних злитків» та ПАТ «Інтерпайп НТЗ», а саме ознайомити винахідників винаходу «сталева виливниця колісних злитків» з розрахунками сум винагороди за кожен рік використання відповідачем винаходу та матеріалами, використаними для їх розрахунку.

Прокурор у судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та проти їх задоволення заперечувала. Суду пояснила, що дійсно між відповідачем та співавторами винаходу «сталева виливниця колісних злитків» було укладено договір № 550061676 від 20.09.2006 року про відступлення права на одержання патенту. Вважає, що жодним нормативним документом на законодавчому рівні не встановлений розмір авторської винагороди за використання винаходу, а тільки передбачається, що дане питання повинно бути вирішено сторонами шляхом укладання відповідного договору. Відповідно до Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» розмір та умови виплати винагороди відповідно до економічної цінності винаходу (корисної моделі) і (або) іншої вигоди, яка може бути одержана роботодавцем регулюється виключно договором між винахідником та роботодавцем. Співавтори винаходу та відповідач в договорі не визначили конкретний розмір винагороди, а в п. 4.2. посилалися на локальний нормативний акт підприємства - Інструкцію И НТЗ-С-62-2004. Разом із тим, на час укладання договору 20.09.2006 року на підприємстві діяв інший локальний нормативний акт, виданий після введення в дію Інструкції И НТЗ-С-62-2004 наказ № 1243 від 21.09.2005 року, відповідно до якого була встановлена максимальна сума винагороди за винаходи у розмірі 100000 грн., проти чого співавтори не заперечували. Також вони не заперечували проти розміру винагороди при її отриманні. Так відповідачем була прийнята постанова про виплату винагороди за перший рік використання винаходу (2007), яка була затверджена головою Правління 04.09.2008 року. Відповідно до вказаної постанови авторам винаходу було сплачено 50000 грн. При цьому дана постанова була також підписана одним із авторів винаходу ОСОБА_1 За другий рік використання винаходу (2008) відповідачем було видано розпорядження № 725 про виплату винагороди також у розмірі 50000 грн. При цьому авторами винаходу було підписано і надано підприємству угоду про розподіл винагороди у розмірі 50000 грн. Крім того, ОСОБА_1 .П. розпорядженням № 809 від 14.04.2008 року був призначений уповноваженим з раціоналізації та винахідництва. Також ОСОБА_1, як спеціаліст з раціоналізації, керувався цим наказом при визначенні розміру авторської винагороди іншим раціоналізаторам заводу, а з 21.08.2010 року він працював на посаді спеціаліста з раціоналізації технологічного бюро мартенівського цеху заводу. Також вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності. Авторам винагорода була виплачена у 2008 році за 2007 рік, у 2010 році за 2008 рік та у 2011 році за 209 рік. Отже авторам винагороди достовірно було відомо про розмір та дату її виплати та порядок виплати. Строк звернення до суду з даними вимогами сплив. Просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Суд вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав.

У судовому засідання було встановлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_4 є авторами винаходу «Сталева виливниця колісних злитків», що підтверджується патентом № 784663, зареєстрованим у Державному реєстрі патентів на винаходи 15 березня 2007 року. Між авторами винаходу, від імені яких діяв ОСОБА_2, та ВАТ «Нижньодніпровський трубо прокатний завод», правонаступником якого є ПАТ «Інтерпайп НТЗ», було укладено договір «Про уступку права на отримання патенту» від 20 вересня 2006 року № 550061676, відповідно до якого винахідники уступили відповідачу право на отримання патенту України на вказаний винахід, а відповідач погоджується прийняти на себе право на отримання патенту України на винахід «Сталева виливниця колісних злитків» та зобовязується на протязі двох місяців подати матеріали в патентне відомство України , а також сприяти веденню винаходу в цивільний обіг та виплатити винахідникам винагороду згідно з розділом 4 договору.

Згідно з п. п. 4.1., 4.2. цього договору виплата винагороди відбувається при наявності патенту на винахід у випадку використання винаходу у власному виробництві. Порядок та розрахунок розміру винагороди та його виплата здійснюється згідно з розділом Інструкції «Порядок складання, подачі, розгляду заяви на раціоналізаторські пропозиції, використання раціоналізаторських пропозицій, винаходів та виплати авторської винагороди».

Пунктом 5 договору передбачено, що винахідники мають право знайомитися з розрахунком суми винагороди та з матеріалами, використаними для їх розрахунку.

Пунктом 10 Інструкції, якою затверджено Порядок складання, подачі, розгляду заяви на раціоналізаторські пропозиції, використання раціоналізаторських пропозицій, винаходів та виплати авторської винагороди передбачено, що розмір авторської винагороди не має бути меншим 10% доходу, щорічно отриманого підприємством від використання винаходу.

