Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/275/16-ц
Провадження № 2-з/499/1/16
У Х В А Л А

Іменем України

"23" березня 2016 р. смт.Іванівка

Суддя Іванівського районного суду Одеської області Тимчук Р.М., розглянувши заяву ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 ОСОБА_3 про забезпечення позову ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно.

Разом з позовом позивачкою було подану заяву про забезпечення позову посилаючись на те, що нею поданий даний позов, в якому вона просить визнати право власності на спадкове майно за її підопічним ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та посилається на даний час їм стало відомо, що предмет позову, а саме квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 стоїть на продажу, дана інформація стала відома від сусідів. Також сусіди вказали, що дідусь підопічного, який мешкав у вказаній квартирі вже чотири місяці відсутній безвісти, тобто у квартирі ніхто не мешкає, тому просить позивачка накласти на дану квартиру арешт та забезпечити позовні вимоги шляхом заборони відчуження.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд розглянувши дану заяву, дослідивши документи долучені до позовної заяви приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом , заходи забезпечення позову.

Частина друга ст..151 ЦПК України передбачає, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини в звязку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Дослідивши заяву ОСОБА_1 судом встановлено, що заявниця в своїй заяві посилається на той факт, що їй стало відомо про намір реалізації квартири відповідачами по справі зі слів сусідів.

Суд вважає щодо дане посилання необґрунтоване , є припущенням та не підтверджено жодним доказом.

ОСОБА_1 не обґрунтувала необхідність накладення арешту на зазначене майно, а зазначила, що їй відомо лише про намір відповідача його відчуження зі слів сусідів.

Відповідно до п. 3 ч.2 ст. 151 ЦПК України в заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено необхідні суду відомості для забезпечення позову.

Згідно ч.3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами .

Як вбачається з предметом позову є визнання права власності на 1/3 квартири, а позивачка просить накласти арешт на квартиру в цілому.

Крім того судом досліджено копію витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно з якого вбачається, що спірна квартира належить чотирьом особам на праві приватної спільної часткової власності( ОСОБА_6 - ? частка, ОСОБА_7 ? частка, ОСОБА_5,1/4 частка, ОСОБА_8 ? частка).

Як зазначає в позовній заяві позивачка, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 померли, про те позивачкою не дано доказів щодо спадкування спадкоємцями їх часток, та відповідно до витягу власниками залишаються особи які померли, а тому відчужити зазначену квартиру у встановленому законом порядку буде неможливо, без належного оформлення часток осіб, які померли.

Згідно з вищевикладеним суд не вбачає наявність достатньо обґрунтованого посилання, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також робить неможливим виконання такої ухвали.

Суд, розглянувши заяву про забезпечення позову дійшов висновку про її необґрунтованість оскільки відповідні заходи застосовуються, якщо їх невжиття може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (ч. 3 ст. 151 ЦПК України), проте позивачем не доведена реальність загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду в разі задоволення позову, не приведені обставини, які свідчать чи дозволяють стверджувати про наявність наміру відповідача відчужити зазначене майно та з документів вбачається неможливість відчуження спірного майна.

Крім того, заходи забезпечення позову, про застосування яких просить представник позивача, на думку суду не відповідають ознакам співмірності із заявленими вимогами.

Відповідно до ч.4 Постанови Пленума Верховного суду України від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» - Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Керуючись ст.ст.151-153 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 ОСОБА_3 про забезпечення позову- залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі постановлення ухвали без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяОСОБА_9