У х в а л а

13 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2016 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Женева» до ОСОБА_4 про визнання договору припиненим та зустрічним позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Женева», ОСОБА_5 про визнання дійсним правочину щодо припинення зобов'язань шляхом передання відступного та визнання права власності,

в с т а н о в и л а :

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська рішенням від 1 квітня 2013 року в задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Женева» (далі - ТОВ «Женева») відмовив; зустрічний позов ОСОБА_4 задовольнив:

- припинив право власності ТОВ «Женева» на нерухоме майно, а саме магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» загальною площею 170,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та приміщення подарункового магазину загальною площею 124,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2;

- визнав право власності на нерухоме майно за ОСОБА_4, а саме магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» загальною площею 170,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та приміщення подарункового магазину загальною площею 124,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Апеляційний суд Дніпропетровської області 13 березня 2014 року рішення суду першої інстанції скасував у частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 й ухвалив у цій частині нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову відмовив; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила; рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року залишила без змін.

28 листопада 2016 року ОСОБА_4, за дорученням якого діє ОСОБА_6, звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2016 року з передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 335, 376 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України); неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм процесуального права, зокрема частини другої статті 113, частини першої статті 114 ЦПК України.

Обґрунтовуючи підстави подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 червня 2016 року, в якій, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних рішеннях, застосовано вказані норми матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень може бути подана з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

Постановляючи ухвалу від 9 листопада 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд погодився з рішенням суду апеляційної інстанції про відмову в зустрічному позові ОСОБА_4, оскільки правовідносини між сторонами виникли у період дії Цивільного кодексу України від 2003 року і право власності за рішенням суду може виникати лише у випадках, передбачених статтями 335, 376 чинного ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів.

При цьому апеляційний суд установив, що на спірне нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, звернуто стягнення в порядку виконання судового рішення. Крім того, суд зауважив, що зустрічний позов, щодо спірного нерухомого майна на порушення вимог статті 114 ЦПК України поданий не за місцем знаходження цього майна або основної його частини.

Разом з тим в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 червня 2016 року, наданій заявником для порівняння, касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції, указав на порушення норм процесуального права щодо встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, порівняння наведеного судового рішення із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції неоднаково застосував одні й ті самі норми матеріального та процесуального права при оскарженні судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Женева» до ОСОБА_4 про визнання договору припиненим та зустрічним позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Женева», ОСОБА_5 про визнання дійсним правочину щодо припинення зобов'язань шляхом передання відступного та визнання права власності за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко