АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Катющенко В.П.
№22-ц/796/8835/2016 Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А

У серпі 2015 року позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про стягнення заборгованості.

У мотивування вимог посилався на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 13.12.2007 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 3800 usd зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.05.2015 року має заборгованість у розмірі 11 100,95 доларів США, з яких:

- 2704,62 доларів США - заборгованість за кредитом;

- 6448,34 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом;

- 1396,75 доларів США - заборгованість по пені та комісії;

- 23,75 доларів США - штраф (фіксована частина);

- 527,49 доларів США - штраф (процентна частина).

З урахуванням наведеного просив суд стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 13.12.2007 року в розмірі 11 100,95 доларів США, що еквівалентно 233 674,97 грн, та судові витрати у розмірі 2336 грн 55 коп.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року в позові Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Зазначає, що як на доказ існування з відповідачем кредитних правовідносин позивачем було надано заяву б/н від 13.12.2007 року про оформлення кредитної карти «Універсальна», Умови та Правила надання банківських послуг, відповідний розрахунок заборгованості за кредитом, копію паспорта відповідача тощо.

Так, Договір укладено шляхом отримання банком від відповідача письмового підтвердження до Умов та Правил надання банківських послуг, яким є анкета-заява клієнта на оформлення кредитної картки «Універсальна».

Відповідач, підписуючи анкету-заяву, висловив згоду на те, що заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг і Тарифами складає укладений між ним та банком Договір про надання банківських послуг.

Крім того, сторонами узгоджено валюту кредиту, кредитний ліміт, термін дії картки, базову відсоткову ставку.

На виконання умов договору позивачем на кредитну карту «Універсальна» НОМЕР_1 встановлено кредитний ліміт, який у подальшому було змінено.

До того ж, відповідач певний час користувався картою - знімав кредитні кошти, що в свою чергу підтверджує факт отримання коштів. Матеріали справи не містять заперечень відповідача щодо отримання ним кредитної картки та факту користування нею.

Посилається, що суд у рішенні зазначає, що позивачем не доведено наявність боргу, однак судом не було витребувано доказів на підтвердження розрахунку заборгованості.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника банку, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно положень ст.ст. 525-526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено договором кредиту і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно ст.625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Згідно ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що відповідно до укладеного договору №б/н від 13.12.2007 року ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 3800 usd зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. (а.с. 1)

Так, згідно наданої суду Заяви від 13.12.2007 року вбачається, що в ній є посилання на те, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить Договір про надання банківських послуг.

ОСОБА_2 поставив підпис під тим, що він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Він погоджується з тим, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить Договір про надання банківських послуг. (а.с. 9)

Проте, згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вбачається з матеріалів справи, Умови та правил надання банківських послуг не містять підпису відповідача. (а.с. 10-15)

Окрім того, позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також, що ці умови не змінювалися. Надані Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору №б/н від 13.12.2007 року.

Такі висновки ґрунтуються на правовій позиції, висловлені Верховним Судом України в Постанові від 11 березня 2015 року в справі №6-16цс15

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 червня 2013 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено. (а.с. 40-42)

Згідно вказаного рішення, позивач звернуся в суд з позовом, в якому зазначав, що відповідно до укладеного договору №б/н від 13.12.2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 2700 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Також даним рішенням встановлено, що відповідачем заперечуються обставини укладення кредитного договору. На спростування цього позивачем належних та допустимих доказів суду не надано, в тому числі не доведено факту ознайомлення ОСОБА_2 з Умовами і Правилами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою і їх отримання, що, як зазначено у позові, є складовими частинами кредитного договору. Також не надано доказів на підтвердження перерахування кредитних коштів відповідачу.

На підтвердження своїх доводів в якості доказів до суду першої інстанції позивач надав Заяву від 13.12.2007 року, згідно якої відповідачем оформлена кредитна картка «Універсальна», валюта - USD, термін дії картки - 2 роки, кредитний ліміт - 2700. (а.с. 9)

Також, у Заяві визначений термін дії картки - 2 роки та зазначено, що термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки.

Так, у рішенні Дніпровського районного суду м. Києва від 11 червня 2013 року зазначено, що за умовами кредитної угоди термін дії її визначався до 13.12.2009 року. (а.с. 41)

Позивачем не надано доказів переоформлення картки ОСОБА_2

Крім того, згідно виписки з особового рахунку за карткою НОМЕР_1 ОСОБА_2 після 15.12.2007 року перестав користуватися кредитною карткою, відтак не заслуговують на увагу доводи апелянта щодо користування вказаною карткою.

До того ж, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 червня 2013 року за період з дати заповнення заяви від 13.12.2007 року по 31.05.2011 року відмовлено в стягненні заборгованості і це рішення набрало законної сили.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заявляючи позов про стягнення заборгованості за кредитною карткою, строк дії якої закінчився 13.12.2009 року, позивач не надав жодного доказу, який би свідчив про те, що з 01 червня 2011 року ОСОБА_2 отримував кошти від позивача по цій кредитній картці.

Позивач на власний розсуд надав суду розрахунок заборгованості за період з 13 грудня 2007 року по 31 травня 2015 року, що не є належним та допустимим доказом отримання відповідачем від позивача коштів з 01 червня 2011 року.

З доданої до апеляційної скарги виписки по особовому рахунку ОСОБА_2 вбачається, що позивач нарахував заборгованість по картковому рахунку НОМЕР_1, який був предметом дослідження при ухваленні рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 червня 2013 року, за період з дати заповнення заяви від 13.12.2007 року по 31.05.2011 року.

Крім того, з цього документа вбачається, що остання транзакція відбулася 15.12.2007 року.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволені позову.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

У суді апеляційної інстанції представник банку зазначила, що суд першої інстанції мав у такому випадку закрити провадження у справі в частині вимог, що були предметом розгляду суду першої інстанції та по яких ухвалено рішення суду, що набрало законної сили.

Колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для закриття провадження у справі, оскільки в силу п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Заявляючи даний позов, позивач зазначав, що відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 3800 usd зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно рішенняДніпровського районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року, позивач звернуся в суд з позовом, в якому зазначав, що відповідно до укладеного договору №б/н від 13.12.2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 2700 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Крім того, позивач відповідно до суми ліміту провів нарахування, що є значно більшими, чим заявляв у попередньому позові.

Отже, позов було заявлено в іншому розмірі, з інших підстав.

У суді апеляційної інстанції представник банку заявила, що у відповідача було кілька кредитів. Разом з тим, суду не надано жодного доказу, який би підтвердив про отримання ОСОБА_2 іншого кредиту.

Отже, рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва