АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м . Києва від 14 березня 2016 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: П'ята Київська державна нотаріальна контора про розірвання договору довічного утримання, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа №761/32357/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/7567/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Позивач ОСОБА_2 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_3, в якому просив суд розірвати договір довічного утримання від 19 листопада 2009 року за №7-2123 із урахуванням договору про заміну набувача від 26 січня 2012 року.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 26 січня 2012 року між нею, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 був укладений договір про заміну набувача за договором довічного утримання, відповідно до вимог якого Відповідач взяв на себе зобов'язання в довічному утриманні позивача, за що отримує у власність квартиру АДРЕСА_1 із м. Києві.

За умовами вказаного договору позивачка отримує лише 700 гривень щомісячно та відповідач оплачує за неї комунальні послуги. Між тим, станом на даний час значно зросли витрати позивача на лікування та посилене харчування у зв'язку з перенесеними нею хворобами, тому вона зверталась до відповідача із листами про необхідність збільшення розміру допомоги до 1400 гривень, але на ці листи ніякої реакції не було.

Вважає, що оскільки відповідач не погоджується на її умови про збільшення грошового утримання, тому вказаний договір підлягає розірванню.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: П'ята Київська державна нотаріальна контора про розірвання договору довічного утримання від 19 листопада 2009 року із урахуванням договору про заміну набувача від 26.01.2012 року у договорі довічного утримання від 19.11.2009 року за №7-2123 - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачем ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, прийнятим при неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду.

Третя особа - п'ята Київська державна нотаріальна контора в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином (т.2 а.с.41), суду надала заяву про розгляд справи за відсутності її представника (т.2 а.с.38), а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності третьої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 19 листопада 2009 року між позивачкою та ОСОБА_6 було укладено договір довічного утримання, відповідно до якого остання взяла на себе зобов'язання по довічному утриманні позивача, за що отримує у власність квартиру АДРЕСА_2.

Договором від 04 червня 2010 року про зміну набувача в договорі довічного утримання від 19 листопада 2009 року, було обумовлено внесення змін та заміну ОСОБА_6 на ОСОБА_7, який на раніше укладених умовах зобов'язується утримувати позивачку, за що отримує у власність вищевказану квартиру.

26 січня 2012 року між позивачкою, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 був укладений договір про заміну набувача за договором довічного утримання, відповідно до вимог якого Відповідач взяла на себе зобов'язання замість ОСОБА_7 в довічному утриманні позивача, за що отримує у власність квартиру АДРЕСА_2.

За умовами п.п.7-9 вказаного договору відповідач зобов'язується довічно утримувати позивача, тобто забезпечувати його грошовими ресурсами для задоволення його потреб і створення умов для нормальної життєдіяльності у розмірі, що має грошовий еквівалент -700 гривень на місяць. Також, встановлено зобов'язання відповідача сплачувати щомісячні комунальні платежі за квартиру у відповідні терміни. У випадку виникнення в майбутньому потреби забезпечення його іншими видами матеріальних благ чи догляду, відчужувач самостійно несе витрати на пі види забезпечення в межах грошового утримання, передбаченого цим договором. Одноразове грошове утримання визначено сторонами в розмірі - 52 000 гривень, які відповідач передав ОСОБА_7

Згідно ч.1 ст.744 ЦПК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

За умовами ч. 1 ст.755 ЦПК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини або на вимогу/набувача.

Відповідно до ст. 651 ЦПК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначила про те, що отримувані нею від відповідача грошові кошти в сумі - 700 гривень є занадто малою на даний час сумою коштів, за які неможливо повноцінно харчуватись та здійснювати лікування. При цьому, відповідач не дає згоди на розірвання вказаного договору та порушує його умови, а саме не надає на його прохання доплати до щомісячних витрат у зв'язку з подорожченням вартості продуктів та лікування.

Відповідно до ст.652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору:

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Одже, для розірвання договору у разі істотної зміни обставин необхідно наявність усіх перелічених умов одночасно. Між тим, позивачем не було наведено жодної з умов, одночасна наявність яких необхідна давала б суду можливість прийняття рішення про розірвання договору.

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не було надано жодних доказів тому, що відповідач не виконує або не належно виконує свої обов'язки за договором про зміну набувача від 26 січня 2012 року за договором довічного утримання, що підтверджено оглянутими в судовому засіданні квитанціями про виконання покладених на неї цим договором обов'язків (а.с.69,175), а також не зазначено підстав для розірвання договору за ч. 2 ст. 652 ЦК України, що одночасно б мали місце у п.п.1-4 вказаної частини статті.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду позивач вказала, що відповідач належним чином виконує свої зобов'язання за договором довічного утримання і сплачує їй належні суми з проведенням індексації відповідно до умов договору.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: