Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2450/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Плохотніченко Л. І.
Доповідач Франко В. А.
УХВАЛА

Іменем України

13.12.2016 рокуколегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючої судді :Франко В.А.

Суддів: Мурашка С.І. Чельник О.І.

За участі секретаря Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк»( ПАТ "ВіЕйБі Банк"), третя особа приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Бабіч (Цимбаревич) Л.Ю. про визнання договору іпотеки недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк» (ПАТ "ВіЕйБі Банк") (далі-банк) , третя особа приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Бабіч (Цимбаревич) Л.Ю. про визнання договору іпотеки недійсним.

Просила визнати недійсним іпотечний договір, укладений 16 серпня 2007 року між банком і ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Цимбаревич за реєстровим №2474; Скасувати заборону відчудження квартири АДРЕСА_1, що була зареєстрована приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Цимбаревич в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за №2475/146 на підставі іпотечного договору від 16 серпня 2007 року.

В обґрунтуванні позовних вимог зазначала, що з ОСОБА_3 в перебувала у шлюбі з 12 липня 2003 року. Від спільного життя мають двох малолітніх дітей. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.04.2011 року шлюб між ними розірвано, проте вона продовжує проживати у квартирі придбаній під час шлюбу.

Позивач зазначила, що 16 серпня 2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 171/2007/Ж на отримання кредиту у сумі 80000,00 доларів США, терміном до 16.08.2032 року.

Позивач вказала, що з метою забезпечення виконання договірних зобов`язань, між нею, банком та чоловіком був укладений договір поруки № 171/2007/Ж/П-1

За невиконання умов вказаного вище кредитного договору, рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда з неї та ОСОБА_3 на користь банку було стягнено заборгованість у сумі 863 932,98 грн. та судові витрати .

26 жовтня 2012 року нею було отримано вимогу банку про виселення з іпотечного майна - з квартири, де вона проживає з малолітніми дітьми.

Зазначає, що для неї було несподіванкою дізнатися про існування іпотечного договору від 16 серпня 2007 року , укладеного між ОСОБА_3 і банком на квартиру АДРЕСА_1 оскільки своєї згоди на його укладання вона не давала. Ні її колишній чоловік ОСОБА_3 ні банк про укладення договору іпотеки та передачу в іпотеку спільної власності-квартири її не повідомляли.

Позивач зазначила також, що лише при виселенні її з квартири разом з малолітніми дітьми, їй стало відомо про наявність договору іпотеки щодо квартири, в якій вона проживає разом з дітьми, про існування іпотечного договору їй відомо не було та згоду на його укладання вона не надавала.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 жовтня 2016 року ОСОБА_2 було відмовлено в позові про визнання договору іпотеки недійсним.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції дійшов висновку, що, позивачка знала про те, що ОСОБА_3 бере кредит для купівлі квартири та усвідомлювала, що вона бере на себе певні зобов'язання за договором поруки (п.1.4), в якому відображено посилання на кредитний договір № 171/2007/Ж від 16 серпня 2007 року, який містить відомості про те, що в день укладання кредитного договору відповідач -1 укладає з відповідачем-2 іпотечний договір квартири квартиру АДРЕСА_1 (п.1.5).

згідно з п. 1.4 підписаного нею договору поруки від 16.08.2007 року № 171/2007/Ж/П-1 позивач засвідчила, що вона ознайомлена зі змістом Кредитного договору, і заперечень щодо нього не мала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі. Зазначається, що при розгляді справи судом не повно з'ясовано обставини, що мають значення для справи.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 ОСОБА_6 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3 та представник банку, а також третя особа приватний нотаріус Бабіч Л.Ю. в судове засідання не з'явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином згідно зворотних повідомлень, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача,пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та в межах позовних вимог відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що позивач перебувала в шлюбі з ОСОБА_3 Від спільного життя мають двох малолітніх дітей. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.04.2011 року шлюб між ними розірвано. (а.с.21, 4 т.1).

Згідно з укладеним між ОСОБА_3 та банком кредитного договору від 16 серпня 2007 року за № 171/2007/Ж, ОСОБА_3 отримав від банку кредит у сумі 80000,00 доларів СЩА, терміном до 16.08.2032 року.(а.с.13-16 .т1).

