Справа №: 398/1548/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"26" січня 2016 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Тимченко Л.М

з участю секретаря Міщенко С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олександрія цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Олександрійської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області та до Олександрійського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області про визнання незаконною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 12 березня 2015 року та зобовязати вчинити нотаріальні дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (надалі позивач) у березні 2015 року звернулася до суду із позовом до Олександрійської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області та до Олександрійського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області (надалі відповідачі) про визнання незаконною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 12 березня 2015 року та зобовязати вчинити нотаріальні дії, мотивуючи свої вимоги тим, що після смерті її батька ОСОБА_2, який помер 19 серпня 2014 року, вона звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, отримала постанову від 12 березня 2015 року про відмову у видачі їй свідоцтва про право на спадщину, оскільки від імені спадкодавця виявлено два заповіти на земельні ділянки і таким чином вона позбавлена права на спадщину за законом на ці земельні ділянки. Прийняту постанову вважає такою, що прийнята всупереч вимогам Закону України «Про нотаріат», нотаріус не навела обґрунтованих мотивів. Зважаючи на викладене вона змушена звертатися до суду. Просить суд визнати незаконною та скасувати постанову від 12 березня 2015 року та зобовязати нотаріуса вчинити нотаріальні дії - видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилось після смерті її батька.

В судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягає, посилаючись на викладенні обставини. Позивач також просить суд врахувати, що вона не знала про наявність спадкоємців за заповітом після смерті її батька.

Нотаріус ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась. В запереченні до суду просить розглянути справу за її відсутності та врахувати її заперечення. Проти позовних вимог заперечує, просить суд прийняти до уваги, що ОСОБА_1 було розяснено, що є заповіти на дві земельні ділянки, спадкоємці за заповітом мають переважне право на успадкування земельних ділянок, а саме по собі звернення спадкоємців із заявою про прийняття спадщини не є запорукою стовідсоткового отримання ним свідоцтва про право на спадщину, оскільки нотаріус в окремих випадках відповідно до вимог ст. 49 Закону України «Про нотаріат» може, і навіть зобовязаний відмовити у вчиненні конкретної нотаріальної дії, про яку клопочеться спадкоємець (відмовити у видачі свідоцтва про право на спадщину), якщо спадкоємцем не подано відомостей та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії (Державний акт про право власності на земельну ділянку), чи виявлений спадкоємець за заповітом. Вважає, що постанова нотаріуса від 12 березня 2015 року винесена на цілком законних підставах, тому вимога позивача про визнання незаконною та скасування постанови державного нотаріуса при оформленні спадщини ОСОБА_2 є недоречною. Просить суд в задоволенні позову відмовити. Свої дії вважає правомірними, а постанову від 12 березня 2015 року законною.

Представник Олександрійського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату розгляду справи в суді, в заяві просить суд розглянути справу за відсутності представника.

Заслухавши пояснення позивача та дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до діючого законодавства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог, згідно ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести перед судом ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.

Стаття 41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканності, а водночас і в недоторканності самого майна власника. Всі особи мають утримуватись від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні.

Правовідносини сторін врегульовані ст. ст. 3-11, 15, 16, 22 ЦК України.

Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Одним із способів захисту права, встановленого законом, є оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, оскарження нотаріального акта.

Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії (ч. 3 ст. 49 Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо:

1) вчинення такої дії суперечить законодавству України;

2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії;

3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою

особою, яка вчиняє нотаріальні дії;

4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства;

5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень;

6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності;

7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення;

8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням;

9) в інших випадках, передбачених цим Законом. якої стосуються такі дії чи акти.

На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Обовязок щодо вчинення нотаріальних дій покладається на нотаріуса або посадову особу, яка вчиняє нотаріальні дії.

Відповідно до ст.50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, чиїх прав та інтересів стосується.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, а тому за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися в суд за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст.257 ЦК України строк оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту встановлено у три роки.

Судом встановлено, що позивач своєчасно звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_2, який помер 19 серпня 2014 року.

Судом також встановлено, що 12 березня 2015 року нотаріусом, розглянувши надані ОСОБА_1 документи з метою одержання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_2, було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька, оскільки від імені спадкодавця було виявлено два заповіти, в яких дві земельні ділянки він заповів іншій особі - ОСОБА_4.

В судовому засіданні також встановлено, що за рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до Ульянівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області та ОСОБА_1 про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2, який помер 19 серпня 2014 року було відмовлено. Рішення суду не набрало законної сили, апеляція позивача не розглянута на час прийняття цього рішення.

Суд приймає до уваги, що право на спадкування за законом мають особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини.

Судом достовірно встановлено, що відповідачем передчасно було винесено постанову від 12 березня 2015 року, оскільки спадкоємець за заповітом не вчинила дії, що свідчили про її наміри прийняти спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Також відсутня інформація про наявність іншого майна, не охопленого заповітами.

Суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо винесення постанови від 12 березня 2015 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії були передчасними, чим було порушено права позивача, а тому порушене право потребує захисту.

Суд вважає не правомірними дії нотаріуса щодо винесення постанови від 12 березня 2015 року про відмову позивачу у вчиненні нотаріальної дії та такими, що не відповідають чинному законодавству, оскільки не було перевірки наявності іншого нерухомого майна, не охопленого заповітом та була відсутнє рішення суду щодо надання додаткового строку для прийняття спадщини спадкоємцю за заповітом, тобто була відсутня інформація щодо неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцем за заповітом.

Викладені обставини є підставою суду для задоволення позовних вимог частково, оскільки позовні вимоги про зобовязання Олександрійської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно ( яке саме не вказує позивач), що залишилось після смерті її батька задоволенню не підлягають, позивачем не надано суду переконливих доказів надання додаткового строку для прийняття спадщини спадкоємцю за заповітом та наявності іншого майна, яке не охоплене заповітом.

Судові витрати суд вважає можливим віднести на рахунок позивача.

Враховуючи викладені обставини та керуючись ст.ст. 3-11, 15, 16, 22 ЦК України, Законом України «Про нотаріат» та ст.ст. 3-11, 15, 57- 60, 61, 212-215 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову державного нотаріуса Олександрійської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_3 від 12 березня 2015 року №228/02-31 про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька ОСОБА_2, який помер 19 серпня 2014 року.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Копію рішення надіслати відповідачам.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення або протягом цього ж часу з дня отримання копії рішення.

Суддя: