УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ХоптиС.Ф., Закропивного О.В., Журавель В.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про зобов'язання укласти додаткову угоду за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_5 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 25 липня 2007 року між нею та публічним акціонерним товариством «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав їй кредит на споживчі цілі у розмірі 90 тис. дол. США, зі сплатою 14,5 % річних, строком по 25 липня 2009 року.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 лютого 2014 року, яке набрало законної сили, у справі за її позовом до ПАТ «Родовід Банк» про визнання частково недійсним кредитного договору, пункт 4.5 кредитного договору від 25 липня 2007 року визнано несправедливою умовою, проте у задоволенні вимог про визнання його недійсним з моменту укладення договору відмовлено у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

15 травня 2014 року вона звернулася до ПАТ «Родовід Банк» з пропозицією про укладення додаткової угоди до кредитного договору, в якій пропонувала зазначити п. 4.5 кредитного договору в новій редакції, а саме: «За порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, позичальник несе відповідальність у розмірі 50 % вартості наданої послуги», однак банком їй було відмовлено.

Зазначала, що п. 4.5 кредитного договору відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливим і таким, що порушує її права як споживача банківських послуг.

З урахуванням зазначеного, позивачка просила зобов'язати відповідача укласти додаткову угоду, в якій викласти в новій редакції п. 4.5 кредитного договору від 25 липня 2007 року, укладеного між нею та ПАТ «Родовід Банк», а саме: «За порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, позичальник несе відповідальність у розмірі 50 % вартості наданої послуги».

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що відповідно до вимог ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними при укладенні договору, а суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, зокрема, ст. 16 ЦК України, якою не передбачено такого способу судового захисту, як зобов'язання особи до зміни умов договору, у тому числі шляхом укладення додаткової угоди, який обрала позивачка.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду не впливають.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

О.В.Закропивний

В.І.Журавель