Справа № 369/4260/16-ц Головуючий у І інстанції Дубас Т. В.
Провадження № 22-ц/780/5098/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 11.10.2016
УХВАЛА

Іменем України

11 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Гуля В.В., Сліпченка О.І.

при секретарі - Тимошевській С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 національний кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 липня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 національний кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зобовязання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року ПАТ «ОСОБА_2 національний кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи тим, що 17.04.2013 року між ПАТ «ОСОБА_2 національний кредит» та ОСОБА_4 укладено договір банківського вкладу № 111206-ДР-08 за умовами якого, ОСОБА_2 прийняв від відповідача грошову суму в розмірі 200 000 грн. та зобовязався повернути відповідачу депозит та проценти за користування депозитом на умовах та в порядку, встановлених договором.

Проведеною перевіркою договору про внесення змін від 15.05.2015 року до Договору банківського вкладу № 111206-ДР-08 від 17.04.2013 року, укладеного між відповідачем та позивачем було виявлено, що вказаний договір є нікчемним з підстав, визначених п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у звязку із незастосуванням перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою банк відмовився від власних майнових вимог, що потягло за собою необґрунтовану виплату відповідачу грошових коштів у розмірі 64 147,77 грн.

Просив зобовязати ОСОБА_4 повернути ПАТ «ОСОБА_2 Кредит» грошові кошти в розмірі 64 147,77 грн. Та судові витрати.

Відповідач у своїх запереченнях зазначав, що оспорюваний правочин був укладений між відповідачем на той час з платоспроможним банком, тимчасову адміністрацію в ньому ввели лише 08.06.2015 року.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 липня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу посилаючись на те, що суд помилково вважає недоведеність факту виплати відповідачу отриманої суми процентів, тому просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити та стягнути судові витрати з відповідача.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 17.04.2013 року між ПАТ «ОСОБА_2 національний кредит» та ОСОБА_4 укладено договір банківського вкладу № 111206-ДР-08 у відповідності до умов якого ОСОБА_2 прийняв від відповідача грошову суму в розмірі 200 000 грн. та зобовязався повернути відповідачу депозит та проценти за користування депозитом на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до п. 2.2. Депозитного договору та Додаткової угоди від 20 лютого 2015 року депозит було розміщено з 17 квітня 2013 року по 05 березня 2016 року.

Згідно з п. 2.3. депозитного договору та Додаткової угоди від 20 лютого 2015 року, банк сплачує вкладнику процентну ставку за користування Депозитом у розмірі 22,0 % річних.

Згідно п. 3.5. договору вкладник має право звернутися з проханням про дострокове розірвання Договору повернення суми депозиту в робочий день протягом операційного часу, письмово попередивши про це банк за 10 робочих днів до бажаної дати повернення суми депозиту та нарахованих процентів шляхом подання відповідної заяви про дострокове розірвання дії Договору. Датою розірвання договору вважається дата повернення суми депозиту та нарахованих процентів вкладнику.

Пункт 3.6. визначає що банк повертає суму депозиту та нарахованих процентів протягом 10 днів з дня подання вкладником заяви про дострокове розірвання Договору шляхом перерахування відповідної суми коштів на транзитний рахунок № 292429041 з подальшим зарахуванням на картковий рахунок вкладника № 4001, відкритий у ПАТ «ОСОБА_2 кредит» Код банку 320702.

У випадку розірвання депозитного договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 2,0 % (два проценти річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку (п. 3.7. Депозитного договору).

15.05.2015 р. ОСОБА_4 звернувся до Банку із заявою про дострокове розірвання Депозитного договору № 111206-ДР-08 від 17.04.2013 року та виплатити суму депозиту і нараховані відсотки на рахунок № 7001 в гривні.

15.05.2015 року між банком та відповідачем було укладено договір про внесення змін до Договору банківського вкладу № 111206-ДР-08 від 17.04.2013 року, згідно з умовами якого сторони вирішили та встановили викласти п. 3.7. договору, в редакції згідно якої у випадку розірвання цього договору з ініціативи вкладника проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 22 % річних.

На підставі постанови Правління ОСОБА_2 банку України № 358 від 05.06.2015 року «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «БАНК ОСОБА_2 кредит» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 114 від 05.06.2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації Публічному акціонерному товаристві «ОСОБА_2 кредит», згідно з яким з 08.06.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації. Постановою Правління ОСОБА_2 Банку України від 28.08.2015 р. № 563 розпочата процедура ліквідації ПАТ «ОСОБА_2 кредит».

Відповідно до Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 159 від 28.08.2015 р. та на виконання Постанови Правління ОСОБА_2 Банку України від 28.08.2015 р. № 563, розпочато процедуру ліквідації банку та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_3.

Таким чином, судом встановлено, що рішення про віднесення ПАТ «ОСОБА_2 кредит» до категорії неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації Банку прийняте після укладення спірного договору.

Листом від 27.11.2015 позивач повідомив відповідача про віднесення укладеного між ними договору про внесення змін № 1 від 15.05.2015 року до нікчемних правочинів з підстав, визначених п.1 ч. 3 ст. 38 Закону, у зв'язку із незастосуванням позивачем перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою під час розірвання договору вкладу за ініціативою вкладника, що на думку позивача потягло за собою необґрунтовану виплату відповідачу грошових коштів у розмірі 64 147,77 грн. У зв'язку із викладеним, відповідачу було запропоновано повернути позивачу грошові кошти у розмір 64 147,77 грн., після чого позивач звернувся до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог не доведені, тому позовні вимоги є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Так, посилання позивача на норми статті 38 Закону України ««Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» для визначення укладеного між сторонами додаткового договору нікчемним є некоректним, оскільки зазначена норма лише наділяє Уповноважену особу правом перевірки на предмет виявлення серед договорів нікчемних.

Однак, таке право не є абсолютним виходячи зі змісту вказаної норми, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину.

Одного лише твердження, що ОСОБА_2 та Вкладник розуміли негативне становище Банку при укладанні договору про внесення змін №1, що підтверджує нікчемність правочину, не достатньо для визнання його таким, оскільки воно, у випадку який розглядається, нівелюється протилежним твердженням особи про дійсність вкладу та всіх його умов.

Доводи апеляційної скарги, про те, що ОСОБА_2 за умовам додаткової угоди №1 від 15.05.2015 відмовився від власних майнових вимог є хибними, оскільки фактично сторони дійшли згоди щодо виключення з умов договору санкцій за дострокове розірвання договору за ініціативою споживача, тим самим усунувши дисбаланс договірних прав і обов'язків сторін. Крім того, проценти за депозитним вкладом є винагородою вкладника за користування його коштами банком за своєю правовою природою. Тобто, збільшуючи чи зменшуючи проценти за депозитним договором сторони на свій розсуд визначали винагороду вкладнику, а не зменшували майнові вимоги.

Виходячи з теорії права, нікчемним є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Всупереч вимогам статті 60 ЦПК України позивач не надав доказів, які могли б спростувати висновки суду.

Так, доводи апеляційної скарги, що суд зробив висновки, що не відповідають обставинам справи, колегія суддів до уваги взяти не може, оскільки судом першої інстанції фактичні обставини з'ясовані повно та всебічно і висновки суду відповідають встановленим фактам.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального права не знайшли свого підтвердження, тому не можуть бути визнані обґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги не містять в собі правових підстав для висновку про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статей 213, 214 ЦПК України.

Судом правильно встановлені факти, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та докази, якими вони підтверджуються, правовідносини та норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини і ухвалено рішення по справі на підставі доказів, наданих сторонами в порядку правил ст.ст. 11, 60, 212 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що при розгляді справи вимоги матеріального і процесуального права судом першої інстанції додержано, підстав для скасування рішення немає.

Керуючись ст.ст. 308,314,315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 національний кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :