Номер провадження: 22-ц/785/1107/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Варикаші О.Д.

суддів - Ступакова О.А.

- ОСОБА_2

при секретарі - Желєзнову В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ТОВ «Мрія» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.05.2013 року по справі за позовом заступника прокурора м. Одеси в інтересах ОСОБА_3 до ТОВ «Мрія», Одеської міської ради, за участю третьої особи Управління земельних ресурсів Одеської міської ради про визнання не чинним договору оренди землі та за позовом ОСОБА_3 до Одеської міської ради, ТОВ «Мрія», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Управління земельних ресурсів Одеської міської ради, та за участю Прокуратури м. Одеси про визнання недійсним договору оренди землі,-

встановила:

Заступник прокурора міста ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 звернувся з вказаним позовом до суду (а. с. 1-3 т. 1), який уточнив в ході розгляду справи (а. с. 293-296 т. 1) та просив визнати нечинним договір оренди землі площею 15 189 кв. м. від 24.03.2005 року, складений між Одеською міською радою та ТОВ «Мрія» серії ВСА № 928828, який зареєстрований в Одеському міському управлінні ОРФ ЦДЗК 22.06.2006 року № 27.

Позовні вимоги прокурор, як зазначено в рішенні суду, обґрунтовував тим, що вказаний договір укладений з порушенням чинного законодавства, а саме без попереднього погодження меж земельної ділянки з ОСОБА_3, яка є суміжним землекористувачем, що призвело до порушення її прав. Будівля, яка на праві власності належить позивачці знаходиться на межі спірної земельної ділянки. Сервітут не встановлений, що унеможливлює обслуговування та користування цією будівлею з боку спірної земельної ділянки.

ОСОБА_3 звернулась до суду із самостійним вказаним позовом (а. с. 37-40 т. 1), в якому просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 15 189 кв. м., що знаходиться в межах вул. Скісної, вул. Розкидайлівської, вул. Колонтаївської та пров. Старокінного (Ларишкіна), укладений 24 березня 2005 року між ТОВ «Мрія» та Одеською міською радою, зареєстрований в Одеському міському управлінні Одеської регіональної філії «Центр державного земельного кадастру» 22 червня 2006 року.

Свої позовні вимоги ОСОБА_3, як зазначено в рішенні суду, обґрунтовувала тим, що оспорюваний договір оренди був укладений з порушенням вимог п. «в» ч. 1 ст. 183, п. «б» ч. 2 ст. 198 Земельного кодексу України щодо проведення землеустрою без встановлення меж спірної земельної ділянки на місцевості та їх погодження із суміжним користувачем.

В судовому засіданні в суді першої інстанції, як зазначено в рішенні суду прокурор уточнений позов підтримав та просив його задовольнити, представник позивачки позови заступника прокурора та ОСОБА_3 підтримав та просив їх задовольнити, представник Одеської міської ради позови не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, представник ТОВ «Мрія» просив відмовити у задоволенні позовів у повному обсязі, представник управління земельних ресурсів Одеської міської ради просив відмовити у задоволенні позовів.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08.05.2013 року позов заступника прокурора міста ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 та позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки загальною площею 15 189 кв. м., укладений 24 березня 2005 року між Одеською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю «Мрія» та зареєстрований в Одеському міському управлінні Одеської регіональної філії Центру державного земельного кадастру 22 червня 2006 року за № 27 з моменту укладення. Стягнуто з Одеської міської ради на користь держави судовий збір у сумі 57,35 грн. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія» на користь держави судовий збір у сумі 57,35 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ «Мрія» подало апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.05.2013 року, в якій просить скасувати рішення суду від 08.05.2013 року, в задоволенні позову заступника прокурора м. Одеси в інтересах ОСОБА_3 та позову ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що вважає оскаржуване рішення винесено незаконно, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, неправильно застосовані норми матеріального права, не зясовані всі обставини по справі.

