УХВАЛА

іменем україни

16 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Височанської селищної ради Харківського району Харківської області, третя особа - Перша державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області, про визнання права власності в порядку спадкування за законом за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 10 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 26 лютого 1970 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати ОСОБА_5 - ОСОБА_6, після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої входив житловий будинок з відповідною частиною надвірних будівель, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Право на спадкування після смерті ОСОБА_7 отримали її діти - ОСОБА_5 та відповідачка - ОСОБА_4. Після смерті ОСОБА_6 на ім'я відповідачки було видано свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку вказаного житлового будинку. Спадщина у вигляді іншої 1/2 частини зазначеного житлового будинку залишилася відкритою.

Вказувала на те, що ОСОБА_5 в силу своєї хвороби (з 2001 року інвалід II групи), не встиг оформити право власності на спадкове майно після смерті своєї матері. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. Після його смерті вона звернулася до нотаріальної контори для оформлення спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки у неї відсутні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно - житловий будинок з відповідною частиною надвірних будівель, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

З урахуванням зазначеного позивачка просила визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом, посилаючись на зазначені вище обставини та на те, що ОСОБА_5 у спірному будинку не проживав з січня 1971 року, свідоцтво про право на спадщину не отримав. Отже, спадщину після смерті матері не отримав.

З урахуванням зазначеного ОСОБА_4 просила визнати за нею право власності на житловий будинок ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку спадкування за законом після матері ОСОБА_6

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 11 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10 травня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий судовий розгляд.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 є єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_5, який прийняв спадщину після смерті у серпні 2003 року матері - ОСОБА_6, а саме - 1/2 частку спірного будинку, а тому визнав за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку спірного будинку в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Апеляційний суд погодився з таким висновком районного суду, зазначивши, що спадщина у спірних правовідносинах відкрилась до набрання чинності ЦК України в редакції 2003 року, тому застосуванню підлягає ЦК Української РСР в редакції 1963 року.

Зазначені висновки судів відповідають вимогам закону.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом установлено, що на підставі свідоцтв про право власності та право на спадщину за законом від 16 вересня 1983 року ОСОБА_6 належав житловий будинок з відповідною частиною надвірних будівель, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6, після смерті якої відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулись ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області 9 лютого 2007 року, ОСОБА_4 є власником 1/2 частини вказаного будинку.

Після смерті матері ОСОБА_5 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 не отримав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції застосував положення ЦК Української РСР, виходячи з того, що спадщина відкрилась до набрання чинності ЦК України в редакції 2003 року і ОСОБА_5 у грудні 2003 року її прийняв, звернувшись до нотаріальної контори.

Проте погодитись з таким висновком не можна.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої ЦК України застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Разом з тим, помилкове посилання суду на норми ЦК УРСР не призвело до неправильного вирішення справи, оскільки судами достовірно встановлено і ніким не оспорюється, що ОСОБА_5 у грудні 2003 року звернувся до Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері.

Отже, вимоги ч. 1 ст. 1269 ЦК України виконані.

При цьому згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Оскільки спадщина вважається такою, що належить спадкоємцеві, тобто ОСОБА_5, з часу відкриття спадщини, то його дружина як спадкоємець першої черги прийняла спадщину після нього, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_5 не отримав свідоцтво про право на спадщину та не зареєстрував право власності не є підставою у силу наведених вище норм права заперечувати його та його дружини право на спадкування.

Відповідно до ч. 2 ст. 337 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

У силу ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 10 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик