У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: О.С. Малько, Н.М. Ковальчук, С.С. Шимківа,

секретар судового засідання: І.С. Пиляй,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 08 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Сарненської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту належності нерухомого майна спадкодавцю та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування .

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Рішенням Сарненського районного суду від 08 квітня 2016 року у задоволенні позову про встановлення факту належності на праві власності ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 і визнання права власності на цей будинок в порядку спадкування за позивачем ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі на це рішення позивач вказує, що суд безпідставно дійшов висновку про те, що його покійний батько не набув права власності на спірний житловий будинок.

Основною причиною відмови у задоволенні його позовних вимог стали розбіжності в нумерації будинку, оскільки відповідно до архівної довідки в погосподарській книзі за 1977-1979 роки господарство ОСОБА_4 вказане по АДРЕСА_2, будинок 1948 року забудови.

Цей будинок батьки його добудовували і перебудовували, а при проведенні в 1981 році інвентаризації до технічного паспорту було внесено відомості про те, що будинок 1960 року забудови і знаходиться по АДРЕСА_1.

З покликанням на правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-137 цс13, вказує, що його батько у законний спосіб набув право власності на збудований ним житловий будинок з господарськими будівлями.

Право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва.

Питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" та постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року, згідно яких підставою виникнення права власності на житловий будинок був сам факт забудови з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію.

Від дня свого народження він зі своєю сім'єю проживав і проживає у цьому будинку і як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа,який засвідчує його право власності, або існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Із матеріалів справи вбачається, що в січні 2016 року позивач заявив вимоги до Сарненської міської ради про встановлення факту належності нерухомого майна спадкодавцю і визнання за ним права власності на це майно в порядку спадкування, покликаючись при цьому на положення ст.ст. 1216,1217,1268 чинного на даний час Цивільного кодексу України.

Ухвалою суду від 2 березня 2016 року до участі в справі залучено у якості співвідповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Підстав для задоволення таких вимог у суду не було з огляду на те, що Сарненською міською радою, до якої заявлено вимоги, та співвідповідачами у справі, право позивача не оспорюється; спадщина після смерті батька позивача відкрилась у 1990 році у період чинності Цивільного кодексу УРСР; у справі відсутні відомості про те, що спадкоємці звертались до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину.

В даному випадку судом відмовлено у визнанні за позивачем права на будинок 1960 року забудови, який знаходиться по вул. Коцюбинського, 3 в м.Сарни через недоведення належності права власності спадкодавця саме на цей будинок на момент його смерті.

Судом встановлено, що відповідно до архівної довідки в погосподарській книзі №6 с.Сарни за 1977-1979 рр. вказано господарство (особистий рахунок № 476) по АДРЕСА_2, із зазначенням в ній ОСОБА_4 як господаря, ОСОБА_5 - дружини, ОСОБА_1 - син; в господарстві цьому вказаний жилий будинок 1948 року забудови, хлів - 1950 року забудови та 0,26 га - землі (а.с.39).

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а в даному випадку позивачем цього не доведено.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, викладених у рішенні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 08 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку сторонами та особами, які беруть участь у справі, протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: О.С. Малько Н.М. Ковальчук С.С. Шимків