В судовому засіданні представники ТОВ «Мрія» та Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, який є правонаступником Управління земельних ресурсів Одеської міської ради, підтримали апеляційну скаргу. Прокурор відмовився від позову, направивши на адресу суду апеляційної інстанції відповідну заяву. Представник ОСОБА_3 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, а також просив розглядати справу і за позовом прокурора, незважаючи на відмову від позову прокурора в інтересах ОСОБА_3 Інші учасники процесу в судове засідання

не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи від них на адресу суду не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є зокрема: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи позов заступника прокурора міста ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 та позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що у відповідності до свідоцтва про право власності серії САС № 197723, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 13 листопада 2008 року ОСОБА_3 є власником окремої нежитлової будівлі торгівельного центру загальною площею 496,5 кв. м., розташованої за адресою: місто Одеса, вулиця Скісна, 7-А. Право власності на вказану будівлю зареєстроване КП «ОМБТІ та РОН» 17 листопада 2008 року, номер запису 5322 в книзі 83неж-84. Будівля знаходиться на земельній ділянці, яка належить територіальній громаді міста ОСОБА_4. Раніше вказана будівля складала 117/150 домоволодіння під № 7 по вулиці Скісній у місті Одесі, співвласниками яких були сини позивачки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (76/150 та 25/75 відповідно). Належність їм вказаних часток домоволодіння підтверджується свідоцтвами про право власності № 028376 та № 028377, виданими виконавчим комітетом Одеської міської ради 02 грудня 2003 року на імя ОСОБА_5 та ОСОБА_6

25 березня 2003 року між ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 з однієї сторони та Одеською міською радою в особі начальника управління земельних ресурсів Одеської міської ради з іншої сторони було укладено договір про право пайової участі у користуванні 117/150 земельної ділянки загальною площею 359,61 кв. м., на якій знаходилось домоволодіння під № 7 по вулиці Скісній у м. Одесі. За цим договором Одеська міська рада засвідчила, а користувачі прийняли право на тимчасове довгострокове користування 117/150 земельної ділянки площею 369,6 кв. м., що складає 280,50 кв. м. по вулиці Косвенній, 7 у м. Одесі відповідно до плану землекористування. Частину земельної ділянки надано у користування для експлуатації і обслуговування приміщень торговельного комплексу терміном на 10 років. Пунктом 2.1 договору передбачено проведення користувачами плати за пайову участь у землекористуванні. Вказаний договір до тепер не розірвано, недійсним не визнано, його умови сторонами виконуються ОСОБА_3, як власник обєкту нерухомості, який знаходиться на земельній ділянці, проводить оплату за пайову участь у користуванні нею.

Приймаючи до уваги положення ст. ст. 13, 14 Закону України «Про оренду землі», суд першої інстанції дійшов до висновку, що за своєю правовою природою договір на право пайової участі в користуванні земельною ділянкою від 25 березня 2003 року фактично є договором оренди землі, оскільки він укладений між землекористувачами з однієї сторони власником земельної ділянки територіальною громадою міста ОСОБА_4 в особі органу, який Законом уповноважений діяти від його імені Одеською міською радою, предметом договору є передача у тимчасове строкове відплатне користування земельної ділянки для експлуатації та обслуговування обєкту нерухомості.

16 грудня 2005 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подарували належні ним частини домоволодіння ОСОБА_3, що підтверджується договорами дарування, посвідченими приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, реєстрові номери: 3300 та 3303. Договори зареєстровані КП «ОМБТІ та РОН».

У 2006-2008 роках ОСОБА_3 у встановленому порядку провела реконструкцію належних неї 117/150 частин домоволодіння під № 7 по вулиці Скісній у місті Одесі, після якої вказані 117/150 складають собою окрему двохповерхову нежитлову будівлю торгівельного центру загальною площею 496,5 кв. м.

Рішенням Одеської міської ради № 3465-ІV від 16 листопада 2004 року затверджений проект відведення ТОВ «Мрія» земельних ділянок, у тому числі й земельної ділянки площею 15 189 кв. м., що знаходиться в межах вулиць Розкідайлівської, Скісної, Колонтаївської та провулку Старокінний (Ларишкіна) для комплексної реконструкції, розширення та подальшої експлуатації ринку Старокінний. Цим рішенням ТОВ «Мрія» передані в оренду земельні ділянки, серед яких земельна ділянка площею 15 189 кв. м. для комплексної реконструкції, розширення та подальшої експлуатації ринку Старокінний строком на 49 років.

