Справа № 591/8156/15-ц
Провадження № 2/591/366/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2016 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді Бурда Б.В.

при секретарі - Терещенко М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Сумської міської ради, Служба у справах дітей Лохвицької райдержадміністрації Полтавської області про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини -

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що з 30.04.2010 року він перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне життя з відповідачем не склалося і вони з відповідачем не підтримують шлюбних відносин та проживають окремо, неповнолітній постійно син мешкає разом з нею. Між нею та відповідачем виникають суперечки з приводу місця проживання сина. Відповідач без погодження з нею забирає сина та не дозволяє бачитися з ним. Просить визначити місце проживання сина з нею, оскільки вважає, що це відповідатиме інтересам дитини. Також просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частини доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали.

Відповідач та його представник позов заперечили та пояснили, що відповідач має усі необхідні умови для проживання та утримання сина. Саме він зможе забезпечити належні умови вихованні та проживання дитини. У позивача відсутні можливості здійснювати догляд за сином, оскільки вона працює та увесь час зайнята на роботі. Тому просить відмовити у задоволенні позову та визначити місце проживання сина з ним.

Представник Служби в справах дітей Сумської міської ради вважає за можливе визначити місце проживання дитини з матір'ю.

Інша 3-я особа повідомлена про час та місце розгляду справи, але її представник до суду не прибув.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши подані сторонами докази, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, 30.04.2010 року позивач та відповідач вступили в шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. У зв'язку з погіршенням відносин між сторонами, сторони припинили подружні стосунки та стали проживати окремо. Шлюб між сторонами на час розгляду даної справи не розірваний.

Також встановлено, що між позивачем та відповідачем виникають суперечки з приводу того, з ким з батьків має мешкати неповнолітній син. Наявність цього спору з приводу місця проживання неповнолітнього сина підтвердили в судовому засіданні сторони, кожна з яких зазначила, що бажають, щоб дитина проживала з ним.

У судовому засіданні встановлено, що як позивач так і відповідач створили належні матеріально-побутові умови для проживання з ними сина, обидва батька доброзичливо ставляться до своєї дитини та належним чином ставляться до виконання своїх батьківських обов'язків. Вказані висновки суду підтверджуються поясненнями свідка у судовому засіданні, актами обстеження побутових умов.

Судом встановлено, що позивач працює та має систематичний заробіток, винаймає житло у м. Суми та позитивно характеризується.

Суд не може взяти до уваги зауваження з боку відповідача щодо того, що мати через роботу мало уваги приділяє дитині, оскільки будь-яких доказів на підтвердження цього суду надано не було.

На сьогодні як батько та і мати є категоричними у своїх вимогах щодо визначення місця проживання дитини. І батько і мати люблять дитину, в змозі її утримувати та виховувати, в основі конфлікту є напружені стосунки та непорозуміння між батьками.

Служба в справах дітей Сумської міської ради вважає, що необхідні умови для проживання дитини створені як за місцем проживання батька, так і за місцем проживання матері, враховуючи принцип 6 Декларації прав дитини служба у справах дітей Сумської міської ради вважає за можливе визначити місце проживання дитини з матір'ю.

Відповідно до ст. Конвенції ООН "Про права дитини", ратифікованої постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити здоров'ю дитини.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Враховуючи того, що суд не виявив тих виняткових обставин, які б виправдовували розлучення дитини з матір'ю, з огляду на усі вищевказані обставини суд вважає за можливе позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини задовольнити та встановити місце проживання її з матір'ю.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 181 СК України - За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За загальним правилом (ст. 183 СК України) розмір аліментів визначається в частці від доходу платника аліментів. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. (ч.1 ст. 184 СК України)

Відповідач є працездатним та, як він сам зазначив, працює неофіційно, суд вважає, що він має можливість та зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання дитини, а тому, враховуючи відсутність заяви позивача та відповідача про визначення аліментів в твердій грошовій сумі, необхідно з відповідача стягнути аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

При встановленні розміру аліментів, що підлягають стягненню, судом враховано майновий стан сторін у справі та розмір їх доходів, вік дитини.

За наведених вище обставин та виходячи з приписів Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. Враховуючи повне задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені на сплату судового збору з вимог пор визначення місця проживання дитини в розмірі487,20 грн. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн. з вимог про стягнення аліментів, від сплати якого за законом звільнено позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю ОСОБА_1.

Стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, аліменти виплачувати матері дитини ОСОБА_1, починаючи стягнення з 23.11.2015 року.

Рішення суду в межах суми платежу аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 487,20 грн. на відшкодування понесених по справі судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду (для осіб, що не були присутні при проголошення рішення, в той же строк з часу вручення копії рішення) апеляційної скарги.

Суддя