Номер провадження: 22-ц/785/2055/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2016 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Кононенко Н.А.

ОСОБА_2

при секретарі Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП в порядку регресу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 (в інтересах приватного акціонерного товариства «страхова компанія «Українська страхова група») на рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 15 грудня 2015 року,

встановила:

ПАТ «СК «Українська страхова група» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП в порядку регресу та просить суд стягнути з відповідача 37 419,41 грн. в рахунок понесених витрат на відшкодування матеріальної шкоди та 1218,00 гривень в рахунок сплаченого судового збору, посилаючись на наступне.

23.05.2013 року з вини відповідача, який керував автомобілем НОМЕР_1, також за участю транспортних засобів: «Hyundai Elantra» д/н НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, «Skoda Octavia», д/н НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_6 та «Mercedes-Benz ML 350», д/н НОМЕР_4 скоєна дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої автомобілю «Skoda Octavia» д/н АА 2100ІТ власником якого є ОСОБА_7, під керуванням ОСОБА_6 завдана матеріальна шкода.

На момент скоєння ДТП відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У зв'язку з тим, що відповідач добровільно не відшкодував шкоду заподіяну власнику автомобіля «Skoda Octavia» д/н АА 2100ІТ, остання звернулася до ПАТ «СК «Українська страхова група» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування й надала всі необхідні документи. 02.07.2013 року ПАТ «СК «Українська страхова група» на підставі рахунку № 302 від 05.06.2013 року здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 37 199, 27 гривень.

В судовому засіданні:

- сторони не зявились.

Заочним рішенням Ширяївського районного суду Одеської області від 15 грудня 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 (в інтересах приватного акціонерного товариства «страхова компанія «Українська страхова група») просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обовязково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Рішення не повинно містити зайвої деталізації, яка не має правового значення в даній справі, а також незрозумілих словосполучень, занадто довгих речень, через які викладення фактичних обставин важко сприймається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших, які беруть участь у справі.

Як вбачається з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відмовляючи в задоволенні вищевказаного позову на підставі ст.ст. 515, 979, 980, 993 ЦК України, Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 № 1961-IV, розяснень викладених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з наступного.

05.03.2013 року між ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та ОСОБА_7 був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-0101-13-00149, поліс № АС0045796 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу «Skoda Octavia» д/н АА 2100ІТ.

23.05.2013 року на б-рі Перова від пр-ту А. Навої в м. Києві трапилась ДТП за участю транспортного засобу «Nissan Primera» д/н ВН 2202АР, під керуванням ОСОБА_3, транспортного засобу «Hyundai Elantra» д/н НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, транспортного засобу «Skoda Octavia», д/н НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_6 та транспортного засобу «Mercedes-Benz ML 350», д/н НОМЕР_4, внаслідок якої, вказані автомобілі отримали механічні пошкодження.

24.05.2013 року власник автомобіля НОМЕР_5 ОСОБА_7 повідомила позивача про настання страхового випадку.

12.06.2013 року Дніпровським районним судом м. Києва винесено постанову відповідно до якої винним у скоєнні вказаного ДТП визнано ОСОБА_3 (а.с.10).

Згідно звіту про оцінку автомобіля НОМЕР_5 складеного 02.07.2013 року, позивачем було здійснено розрахунок розміру страхового відшкодування у сумі 33 832,87 грн. (а.с.31), що підтверджується платіжним дорученням № 11208.

Отже, позивачем здійснено виплату страхового відшкодування у зв'язку з настанням страхового випадку у розмірі 33 832,87 грн., оскільки зазначена шкода особисто винуватцем ДТП, ОСОБА_3, відшкодована не була.

Претензією представника позивача від 27.05.2015 року вих. № 333-04-1/17 стверджується, що позивач звернувся до відповідача з регресною вимогою про досудове врегулювання спору та обов'язок сплатити ПАТ «СК «Українська страхова група» заборгованість в сумі 37 199,27 грн., однак, відповіді на зазначену вимогу отримано не було.

Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування) ; - до підприємства, установи, організації, що відповідає за стан дороги, якщо заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди шкода виникла з їх вини; - до особи, яка заподіяла шкоду навмисно.

Отже, законодавством встановлений перелік випадків, в яких може звернутися страховик після виплати страхового відшкодування з позовом в порядку регресу до страхувальника або водія, який спричинив ДТП.

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за задані збитки (суброгація).

Можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів.

За своєю правовою природою регрес істотно відрізняється від суброгації.

При суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право.

Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону.

Регрес це право, що виникає у особи внаслідок платежу.

При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника.

Право регресу це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов'язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу.

При вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

На підставі вищевикладеного, суд першої інтенції дійшов до обґрунтованого висновку, що до позивача не перейшло право регресної вимоги до відповідача, а виникло право вимоги саме в порядку суброгації, а тому позов про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу не підлягає задоволенню.

При цьому, судова колегія зазначає, що згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57 - 60 ЦПК України.

На підставі зазначеного вище, судова колегія вважає, що позивач не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог щодо вищевказаного позову, що є обовязком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

Отже, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 (в інтересах приватного акціонерного товариства «страхова компанія «Українська страхова група») - відхилити.

Рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 15 грудня 2015 року по цивільній справі за позовною заявою ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП в порядку регресу - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді С.П. Гайворонський

ОСОБА_8

ОСОБА_2