АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Віровцева Володимира Юрійовича в інтересах гаражно-будівельного кооперативу «Березняки» на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 24 вересня 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до гаражно-будівельного кооперативу «Березняки» про стягнення заробітної плати, компенсації втрати частини грошових доходів, визнання незаконними та скасування наказів про переведення та про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до гаражно-будівельного кооперативу «Березняки» (надалі - ГБК «Березняки») про стягнення заробітної плати, компенсації втрати частини грошових доходів, визнання незаконними та скасування наказів про переведення та про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Зазначав, що з 01 грудня 2013 року перебував у трудових стосунках з ГБК «Березняки» на посаді контролера орендних та господарських приміщень. Сторонами обумовлювалась заробітна плата в розмірі 2000 грн., проте оплата праці фактично не здійснювалася, а на його звернення повідомили про відсутність можливості здійснення виплати через складну економічну ситуацію й таке тривало майже рік.

11 листопада 2014 року він черговий раз звернувся з проханням виплатити йому заробітну плату за весь час, на що йому повідомили, що 30 червня 2014 року його було звільнено.

На його прохання видати наказ про звільнення та провести з ним розрахунок, керівництво кооперативу відповіло відмовою без будь-яких пояснень, а трудову книжку повернули без запису про працевлаштування та звільнення.

Разом з тим, відповідно до довідки Державної податкової інспекції у Деснянському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 27 жовтня 2014 року № 3056/1/26-52-18-05-47 за грудень 2013 року йому нараховано заробітну плату в розмірі 2000 грн., за січень - березень 2014 року - 6000 грн., за квітень - червень 2014 року - 4842 грн. 11 коп.

За таких обставин, у другому кварталі 2014 року без його повідомлення відповідачем було зменшено заробітну плату, про що позивача не попереджали, а відтак, розрахунок заборгованості відповідача повинен проводитись з місячної заробітної плати в розмірі 2000 грн.

Його не було повідомлено про причини звільнення, він не допускав будь-яких порушень під час роботи в кооперативі, які б могли стати причиною його звільнення, заяв про переведення його на іншу посаду не писав.

Вважає його переведення на іншу посаду з випробуванням та звільнення у зв'язку з невідповідністю працівника роботі під час такого випробування незаконним.

Крім того, у зв'язку із затримкою виплати заробітної плати, позивач має право на компенсацію втрати частини грошового доходу у зв'язку з порушенням термінів її виплати й відповідач зобов'язаний виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу, тобто за період з 01 липня 2014 року по день поновлення на роботі, яким є день прийняття рішення судом.

Щодо строків звернення з позовом до суду, просив врахувати, що наказ про звільнення йому так і не було вручено, а трудова книжка повернута лише 11 листопада 2014 року без записів про працевлаштування та звільнення.

З урахуванням уточнень до позову, ОСОБА_2 просив:

- стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 13 826 грн. 85 коп.;

- безпідставно не нараховану та невиплачену частину заробітної плати за травень та липень 2014 року, в сумі 2173 грн. 15 коп.;

- компенсацію втрати частини грошових доходів, у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, в сумі 2845 грн. 28 коп.;

- визнати незаконним переведення . з посади контролера орендних та гаражних приміщень на посаду старшого контролера в ГБК «Березняки» та скасувати наказ № 4 від 12 травня 2014 року.;

- визнати незаконним звільнення з посади контролера орендних та гаражних приміщень в ГБК «Березняки», скасувати наказ № 15 (розпорядження) від 01 липня 2014 року про припинення трудового договору (контракту) та поновити на посаді контролера орендних та господарських приміщень з моменту звільнення;

- стягнути з ГБК «Березняки» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу - з 01 липня 2014 року по день прийняття рішення судом з розрахунку середнього денного заробітку в розмірі 100 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано Наказ № 4 від 12 травня 2014 року ГБК «Березняки» про переведення ОСОБА_2 на посаду старшого контролера з 12 травня 2014 року з випробувальним терміном три місяці та Наказ № 15 від 01 липня 2014 року ГБК «Березняки» про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_2 за невідповідність займаній посаді під час випробувального строку - незаконними.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді контролера орендних та господарських приміщень ГБК «Березняки» з 01 липня 2014 року.

Стягнуто з ГБК «Березняки» на користь ОСОБА_2:

- нараховану але не виплачену заробітну плату, в сумі 12842 грн. 11 коп., з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та інших обов'язкових платежів при її виплаті;

- не нараховану та не виплачену заробітну плату, в сумі 1157 грн. 89 коп., з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та інших обов'язкових платежів при її виплаті;

- компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 2609 грн. 78 коп.;

- середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 32841 грн. 12 коп., з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та інших обов'язкових платежів при її виплаті.

В іншій частині позову - відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Колегія суддів, заслухавши позивача та його представника, які просили в задоволенні апеляційної скарги відмовити, представників відповідача, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Задовольняючи заявлений по справі ОСОБА_2 позов частково, районний суд виходив з того, що доказів оплати праці позивача, складання та подання ним заяви про його переведення на іншу посаду, як і доказів фактичного переведення позивача, стороною відповідача суду надано не було, з урахуванням висновку судової почеркознавчої експертизи №8179/8180/15-32 від 20 липня 2015 року, яким визначено, що підпис від імені ОСОБА_2 у заяві від 08 травня 2014 року про переведення на посаду старшого контролера ОГП, - виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою з ретельним наслідуванням підпису ОСОБА_2 (а.с.118-125); як і не надано доказів на підтвердження того, що саме свідчить про невідповідність позивача займаній посаді.

Колегія суддів погоджується з даними висновками районного суду та вважає їх законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Як убачається з матеріалів справи, Наказом (розпорядженням) №34 від 02 грудня 2013 року позивача ОСОБА_2 з 02 грудня 2013 року було прийнято на роботу до ГБК «Березняки» на посаду контролера орендних та господарських приміщень з встановленням окладу - 1300 грн. та надбавки - 700 грн.

Наказом №4 від 12 травня 2014 року позивача переведено з цієї дати на посаду старшого контролера з випробувальним терміном 3 місяці, в наказі вказана підстава переведення - заява ОСОБА_2 від 07 травня 2014 року (а.с.31, 32).

Матеріали справи містять заяву від 08 травня 2014 року, підписану від імені ОСОБА_2 з проханням перевести його на посаду старшого контролера ОГП з 12 травня 2015 року (а.с.86).

Разом з тим, відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи №8179/8180/15-32 від 20 липня 2015 року, підпис від імені ОСОБА_2 у заяві від 08 травня 2014 року про переведення на посаду старшого контролера ОГП, - виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою з ретельним наслідуванням підпису ОСОБА_2 (а.с.118-125).

Наказом, підписаним керівником підприємства ГБК «Березняки» ОСОБА_3, від 01 липня 2014 року №15 про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_2 було звільнено з роботи з 01 липня 2014 року за ст. 28 КЗпП України - невідповідність займаній посаді під час випробувального строку (а.с. 33).

Відповідно до вимог ч.1 ст.26 КЗпП України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу.

Отже, укладання трудового договору з застереженням - випробувальним терміном, встановлюється лише при прийнятті на роботу, а при наявності у справі неспростованих доказів відсутності у ОСОБА_2 волевиявлення на переведення на іншу посаду, до того ж, з випробувальним терміном, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки районного суду про наявність правових підстав до скасування наказів про переведення позивача на іншу посаду з випробувальним терміном та звільнення з роботи.

Як убачається з долученої до справи довідки, виданої ГБК «Березняки» від 15 січня 2015 року ОСОБА_2 нараховано доходи: у грудні 2013 року - квітні 2014 року, червні 2014 року - по 2000 грн. на місяць; у травні - 842 грн. 11 коп. (а.с.38).

Такі ж відомості містяться і у довідці від 27 жовтня 2014 року, виданій ДПІ у Деснянському районі ГУ Міндоходів у м. Києві (а.с.6).

Між тим, докази отримання позивачем заробітної плати до справи не долучено.

Даючи пояснення в суді апеляційної інстанції, представники відповідача вказували на те, що вихід ОСОБА_2 на роботу в установленому законом порядку не фіксувався, облік його робочого часу не вівся.

Твердження апеляційної скарги про те, що позивачу було відомо про його звільнення з роботи ще 01 липня 2014 року, що підтверджується додатком до наказу №15 від 01 липня 2014 року (а.с.34), а тому ним було пропущено місячний строк звернення до суду, встановлений ст.233 КЗпП України, а трудова книжка при прийнятті на роботу ним не надавалась, колегія суддів оцінює критично.

Разом з тим, з додатку до наказу №15, на який посилається відповідач, не вбачається, що він був складений саме 01 липня 2014 року, окрім цього, він не спростовує висновків районного суду відносно того, що копію наказу про звільнення позивачу вручено не було, а трудова книжка позивача не містить запису про прийняття його на роботу до ГБК «Березняки» (а.с.24).

Трудова книжка - це основний документ про трудову діяльність працівника, який підтверджує страж роботи, а також дає змогу власнику при прийнятті на роботу мати уяву про досвід роботи працівника.

Питання щодо ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і облік регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 «Про трудові книжки працівників» та Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. № 58, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110.

Відповідно до п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29 липня 1993 року усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

За таких обставин, ведення трудової книжки є обов'язком роботодавця.

Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», передбачений статтею 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Отже, статтею 233 КЗпП України визначено три випадки обчислення початку перебігу строку звернення до суду.

Так, перебіг строку звернення до суду починається у разі:

1) вирішення трудового спору - з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду);

2) розгляду справи про звільнення - з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду);

3) розгляду справи про звільнення - з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду).

За таких обставин, районним судом правомірно зроблено висновок, що позивачем не пропущено визначений ч.1 ст. 233 КЗпП України місячний строк звернення до суду, оскільки копію наказу про звільнення позивачу вручено не було, а трудова книжка позивача не містить запису про прийняття його на роботу до ГБК «Березняки» (а.с.24).

З урахуванням відсутності доказів оплати праці позивача, а також законності її зменшення у травні 2014 року, районний суд обґрунтовано визнав доведеним наявність правових підстав до стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, в сумі 12 842 грн. 11 коп., а також не нарахованої та не виплаченої зарплати, в сумі 1157 грн. 89 коп.

Твердження апеляційної скарги про необґрунтоване стягнення судом на користь позивача у якості компенсації втрати частини грошових доходів, у зв'язку з порушеннями термінів їх виплати, у сумі 2609 грн. 768 коп., безпідставні.

Відповідно до змісту судового рішення, районний суд, визначаючи розмір компенсації втрати частини заробітку, обґрунтовував свої висновки вимогами Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», положеннями постанови КМ України № 159 від 21 лютого 2001 року та навів порядок їх розрахунку.

З урахуванням коефіцієнту приросту споживчих цін за період затримання виплати позивачу заробітної плати з грудня 2013 року по червень 2014 року включно (а.с. 56, 200) та порядку розрахунку, встановлена судом сума компенсації втрати частини заробітку є правильною.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-195цс14, механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КабінетуМіністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Під час його проведення слід використовувати формулу, за якоюобрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передуютьподії, з якоюпов'язанадана виплата.

Враховуючи зазначену позицію Верховного Суду України, колегія суддів вважає визначений районним судом середній заробіток за час вимушеного прогулу таким що узгоджується з обставинами справи та долученими до справи доказами.

Окрім цього, відповідачем не надано іншого розрахунку, або доказів неправомірності зазначеного в рішенні районного суду.

Висновок судового експерта є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача з визначених питань, а підстави для сумніву в належності та обґрунтованості висновку судової почеркознавчої експертизи №8179/8180/15-32 від 20 липня 2015 року, у справі відсутні.

Твердження про відсутність повноважень представників відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на участь у даній цивільній справі, колегія суддів оцінює критично.

Стаття 244 ЦК України визначає, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій згідно із законом має вчиняться правочин (ч.1, 2 ст.245 ЦК).

Згідно ч. 3 ст. 42 ЦПК України довіреність від імені юридичної особи видається за підписом посадової особи, уповноваженої на це законом, статутом або положенням, з прикладенням печатки юридичної особи (за наявності).

Зі змісту долученої до матеріалів справи довіреності на ім'я ОСОБА_5 убачається, що довіреність відповідала вимогам закону, містила печатку юридичної особи, підпис уповноваженої особи - на той час голови кооперативу ОСОБА_4 (а.с.66-68), а тому у районного суду не було підстав до їх невизнання належним доказом повноважень.

Окрім цього, колегія суддів враховує і те, що в судовому засіданні під час розгляду справи 24 вересня 2015 року приймав участь особисто голова ГБК «Позняки» ОСОБА_4

Докази, які б свідчили про недопуск судом першої інстанції до участі у справі інших представників кооперативу, до справи не долучено.

Повноваження ОСОБА_4, на той час як голови кооперативу, підтверджуються й змістом рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року (а.с.61-65), під час розгляду судом справи 24 вересня 2015 року він з'явився за викликом суду й представляв інтереси відповідача, а ця обставина виключала необхідність відкладення справи розглядом та забезпечення явки інших представників.

Районний суд з достатньою повнотою з'ясовано обставини справи, зібраним доказам дано належну оцінку, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права й ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Враховуючи викладене, а також матеріали справи, у їх сукупності, правових підстав до скасування постановленого по справі рішення, як про це ставиться в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Згідно частини 1 статті 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Віровцева Володимира Юрійовича в інтересах Гаражно-будівельного кооперативу «Березняки» відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/30945/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8118/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Гаврилова О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.