Справа 688/1842/16-ц
№ 2/688/520/16
Рішення

іменем України

09 листопада 2016 року Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Березової І.О.

при секретарі Грицак Г.О.,

з участю прокурора Облог Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Шепетівки

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до

ОСОБА_2

про позбавлення батьківських прав,

треті особи без самостійних вимог - орган опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради, ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 в поданій суду позовній заяві просить позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з тих підстав, що на теперішній час малолітня дитина проживає з нею, його бабусею, поскільки саме вона утримує онука, забезпечує його навчання. Батько дитини не доглядає сина, матеріальної допомоги на його утримання не надає; крім того, віддповідач звернувся до служби в справах дітей Шепетівського міськвиконкому із заявою, в якій повідомив, що він відмовляється доглядати дитину. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводиться з нею, вона звернулася до суду з даним позовом. А тому просить позбавити відповідача батьківських прав та стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання дитини, малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позбавити відповідача батьківських прав.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, проти задоволення позову заперечував, просив суд не позбавляти його батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4, так як він не усувається від виконання батьківських обов'язків, хоча позивач чинить перешкоди йому в спілкуванні з сином; в зв'язку із тимчасовими труднощами не мав можливості матеріально утримувати дитину та звернувся до органу опіки та піклування про відмову від утримання дитини, хоча на даний час вважає, що здійснив велику помилку. Зрозумів, що інколи неправильно поводив себе по відношенню до дитини, дуже жалкує, що таке мало місце у відношенні до дитини, але бажає приймати участь у вихованні свого сина і у його матеріальному забезпеченні, духовному та фізичному розвитку.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області в судовому засіданні підтримав висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області про позбавлення відповідача батьківських прав.

Третя особа - ОСОБА_3, мати малолітнього ОСОБА_5, яка проживає в м. Біла Церква, в судові засідання, одне з яких проводилося і в режимі відеоконференції, не з'явилася, хоча неодноразово повідомлялася належним чином про час та місце розгляду справи, заяв чи клопотань від неї про розгляд справи за її відсутністю чи про відкладення розгляду справи не надходило.

Заслухавши сторони, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, вислухавши думку прокурора, яка вважає, що підстави для позбавлення відповідача батьківських прав наявні, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

У відповідності із ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав судом, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до копії свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Шепетівського міського управління юстиції від 20 липня 2004 року, актовий запис № 279, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.06.2004 року шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, - розірвано.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 є батьком малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Мати малолітньої дитини, ОСОБА_3, проживає в м. Біла Церква Київської області і участі у вихованні та матеріальному утриманні дитини не приймає. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 1 листопада 2006 року припинено право на аліменти, стягнуті рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 22.04.2005 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частки від заробітку щомісяця з 15.04.2005 року і до повноліття дитини, та аліменти на особисте утримання ОСОБА_3 в розмірі ? частки від заробітку щомісяця з 15.04.05 по ІНФОРМАЦІЯ_2 року; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частки від заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 1.09.2006 року і до повноліття дитини. Шлюб між батьками розірвано.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2007 року визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 разом із батьком ОСОБА_2, який проживає в м. Шепетівка Хмельницької області.

Однак за твердженнями позивача, в останні декілька років малолітня дитина, онук позивача, фактично проживає з нею, бабусею, оскільки батько б'є дитину, матеріально не утримує, дитина боїться батька і не хоче з ним проживати.

Позивач та відповідач підтвердили в судовому засіданні, що між ними існують вкрай неприязні стосунки, підтвердженням чого є відсутність порозуміння між сторонами за час тривалого знаходження та розгляду даної справи в суді.

У відповідності до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов'язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено.

Позивач в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, послалася на те, що відповідач не займається вихованням дитини та жорстоко з ним поводиться. Як доказ в підтвердження своїх вимог суду надано судово-медичний акт обстеження дитини за № 465 03.07.2012-09.07.2012 року, відповідно до якого у дитини ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження: рана в тім'яній ділянці голови зліва, чотири садна в ділянці грудних хребців, синець на задній поверхні правої гомілки, і зі слів дитини він був побитий батьком. Відповідач визнав, що така міра виховання сина, на його думку, була помилковою, як і його заява до органу опіки та піклування про відмову від виховання сина, про що він жалкує.

Разом з тим, в судовому засіданні не встановлено, що відповідач є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, також заходи впливу, як то попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, до відповідача не вживалися. З оглянутих в судовому засіданні копій попереджень з боку органів внутрішніх справ (а.с.12-14) вбачається, що вони стосуються неправомірної поведінки останнього щодо позивача ОСОБА_1, що є свідченням неприязних відносин між сторонами.

Також в судовому засіданні встановлено, що заходи впливу, як то бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування, до відповідача не вживалися.

Умовою по ухиленню від обов'язків по вихованню дитини як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов'язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов'язків ОСОБА_2 відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні, натомість, відповідач постійно спілкується з представниками центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, а також навчальних закладів, в яких його син навчається; разом з останнім, який потребував медичної допомоги, звертався до лікарів Шепетівської центральної районної лікарні, про що свідчать записи у медичній картці ОСОБА_5, яка була оглянута в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦК України).

Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно його малолітнього сина, є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов'язками. Як вже зазначалося, з оглянутої медичної картки дитини ОСОБА_5 вбачається, що батько турбувався за здоров'я дитини, звертався до лікарів за медичною допомогою, що підтверджується записами лікарів до 19.10.2015 року, в яких зазначалася адреса проживання дитини: АДРЕСА_1, тобто, за адресою, за якою проживає батько. На разі, за час проживання дитини у позивача ОСОБА_1 записи щодо відвідування дитиною медичного закладу чи з приводу обстежень дитини з жовтня 2015 року на даний час - відсутні.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позивач не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів онука ОСОБА_5 шляхом позбавлення його батька по відношенню до малолітнього сина батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов'язків відносно його сина.

Згідно п. 16 постанови особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Крім того, судом встановлено, що дитина може не відчуває батьківської турботи саме з вини бабаусі, яка чинить перешкоди відповідачу на побачення з сином, який проживає на даний час у бабусі. Сам відповідач не бажає спілкуватися з останньою із-за неприязних між ними відносин, що негативно впливає на відношення батька з сином.

Таким чином, обмежене спілкування ОСОБА_2 з сином суд не може розцінити як свідоме ухилення від виконання батьківського обов'язку по вихованню дитини і як підставу для позбавлення батьківських прав.

Виховання дітей вирішується матір'ю та батьком спільно. Паритетність у виборі форм, методів виховання, виборі навчального закладу, визначення конфесійної належності зумовлює необхідність порозуміння між матір'ю та батьком дитини.

Щодо методів виховання дитини, неправильної поведінки у спілкуванні з дітьми, то батьки, як всі люди помиляються, і, зокрема, у стосунках з дітьми, треба лише мати мужність визнати помилку і попросити вибачення у дитини та змінити свою лінію поведінки з дитиною, щоби вона не боялася зустрічі з батьком, а навпаки прагнула до спілкування з батьком. В судовому засіданні відповідач приніс свої вибачення, пояснив, що в деяких випадках його не зовсім правильна поведінка в якійсь мірі викликана поведінкою баби дитини, яка чинила і чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, оскільки він хоче брати участь у вихованні сина не тільки через телефонні розмови, але на прямих контактах з дитиною, що є основною формою особистого спілкування, а тому є неправомірною поведінка того, хто перешкоджає дитині бачитися з матір'ю чи батьком.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Ст. 164 СК має вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька. Батько вважатиметься таким, що ухиляється від обов'язку по вихованню дитини, якщо він ні усно, ні письмово не спілкується з дитиною, не проявляє про неї щонайменшої батьківської турботи, хоча має таку можливість - жодна з яких не знайшла свого підтвердження ні в судовому засіданні, ні в матеріалах справи.

Підставою для відповідальності батьків є лише їх ухилення від виконання батьківських обов'язків, що включає наявність вини.

У відповідності до Постанови Пленуму Верхового Суду України від 30.03.2007 року за №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», з урахуванням того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих батьківських прав, попередивши відповідача змінити ставлення до виховання дитини (дітей).

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позивач не надала доказів на підтвердження того, що відповідач не намагається приймати участь у вихованні дитини, не виявляє бажання у виконанні батьківських обов'язків, а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна. Виходячи з того, що хоча дитина і не проживаює разом з батьком, але підстав для позбавлення його батьківських прав відносно сина, передбачених ст. 164 СК України, суд не вбачає, тому позов не може бути задоволений у повному обсязі, оскільки заявлені вимоги не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи

Оцінив та дослідив усі докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог враховуючи заперечення відповідача проти позбавлення його батьківських прав, а також те, що судом не встановлено достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, а факти суперечок, сварок між відповідачем та позивачем на підставі неприязних відносин між останніми, що було встановлено в судовому засіданні, не є достатніми підставами для прийняття рішення про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2

Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача на утримання малолітнього ОСОБА_5, то згідно наданих матеріалів є рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 листопада 2006 року про припинення права на аліменти, стягнуті рішеннямБілоцерківського міськрайонного суду від 22.04.2005 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частки від заробітку щомісяця з 15.04.2005 року і до повноліття дитини, та аліменти на особисте утримання ОСОБА_3 в розмірі ? частки від заробітку щомісяця з 15.04.05 по ІНФОРМАЦІЯ_2 року; цим самим рішенням Білоцерківським міськрайонним судом Київської області від 01 листопада 2006 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частки від заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 1.09.2006 року і до повноліття дитини; мати дитини на даний час не позбавлена батьківських прав.

Крім того, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2007 року визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 разом із батьком ОСОБА_2, який проживає в АДРЕСА_1. Тому з наведених підстав на даний час позивач не може ставити питання про стягнення аліментів з відповідача на свою користь або пред'явлення до виконавчої служби виконавчого листа про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання малолітньої дитини.

А тому, беручи до уваги вищевказане, суд вважає, що позивач не навела переконливих доказів в підтвердження своїх вимог, що приводить до висновку про необґрунтованість заявлених нею позовних вимог, що свідчить про безпідставність заявленого позову.

На підставі ст.ст. 150, 157, 164, Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 213-215, 218, 223 ЦПК України,

суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа без самостійних вимог - орган опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради, ОСОБА_3, -відмовити.

Попередити відповідача ОСОБА_2, батька малолітньої дитини ОСОБА_2, про недопущення у виховні дитини жорстоко та грубого поводження з дитиною та змінити ставлення до виховання дитини, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Хмельницької області протягом десяти днів з дня його проголошення через Шепетівський міськрайонний суд.

Суддя: