Справа № 212/9044/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Борис О.Н., з участю: секретаря Хазієвої Т.В., позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

29 жовтня 2015 року позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що з 10 жовтня 2009 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Шлюб зареєстровано Жовтневим відділом РАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 767. Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_4, народженого ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з нею.

З вересня 2014 року, сторони не підтримують шлюбні відносини, підставою розпаду сім`ї стало те, що між ними відсутні почуття взаємної поваги один до одного, на протязі спільного проживання мали місце взаємні образи, претензії та ревнощі. Окрім цього, з боку родичів відповідача на її адресу були прояві агресії, що змусило її разом з дитиною переїхати до іншого місця мешкання. На даний час спільного господарства не ведуть, проживають окремо, позивач вважає збереження шлюбу не можливим, тому просить шлюб розірвати.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, посилаючись на ті самі підстави, вважає, що зберегти сім'ю взагалі неможливо, оскільки усі зусилля протягом тривалого часу, спрямовані на це, не приносять позитивного результату, При цьому вказала, що всі сварки відбувалися на очах малолітнього сина, що негативно впливало на його психічний стан, тому в інтересах малолітнього сина наполягає на розірванні шлюбу.

Відповідач ОСОБА_2 проти розірвання шлюбу заперечував, позовні вимоги не визнав та вказав, що не погоджується з доводами позивача, які викладені у позовній заяві, при цьому зазначив, що спроби примиритися з дружиною результатів не дали. За його думкою малолітня дитини повинна виховуватися у повноцінній сім'ї, тому вважає, що з цих підстав у позові необхідно відмовити.

Суд, допитавши сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності всі досліджені в справі докази, знаходить позовну заяву такою, що підлягає задоволенню.

До такого висновку, суд приходить на підставі наступного.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1, з 10 жовтня 2009 року перебувають у шлюбі, який зареєстровано у Жовтневому відділі РАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 767, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб в матеріалах справи (а.с. 4).

Від шлюбу, подружжя мають одну малолітню дитину: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5). Після розірвання шлюбу дитина залишиться проживати з позивачем.

Як встановлено судом, у вересні 2014 року сімейні відносини були припиненні, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Причиною розпаду сім`ї стало те, що подружжя втратили почуття поваги один до одного, на протязі спільного проживання виникали взаємні образи, претензії та ревнощі. Постійний прояв агресії з боку родичів відповідача на адресу позивачки, змусили її зібрати особисті речі та разом з дитиною переїхати до іншого місця мешкання.

За час окремого проживання, шлюб зберегти не вдалося, сім`я розпалася остаточно.

Так, судом вживались заходи для збереження сім`ї, тому за клопотанням відповідача надавався сторонам строк для примирення, проте сторони і надалі проживають окремо, спільного господарства не ведуть.

Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Відповідно до ст. 55 Сімейного кодексу України чоловік зобов'язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Таким чином, заслухавши доводи позивача та заперечення відповідача, враховуючи обставину, що сторони довгий час подружні стосунки не підтримували і підтримувати їх у подальшому позивач намірів не має, а відносини між ними фактично стали недружелюбними, незважаючи на зусилля суду до примирення сторін, суд приходить до висновку про те, що спільне життя суперечить їхнім інтересам, а зберегти сім`ю немає можливості, тому шлюб за вимогою позивача розриває.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 60, 61, 88, 209, 212, 213, 215 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, - суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 10 жовтня 2009 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 767, від якого мають одну малолітню дитину - розірвати.

При реєстрації розірвання шлюбу в органах ДРАЦС залишити ОСОБА_1 прізвище - ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. Н. Борис