На виконання цього рішення, 24 березня 2005 року між Одеською міською радою з однієї сторони та ТОВ «Мрія» з іншої було укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 15 189 кв. м., що знаходиться в межах вулиць Розкідайлівської, Скісної, Колонтаївської та провулку Старокінний (Ларишкіна). За цим договором вказану земельну ділянку передано ТОВ «Мрія» у довгострокове відплатне користування строком на 49 років. Договір оренди зареєстрований в Одеському міському управлінні Одеської регіональної філії Центру державного земельного кадастру 22 червня 2006 року за № 27.

Вказаним договором оренди будь-які сервітути, у тому числі й щодо права проходу та проїзду до будівлі під № 7 по вулиці Скісній у місті Одесі, не встановлені.

З проекту відведення спірної земельної ділянки вбачається, що домоволодіння під № 7 по вулиці Скісній у місті Одесі знаходиться на суміжній земельній ділянці. При цьому, стіна домоволодіння знаходиться безпосередньо на межі між двома земельними ділянками. Обслуговування та користування будівлею (прохід та підїзд до неї) з цієї сторони можливий лише зі спірної земельної ділянки. Ця обставина сторонами не заперечується, у звязку із чим, суд вважав її встановленою.

На момент виготовлення проекту відведення спірної земельної ділянки та укладення оспорюваного договору оренди землі власником 117/150 домоволодіння № 7 по вулиці Скісній у місті Одесі були ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що підтверджується відповідними свідоцтвами про право власності, виданими на їх імя.

ОСОБА_3 вказує, що під час виготовлення проекту спірної земельної ділянки (проведення кадастрової зйомки), її межі не були погоджені з суміжними (на той час) землекористувачами ОСОБА_4 та ОСОБА_7, що підтверджується підписаною ними заявою на адресу суду. Відповідачі цієї обставини не заперечують, у звязку із чим суд вважав її встановленою.

Таким чином, під час виготовлення проекту відведення спірної земельної ділянки не були враховані права та інтереси суміжних землекористувачів власників домоволодіння під № 7 по вулиці Скісні у місті Одесі.

Оскільки, оспорюваний договір оренди, укладений відповідно до вищевказаного проекту відведення земельної ділянки, цим договором не враховуються та порушуються права позивачки, як суміжного землекористувача та власника нерухомого майна, яке знаходиться на суміжній земельній ділянці.

Спірні правовідносини врегульовуються Конституцією України, Цивільним кодексом України та Земельним кодексом України 2001 року, який набрав чинності 01 січня 2002 року.

Відповідачами порушений порядок укладення оспорюваного договору оренди землі.

Враховуючи, що відповідачами порушений порядок укладення оспорюваного договору оренди землі, він підлягає визнанню недійсним судом.

Як вказано вище, позивачка є власником будівлі, яка розташована на земельній ділянці, що є суміжною по відношенню до спірної. Таким чином, здійснення позивачкою права власності щодо належної їй будівлі полягає у можливості користуватись нею, її обслуговування та експлуатації. У свою чергу обслуговування та експлуатація будівлі полягає у можливості проходу та проїзду до неї.

Проте, це право позивачки суд першої інстанції вважав порушене у звязку із укладенням оспорюваного договору оренди та підлягає захисту судом шляхом визнання договору недійсним.

За таких обставин, суд першої інстанції вважав, що укладений між Одеської міською радою та ТОВ «Мрія» договір оренди підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 та ст. 215 ЦК України, як такий, що був укладений з порушенням вимог чинного законодавства, а саме: ст. 123, п. «е» ч. 1 ст. 184, ч. 2 ст. 185, п. «б» ч. 2 ст. 198 Земельного кодексу України.

Та обставина, що оспорюваний договір укладений на підставі рішення Одеської міської ради № 3465-ІV від 16 листопада 2004 року, яке протиправним не визнане та не скасоване, суд першої інстанції вважав, не має значення для справи, оскільки предметом спору є відповідність договору оренди спірної земельної ділянки вимогам законодавства у частині дотримання процедури передачі в оренду спірної земельної ділянки.

Посилання відповідачів на те, що на момент укладення оспорюваного договору оренди землі суміжними землекорстувачами не були отримані документи, що посвідчують право землекористування, не прийнято до уваги судом за наступних підстав.

