АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/4237/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/1981/К/16 суддя Рунчева О.В.
Категорія - 81 (ІV) Доповідач - Бондар Я.М.
УХВАЛ А

Іменем України

13 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Митрофанової Л.В.,

за участю: секретаря - Чубіної А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами, без участі всіх осіб, які беруть участь у справі, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2016 року у цивільній справі за поданням державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, зацікавлена особа ОСОБА_1 про визначення частки майна боржника, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2016 року державний виконавець Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області (далі - державний виконавець Нікопольського МР ВДВС)звернувся до суду з поданням про визначення частки майна, а саме квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, якою спільно володіє ОСОБА_2, на яку можливо звернути стягнення в забезпечення виконання рішення суду про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в розмірі 357420,01 грн.

Ухвалою Нікопольсьокго міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2016 рокувідмовлено у задоволенні подання державного виконавця Нікопольського МР ВДВС.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 поставив питання про скасування ухвали суду та постановлення нової ухвали про задоволення подання державного виконавця.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що судом першої інстанції не застосовано до спірних відносин норми Заону, які підлягали застосуванню. Зокрема ч. 1 ст. 60, ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно вимог яких частина майна боржника, що належить йому на праві спільної сумісної власності повинна бути виділена за відповідним поданням державного виконавця. Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що для виділення частки майна боржника необхідно проведення експертизи, оцінки майна , без яких визначити частку боржника неможливо. Між тим посилався на практику розгляду вказаної категорії справ Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні подання державного виконавця виходив з його недоведеності та необґрунтованості.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, на виконанні Нікопольського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області перебуває виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 357420,01 грн.

ОСОБА_2, окрім квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, не має майна, на яке може бути звернуто стягнення, що підтверджується запитами про майновий стан боржника, зробленими державним виконавцем до відповідних органів (а.с.8-10).

З 03.11.2004 року ОСОБА_2 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, що підтверджується відповіддю Нікопольського міськрайонного відділу ДРАЦ ГТУЮ в Дніпропетровській області на запит державного виконавця (а.с.12).

Згідно Інформаційної довідки № 60681906 від 06.06.2016 року ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1. Також із довідки вбачається, що дана квартира набута 18.04.2005 року на підставі договору купівлі-продажу, ВСВ № 127788 р.№ 1-851 від 13.04.2005 року. Отже з наведеного слід дійти висновку про те, що квартиру набуто в період перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Відповідно до приписів ч.1 ст.60 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно п.2 ч.1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування.

Відповідно до вимог ч.6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на майно боржника звертається у розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження.

У разі, якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до положень ч.1 ст. 379 ЦПК України, питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про те, що визначення частки боржника у спільному майні подружжя мжить порушити право власності інших співвласників, не ґрунтуються на законі.

Колегія суддів також вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо необхідності проведення експертизи, та оцінки майна, оскільки такий висновок не має правового підґрунтя, у зв'язку з тим, що за вимогами ст.ст. 60,70 СК України майно, набуте подружжям в період шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. При цьому у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Крім того, слід зазначити, що державний виконавець не ставив питання щодо виділу частки майна боржника в натурі.

Частиною 1 ст. 14 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. У зв'язку з чим, на державного виконавця законом покладається обов'язок вжити вичерпних заходів до його виконання.

Зазначених вимог закону та обставин справи, суд першої інстанції не врахував, внаслідок чого безпідставно відмовив у задоволенні подання державного виконавця про визначення частки боржника у праві власності на квартиру, яка зареєстрована та належать на праві приватної власності ОСОБА_3 Відтак, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції скасуванню на підставі п.2 ч.1 ст. 312 ЦПК України з постановленням нової ухвали про задоволення подання державного виконавця.

Керуючись ст.ст. 303, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2016 рокускасувати та постановити нову ухвалу.

Подання державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області ОСОБА_4, заінтересована особа - ОСОБА_1 про визначення частки майна боржника задовольнити.

Визначити, що ОСОБА_2 належить 1/2 частина квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: В.П. Зубакова

Л.В. Митрофанова