Пунктом 1.2. кредитного договору передбачено цільове використання кредиту: проведення розрахунків по договору купівлі-продажу квартири з розстрочкою платежу №б/н від 16.08.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Цимбаревич Лідія Юріївна Кіровоградського міського нотаріального округу за реєстровим № 2459, що укладений між Позичальником та ОСОБА_7, ОСОБА_8, (надалі за текстом договору-Договір купівлі-продажу), згідно якого Позичальник придбає у власність нерухоме майно-квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 70,00 кв.м. та яка стане власністю Позичальника в майбутньому .

Пунктом 1.5 кредитного договору № 171/2007/Ж передбачено, що в якості забезпечення виконання Позичальником своїх зобов'язань щодо погашення Кредиту, сплати процентів за його користування, інших платежів передбачених цим Договором, а також можливих штрафних санкцій, Позичальник укладає з Банком у зазначені нижче строки Іпотечний договір квартири АДРЕСА_1, загальною площею 70,00 метрів квадратних, яка складається з 3 кімнат, що була придбана Позичальником згідно Договору Купівлі продажу квартири з розстрочкою платежу № б/н, укладеного між ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Цимбаревич Лідією Юріївною Кіровоградського міського округу 16.08.2007 року та зареєстрований в реєстрі за № 2459.

В п. 1.6 вказаного кредитного договору зазначено, що в якості забезпечення виконання Позичальником своїх боргових зобовязань банк в день укладання цього договору укладає договір поруки з ОСОБА_2

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання взятих ОСОБА_3 перед банком за вказаним вище кредитним договором зобов'язань, між ОСОБА_2 та відповідачами було укладено договір поруки від 16.08.2007 року № 171/2007/Ж/П-1, за яким позивач взяла на себе зобов'язання щодо солідарної відповідальності перед банком за виконання ОСОБА_3 зобов'язань у повному обсязі за кредитним договором № 171/2007/Ж. (а.с.12 т.1).

Пунктом 1.4. договору поруки передбачено, що поручитель свідчить, що він ознайомлений зі змістом кредитного договору і заперечень щодо нього не має.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 укладаючи з банком кредитний договір № 171/2007/Ж від 16 серпня 2007 року, в цей же день - 16 серпня 2007 року, уклав з банком і іпотечний договір, згідно з яким з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 171/2007/Ж від 16 серпня 2007 року, передав в іпотеку банку трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 70,0 кв. м.. та жилою площею 49, 7 кв. м.,(а.с.1-6 т.1).

Судом встановлено, що у зв'язку з невиконанням ОСОБА_3,як позичальником, та ОСОБА_2 як поручителем, умов вказаного кредитного договору рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.12.2011 року з позивача та відповідача ОСОБА_3 було солідарно стягнено на користь банку заборгованість у сумі 863 932, 98 гривень та судові витрати. (а.с. 19-20 т.1)

Відповідно до ст..11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідно до ст..215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу . Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і за наслідками, передбаченими законом.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України ,кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених 61 цього Кодексу.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку , що позивач знала про те, що ОСОБА_3 бере кредит для купівлі квартири та усвідомлювала, що вона бере на себе певні зобов'язання за договором поруки (п.1.4), в якому відображено посилання на кредитний договір № 171/2007/Ж від 16 серпня 2007 року, який містить відомості про те, що в день укладання кредитного договору ОСОБА_3 укладає з банком іпотечний договір квартири квартиру АДРЕСА_1 (п.1.5).

Відповідно до ч. 2 ст.369 ЦК України, ч.2 ст.65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він дії за згодою другого з подружжя.

Посилання позивача на ту обставину, що для неї було несподіванкою дізнатися про існування іпотечного договору від 16 серпня 2007 року , укладеного між ОСОБА_3 і банком на квартиру АДРЕСА_1 оскільки своєї згоди на його укладання вона не давала, що ні її колишній чоловік ОСОБА_3 ні банк про укладення договору іпотеки та передачу в іпотеку спільної власності-квартири її не повідомляли,є безпідставним та не ґрунтується на доказах.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з'ясував всі обставини справи і вірно дійшов висновку про відмову у задоволенні позову по суті.

Судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані обставини справи, що мають для неї значення, висновки суду відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами судом визначений правильно, норми матеріального і процесуального законів при розгляді справи судом не порушені і застосовані вірно.

Із апеляційної скарги вбачається, що доводи не мають належного обґрунтування у чому полягає порушення вимог матеріального і процесуального права, а тому не дають підстав для висновку щодо незаконності чи неправильності оскаржуваного судового рішення.

За таких обставин судова колегія вважає, що по справі постановлено законне і обґрунтоване рішення, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 жовтня 2016 року-залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча суддя : Франко В.А.

Судді: Мурашко С.І.

Чельник О.І.