Номер провадження: 22-ц/785/4290/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Ісаєвої Н.В., Комлевої О.С.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про витребування квартири із чужого незаконного володіння та визнання права власності на квартиру; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання права власності на квартиру, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_9 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 березня 2015 року,

встановила:

У липні 2003 року ОСОБА_10 звернувся до суду із вказаним позовом. У звязку зі смертю 31 серпня 2011 року ОСОБА_10 ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 травня 2014 року до участі у справі була залучена його дружина ОСОБА_3, яка 12 червня 2014 року звернулася до суду з уточненим позовом.

Зазначала, що вона є правонаступником померлого ОСОБА_10, якому належало право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, власником 3/4 частин квартири був його брат - ОСОБА_11

На підставі скасованого пізніше рішення Жовтневого місцевого суду м. Одеси від 22 листопада 2001 рокувказана квартира стала власністю ОСОБА_12, а потім за нотаріально посвідченими договорами переходила у власність ОСОБА_7 30 січня 2002 року і ОСОБА_4 16 листопада 2004 року. Позивачка вважала, що спірна квартира вибула із володіння братів ОСОБА_11 не з їхньої волі, а за рішенням суду, скасованим апеляційним судом Одеської області 19 червня 2003 року.

ОСОБА_3 вважала, що ОСОБА_4, яка є останнім власником квартири, є недобросовісним набувачем.

Крім того, позивачка зазначала, що ОСОБА_10 прийняв спадщину після смерті 09 вересня 2002 року свого брата - ОСОБА_11, але не міг отримати частку у розмірі 3/4 спірної квартири через низку вчинених відповідачами недійсних правочинів.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просила суд на підставі ч. 1 ст. 388, ст. 1212 ЦК України витребувати квартиру АДРЕСА_1 із чужого незаконного володіння, визнати за нею право власності на 1/4 частину квартири, яка належала її чоловіку, та на 3/4 частини квартири, що належала ОСОБА_11

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2015 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання договорів недійсними.

У січні 2006 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що вона стала власником спірної квартири за оплатним договором купівлі-продажу від 16 листопада 2004 року, ніяких перешкод для укладення договору на той момент не було, вона є добросовісним набувачем і квартира на підставі ст. 388 ЦК України не може бути витребувана з її володіння.

На підставі наведеного, ОСОБА_4 просила суд визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_3 через представника ОСОБА_9

В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову ОСОБА_3 та відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпаними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Таким чином при вирішенні справи суд повинен був визначити зміст позовних вимог, предмет позову та його підставу з метою зясування наявності та характеру спірних правовідносин між сторонами, виявлення заінтересованих осіб у справі, правильного застосування матеріальної форми права до цих правовідносин та застосування необхідного способу захисту порушеного права, а також для визначення й дослідження кола питань і заходів, необхідних для ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Вказаним нормам закону судове рішення не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведені підстави для витребування майна з чужого незаконного володіння, які передбачені ст. 388 ЦК України.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що позивач за відплатним договором від 16.11.2004 року є добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1, тому спірна квартира не може витребувана у неї з підстав передбачених ст. 388 ЦК України.

Проте погодитись з такими висновками районного суду колегія суддів не може, оскільки суд внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права дійшов цього висновку без всебічного, повного й обґрунтованого з'ясування дійсних обставин справи, а надані докази по справі оцінені судом першої інстанції односторонньо.

Встановлено, матеріалами справи підтверджено, що на підставі розпорядження органу приватизації та свідоцтва від 21 січня 1994 року, свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 березня 1995 року ОСОБА_10 та його брат - ОСОБА_11 були власниками відповідно 1/4 та 3/4 частин квартири АДРЕСА_1.

На підставі рішення Жовтневого місцевого суду м. Одеси від 22 листопада 2001 року, право власності на вказану квартиру визнано за ОСОБА_12

30 січня 2002 року ОСОБА_12 продав спірну квартиру ОСОБА_7, яка в свою чергу продала її ОСОБА_13, яка подарувала її ОСОБА_5, а остання 16 листопада 2004 року продала її ОСОБА_4 на підставі відповідних договорів.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19 червня 2003 року рішення Жовтневого місцевого суду м. Одеси від 22 листопада 2001 року скасовано і у задоволенні позову ОСОБА_12 було відмовлено.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, прощо набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом цієї норми закону майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-146 цс 13 від 16 квітня 2014 року, 6-251 цс 15 від 24 червня 2015 року, яка згідно 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Враховуючи встановлене, а також приймаючи до уваги, що зазначене судове рішення, за яким ОСОБА_12 набув права власності на спірну квартиру, у подальшому було апеляційним судом скасовано і останньому у задоволенні позову було відмовлено, то слід вважати, що квартира вибула із володіння ОСОБА_11, ОСОБА_10 поза їх волею і вони вправі витребувати її від добросовісного набувача ОСОБА_4 за правилами ст. 388 ЦК України.

Оскільки після смерті ОСОБА_11, яка наступила 05 березня 2002 року, його брат звернувся до нотаріальної контори, заведено спадкову справу, проте оформити спадкові права він не зміг через укладення ряду незаконних угод, отже спадкоємцем ОСОБА_10 є позивачка.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції, в порушенні вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України на вказані положення закону уваги не звернув, неправильно застосував норми матеріального права, не встановив усіх обставин, які мають значення для вирішення справи, не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає до застосування та не дав їм належної оцінки.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхневого вирішення спору.

За таких обставин вказане судове рішення не можна визнати законним та обґрунтованим.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_3 є доведеними, законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню у спосіб обраний позивачем, з підстав передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Одночасно у задоволенні вимог позову ОСОБА_3 про звільнення ОСОБА_4 спірної квартири необхідно відмовити, оскільки ст. 388 ЦК України на яку посилається позивач, як на підставу задоволення позову не передбачає такого способу захисту.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 слід відмовити, у звязку з їх необґрунтованістю та такими що не відповідають вимогам закону.

Оскільки неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення спору, рішення районного суду на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3 та відмову у задоволенні зустрічного позовуОСОБА_4

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_9 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про витребування квартири із чужого незаконного володіння та визнання права власності на квартиру задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4 часток квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 3/4 часток квартири АДРЕСА_1, які належали померлому 02 березня 2002 року ОСОБА_11.

Витребувати у ОСОБА_4 з чужого незаконного володіння на користь ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1.

В задоволенні іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання права власності на квартиру відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

ОСОБА_14

ОСОБА_2