У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2016 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційними скаргами представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 29 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Державної установи «Інститут охорони здоров'я дітей та підлітків НАМН», ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визнання дій лікаря-психіатра та документів незаконними, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він і ОСОБА_6 перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2004 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року народилася дитина - ОСОБА_7.

З квітня 2014 року ОСОБА_5 і ОСОБА_6 припинили сумісне проживання, дитина залишилася проживати із матір'ю, яка перешкоджає спілкуванню батька із малолітньою дитиною.

Рішенням органу опіки і піклування був визначений порядок спілкування батька із дитиною, який на теперішній час оскаржується матір'ю в Дзержинському районному суді м. Харкова (справа № 638/1278/15-ц).

Зазначає, що у вересні 2015 року ОСОБА_6 звернулася за отриманням психіатричної допомоги дитині до Державної установи «Інститут охорони здоров'я дітей та підлітків НАМН», де була прийнята лікарем-психіатром ОСОБА_2, яка здійснила огляд дитини ОСОБА_7 та завела відносно неї картку амбулаторного хворого № 7704 від 18 вересня 2015року.

Такі дії лікаря-психіатра були вчинені без повідомлення батька дитини, без його згоди. 06 жовтня 2015 року лікарем-психіатром ОСОБА_2 був проведений повторний огляд малолітньої дитини ОСОБА_7 та надано виписку №7704, у якій рекомендовано: «виключення психотравмуючого фактору (присутності батька)». Повторний огляд дитини був також проведений без повідомлення батька, а висновки щодо нього зроблені без його участі лише зі слів матері, з якою у останнього склалися вкрай неприязні стосунки.

Позивач вважає дії лікаря-психіатра такими, що порушують вимоги законодавства, зокрема ст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу», щодо правил надання психіатричної допомоги неповнолітнім дітям без згоди обох батьків, а також його особисті права та права дитини на їх спілкування.

Посилаючись на вказані обставини та з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив заборонити здійснювати нагляд та подальше надання психіатричної допомоги лікарем-психіатром ОСОБА_2 дитині

ОСОБА_7, визнати незаконними дії вказаного лікаря щодо заведення амбулаторної картки хворого, огляду дитини та надання амбулаторної допомоги, скасувати медичну картку ОСОБА_7, визнати такою, що не відповідає дійсності виписку із історії хвороби № 7704 від 06 жовтня 2015 року відносно дитини ОСОБА_7

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29 березня 2016 року, позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано незаконними дії лікаря-психіатра ОСОБА_2 стосовно огляду дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, заведення амбулаторної картки хворого № 7704 та надання амбулаторної психіатричної медичної допомоги, що здійснені без годи батька дитини.

Заборонено лікарю-психіатру ОСОБА_2 здійснювати нагляд та подальше надання психіатричної допомоги дитині ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди обох батьків.

Скасовано медичну амбулаторну картку № 7704 хворого ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_2 року та виписку із історії хвороби від 06 жовтня 2015 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, скаржники просять скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову

ОСОБА_5 відмовити.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ознайомившись із змістом касаційних скарг, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційні скарги є необґрунтованими і викладені в них доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що була порушена процедура проведення медичного огляду малолітної дитини без згоди двох батьків, що призвело до порушення прав малолітньої особи на отримання психіатричної допомоги.

Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні.

Згідно зі ст. 9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню.

Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21 червня 2001 року №-2558-111, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Крім цього, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан ( ст. 150 СК України).

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатричний огляд проводиться з метою з'ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання.

Психіатричний огляд проводиться лікарем-психіатром на прохання або за усвідомленою згодою особи; щодо особи віком до 14 років (малолітньої особи) - на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника; щодо особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, - на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків чи відсутності батьків або іншого законного представника психіатричний огляд неповнолітнього здійснюється за рішенням (згодою) органів опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду.

Психіатричний огляд особи може бути проведено без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника у випадках, коли одержані відомості дають достатні підстави для обґрунтованого припущення про наявність у особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, або завдасть значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги.

Рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем-психіатром за заявою, яка містить відомості, що дають достатні підстави для такого огляду.

Із заявою можуть звернутися родичі особи, яка підлягає психіатричному огляду, лікар, який має будь-яку медичну спеціальність, інші особи.

Лікар-психіатр перед проведенням психіатричного огляду зобов'язаний відрекомендуватися особі, яка підлягає огляду, або її законному представнику як лікар-психіатр, назвати своє прізвище, місце роботи та викласти мету огляду. Дані психіатричного огляду з висновком про стан психічного здоров'я особи, а також причини звернення до лікаря-психіатра та медичні рекомендації фіксуються у медичній документації.

Статтею 12 вищевказаного Законну передбачена можливість надання амбулаторної психіатричної допомоги, так амбулаторна психіатрична допомога надається лікарем-психіатром на прохання або за усвідомленою згодою особи; щодо особи віком до 14 років (малолітньої особи) - на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника; щодо особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, - на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків чи відсутності батьків або іншого законного представника амбулаторна психіатрична допомога неповнолітньому здійснюється за рішенням (згодою) органів опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду.

Амбулаторна психіатрична допомога може надаватися без усвідомленої згоди особи або без згоди її законного представника у разі встановлення у неї тяжкого психічного розладу внаслідок чого вона завдасть значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану уразі ненадання їй психіатричної допомоги. Амбулаторна психіатрична допомога особі без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника надається лікарем психіатром в примусовому порядку за рішенням суду.

Відповідно порядку про надання психіатричної допомоги дітям, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров'я України 18 травня

2013 року № 400 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 липня

2013 року за № 1196/23728) визначені необхідні організаційні та правові засади організації надання дітям психіатричної допомоги, виходячи з пріоритету прав і гідності дитини, зазначених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Конвенції про захист прав та гідності людини у зв'язку з використанням досягнень біології та медицини (Конвенція про права людини та біомедицину). Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, Основах законодавства України про охорону здоров'я, Законах України «Про психіатричну допомогу», «Про охорону дитинства».

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи оскаржувані рішення, правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, і вирішили справу з дотриманням норм процесуального права.

Такі висновки судів обгрунтовані та ґрунтуються на законі, зокрема

ст. ст. 11, 12 Закону України «Про надання психіатричної допомоги».

Доводи касаційних скарг та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням матеріального права.

До касаційної скарги ОСОБА_6 додає клопотання про зупинення виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 грудня

2015 року.

Клопотання підлягає залишенню без розгляду, оскільки відсутні підстави для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 29 березня 2016 року.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду м. Харкова від

23 грудня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 29 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Державної установи «Інститут охорони здоров'я дітей та підлітків НАМН», ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визнання дій лікаря-психіатра та документів незаконними відмовити.

Клопотання ОСОБА_4 про зупинення виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2015 року, залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович