Справа № 200/1976/15-ц
Провадження №2/200/609/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

06 червня 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі, головуючого, судді - Єлісєєвої Т.Ю.

при секретарі - Кузьминій С.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання правочину в частині недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача та просив визнати п.п. 6.1-6.2 Договору кредиту №169/988 від 02.09.2008 року укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» недійним та таким, що порушує конституційне право на судовий розгляд.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 02.09.2008 року між сторонами було укладено кредитний договір №169/988. Пунктом 6.2 передбачено, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів сторони, керуючись ст.5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Мороз О.А. Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків.

При підписанні даного договору, позивач не зрозумів значення вищевказаного пункту, а представником Банку розтлумачено даний пункт не було. Тому позивач просить визнати п.п. 6.1-6.2 Договору кредиту №169/988 від02.09.2008 року укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» недійним та таким, що порушує конституційне право на судовий розгляд.

Позивач у судове засідання надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Представник позивача в судове засідання не зявився, про дату слухання справи повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. 74 76 ЦПК України, причини неявки суду не відомі, у звязку з чим судом ухвалено про заочний розгляд справи в порядку ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій та бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самврядування, посадових осіб і службових осіб.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 02.09.2008 року між сторонами було укладено кредитний договір №169/988.

Пункт 6.2 містить третейське застереження, згідно якого у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів сторони, керуючись ст.5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається у Постійно діючому Третейському суді при асоціації українських банків.

Відповідно договору, кредит надавався на поточні потреби позичальника, тому був споживчим кредитом в розумінні ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Як випливає з рішення КСУ від 10.11.2011 року в справі № 1-26 / 2011, положення ЗУ «Про захист прав споживачів» поширюються на взаємовідносини між банком і позичальником за договором споживчого кредиту як при укладенні такого договору, так і при його виконанні. Відповідно до ч. 1, 2, п. 10 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», продавець не повинен включати у правочин із споживачами пункти, які є несправедливими, а банк в даному випадку є по суті продавцем своїх послуг. Зміст договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності, а його наслідком є дисбаланс прав та обов'язків не на користь споживача.

Також суд приходить до висновку, що саме третейське застереження, що міститься в кредитному договорі, не відповідає вимогам ЗУ «Про третейські суди», оскільки регламент не розглядався як невід'ємна частина кредитного договору, в третейському угоді не був визначений саме предмет спору, для вирішення якого сторони можуть звернутися до третейського суду; в третейській угоді не зазначені сторони і їх місцезнаходження, а також дата і місце укладення третейської угоди або посилання на пункти кредитного договору, які містять відповідну інформацію. Зазначені невідповідності є порушенням вимог ст. 12 ЗУ «Про третейські суди», при цьому частина 7 зазначеної статті говорить про те, що у разі недотримання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною. Таким чином, спеціальна норма ЗУ «Про третейські суди» встановлює підстави для визнання недійсним третейської угоди, крім загальних норм, що містяться у статтях 215, 203 ЦК України, що також було враховано судом при прийнятті вказаного рішення.

Як передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 4 листопада 1950, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону. Однак Постійно діючий Третейський суд при Асоціація українських банків не можна вважати повністю незалежним і безстороннім судом, оскільки він був пов'язаною особою щодо банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в установленому порядку звернутися до суду для захисту своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. При цьому ч. 1 ст. 203 ЦК України передбачає, що зміст правовідносин не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Як випливає з Узагальнення «Практика застосування судами ЗУ «Про третейські суди», що міститься у листі ВСУ від 11 лютого 2009 року, третейська угода повинна відповідати вимогам, встановленим цивільним законодавством.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що третейське застереження, що міститься в кредитному договорі, порушує права позичальника, оскільки позбавляє його права на незалежний та неупереджений судовий захист і права вибору суду по підсудності справи.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 88, 197, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання правочину в частині недійсним задовольнити.

Визнати п.п. 6.1-6.2 Договору кредиту №169/988 від 02.09.2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» недійним та таким, що порушує конституційне право на судовий розгляд.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» () на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Т.Ю. Єлісєєва