Наказом голови Правління ВАТ «НТЗ» № 1243 від 21.09.2005 року було визначено, що оформлення документів, необхідних для виплати авторської винагороди по винаходам, проводиться згідно з Порядком оформлення документів для виплати авторської винагороди по раціоналізаторським пропозиціям та винаходам, який затверджено 27.09.2005 року та пунктом 2.4.1. якого встановлено граничну суму виплати авторської винагороди по винаходам в розмірі 100000 грн. (на весь строк дії патенту на винахід та у випадку використання винаходу), в тому числі за перший рік використання не більше 50000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до ст. 16 цього Кодексу. Частиною 2 цієї статті передбачено особливі способи захисту права інтелектуальної власності.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

У пункті 38 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» судам розяснено, що перераховані в ст. 16 ЦК України загальні способи захисту цивільних прав та інтересів поширюються на захист авторського права і (або) суміжних прав. Зазначений перелік є вичерпним, оскільки в частині другій цієї ж статті ЦК України зазначається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Спеціальні способи захисту передбачені статтею 432 ЦК України та статтею 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права». Це, зокрема, компенсація, відшкодування моральної шкоди при порушенні майнових прав, конфіскація контрафактних примірників творів, фонограм, відеограм, та програм мовлення; вимога публікації в засобах масової інформації даних про допущені порушення авторського права і (або) суміжних прав та судові рішення щодо цих порушень.

У серпні 2006 року між групою авторів винаходу «Сталева виливниця колісних злитків», де представником виступав ОСОБА_2, та відповідачем було укладено договір про уступку прав на патент, внаслідок чого у березні 2007 року відповідач отримав патент. Офіційно сталева виливниця була введена в експлуатацію з 01.01.2007 року. При цьому законодавством не встановлено розмір авторської винагороди за використання винаходу, а тільки передбачається, що дане питання повинно бути вирішене сторонами шляхом укладання відповідного договору. Між співавторами винаходу та відповідачем не укладався окремо договір про виплату авторської винагороди. На підприємстві діяв наказ № 1243 від 21.09.2005 року, яким було встановлено суму винагороди за винаходи у розмір 100000 грн. Однак відповідач не ознайомив всіх співавторів винаходу з даним наказом. Крім того, у договорі про договір про уступку прав на патент не було визначено, що сторони керуються локальним нормативним актом щодо виплати суми авторської винагороди, а саме наказом № 1243 від 21.09.2005 року.

Відповідно до п. 7.6 Інструкції договір про виплату винагороди оформлюється на підставі висновку постійно діючої комісії по визначенню розміру винагороди від використання винаходу чи доходу від продажу ліцензії. Як пояснила у судовому засіданні представник відповідача, на підприємстві не створена постійно діюча комісія по визначенню розміру винагороди від використання винаходу чи доходу від продажу ліцензії.

21 вересня 2005 року відповідачем була прийнята постанова про виплату винагороди за перший 2007 рік використання винаходу, затверджена головою Правління 04.09.2008 року. Відповідно до цієї постанови авторам винаходу було сплачено 50000 грн. При цьому дана постанова була підписана одним із авторів винаходу ОСОБА_8 Сума економічного ефекту складала 2378209 грн. У судовому засіданні прокурор не заперечував отримання авторами винаходу винагороди у розмірі 50000 грн.

За другий 2008 рік використання було видано розпорядження № 725 про виплату винагороди у розмірі 50000 грн. Авторами винаходу було підписано та надано відповідачу угоду про розподіл винагороди у розмір 50000 грн. Сума економічного ефекту складала 5005548,78 грн. У судовому засіданні прокурор підтвердив факт отримання авторами винаходу винагороди у розмірі 50000 грн.

Наказом № 1550 від 07.12.2011 року авторам було виплачено додатково за 2007- 2008 роки винагороду у розмірі 50000 грн. У судовому засіданні прокурор не заперечував отримання авторами винаходу цієї винагороди.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб , поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивачем не надано розрахунок заборгованості за договором про уступку прав на патент, не доведено розмір економічного ефекту, якщо такий було отримано, не визначено період, за який автори винаходу вважають необхідне здійснити розрахунок економічного ефекту від використання винаходу та отримати винагороду. Крім того, позивачем позовні вимоги при новому розгляді справи не уточнювалися. Позивач не просив стягнути розмір заборгованості з виплати авторської винагороди за кожен рік використання винаходу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Представ відповідача заявила про застосування строку позовної давності.

Судом встановлено, що автори винаходу, в інтересах яких до суду звернувся прокурор, були обізнані про розмір виплаченої авторської винагороди ще з 2008 року, однак звернулися до прокурора, а прокурор в свою чергу звернувся з позовом до суду тільки у 2014 році., тобто з пропуском строку позовної давності. Прокурор у судовому засіданні посилався на те, що строк позовної давності не пропущено, оскільки винахід використовувався з 2007 року по 2012 рік. Суд вважає ці доводи прокурора безпідставними, оскільки автори винаходу знали про порушення їх прав ще з 2008 року. Починаючи з 2010 року автори винаходу зверталися із листами до відповідача з приводу невиплати винагороди згідно з договором. Автори винаходу у 2012 році зверталися до Державної служби інтелектуальної власності та їм було рекомендовано звернутися за захистом своїх порушених право до суду.

Таким чином, оцінюючи всі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб судового захисту є неналежним, крім того позивач звернувся до суду із пропуском строку позовної давності, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає можливим віднести судові витрати за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 16, 257, 261, 267, 432 ЦК України, п. 38 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» ст. ст.11, 15, 30, 60, 88, 213, 214, 215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

.

Суддя С.Г. Зосименко