У звязку із отриманням ОСОБА_3 права власності на частину домоволодіння під № 7 по вулиці Скісній у м. Одесі, в силу положень ст. 377 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України, до неї, як до нового власника, перейшло право користування (пайової участі у користуванні) земельною ділянкою, на якій розташоване належна їй частина домоволодіння.

На підставі наведеного, суд першої інстанції, керуючись ч. 1 ст. 203, ст. 215 ЦК України, ст. 123, п. «е» ч. 1 ст. 184, ч. 2 ст. 185, п. «б» ч. 2 ст. 198 ЗК України, задовольнив позови заступника прокурора міста ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 та позов ОСОБА_3

Однак, судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки суд першої інстанції дійшов таких висновків з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Так в судовому засіданні встановлено, що прокурор в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_3 позовні вимоги обґрунтовували тим, що спірний договір оренди земельної ділянки від 24.03.2005 року, укладений між ТОВ «Мрія» та Одеською міською радою (а. с. 61-66 т. 1) порушує права ОСОБА_3 Оскільки, ОСОБА_3 є власником нежитлової будівлі № 7-А по вул. Скісна в м. Одеса. Межа між земельною ділянки, яка знаходиться у користуванні ТОВ «Мрія» відповідно до спірного договору оренди та земельною ділянкою, на якій знаходиться належна ОСОБА_3 вказана нежитлова будівля, проходить уздовж стіни зазначеної будівлі, що позбавляє ОСОБА_3 можливості проводити роботи по обслуговуванню належної її будівлі. Земельний сервітут на право проходу, проїзду до будівлі ОСОБА_3 відсутній. Вихід з будівлі виходить на територію земельної ділянки, яка перебуває у користуванні ТОВ «Мрія».

Проте, в судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що спірний договір оренди земельної ділянки між ТОВ «Мрія» та Одеською міською радою укладено 24.03.2005 року (а. с. 61-66 т. 1).

На момент виготовлення проекту відведення спірної земельної ділянки та укладення вказаного спірного договору оренди ОСОБА_3 не була власником нежитлової будівлі № 7-А по вул. Скісна в м. Одеса, а співвласниками домоволодіння № 7 по вул. Скісній в м. Одесі, реконструйованого позивачкою в 2006-2008 роках, на той час були ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які відчужили його позивачці лише в грудні 2005 року (а. с. а. с. 86-88 т. 2), що встановлено і судом першої інстанції відповідно до оскаржуваного рішення та підтверджено і представником позивачки в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Після реконструкції позивачкою набутого в грудні 2005 року домоволодіння № 7 по вул. Скісній в м. Одесі в торгівельний центр, позивачка є власником нежитлової будівлі торгівельного центру по вул. Скісна, 7-А в м. Одесі відповідно до свідоцтва про право власності від 13.11.2008 року (а. с. 41-42 т. 1).

Тобто, на момент укладення спірного договору оренди від 24.03.2005 року позивачка не була власником ні домоволодіння № 7 по вул. Скісна в м. Одеса, ні реконструйованої нежитлової будівлі торгівельного центру по вул. Скісна, 7-А в м. Одеса, докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, при укладенні спірного договору оренди не могли порушуватися права позивачки щодо обслуговування належної їй нежитлової будівлі № 7-А по вул. Скісна в м. Одеса, оскільки, на час укладення вказаного договору вона не була власником ні домоволодіння № 7 по вул. Скісна в м. Одеса, ні реконструйованої нежитлової будівлі торгівельного центру по вул. Скісна, 7-А в м. Одеса, а також вказане нерухоме майно не перебувало в її користуванні, докази протилежного в матеріалах справи відсутні та суду апеляційної інстанції не надані, на що суд першої інстанції помилково не звернув уваги.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі наведеного, судова колегія вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог прокурора в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_3, враховуючи обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги.

Тому в задоволенні позовних вимог прокурора в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_3 необхідно відмовити.

Таким чином, на підставі наведеного, судова колегія частково погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.05.2013 року необхідно скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог заступника прокурора м. Одеси в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_3

Інші доводи апеляційної скарги судова колегія не приймає до уваги, оскільки, враховуючи підстави з яких скасовується рішення суду, вони в даному випадку не мають правового значення.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ТОВ «Мрія» задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.05.2013 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог заступника прокурора м. Одеси в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_3.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області О.Д. Варикаша

ОСОБА_9

ОСОБА_2