АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22 -ц/790/2505,2506/16 Головуючий 1 - інстанції ОСОБА_1
Категорія стягнення моральної
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

суддів КРУГОВОЇ С.С.,

ОСОБА_2,

секретаря Прологаєвої А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 на ухвалу Червонозаводського районного суду міста Харкова від 08 лютого 2016 року та рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 08 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до Червонозаводського районного суду міста Харкова з указаним позовом, в якому просила стягнути на її користь з відповідача 50000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди та 3000,00 грн. витрат на правову допомогу.

У обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 20.03.2013 року близько 15-00 години на автодорозі Харків Сімферополь, ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1 не обрав безпечну швидкість руху, допустив порушення правил проїзду пішохідного переходу , здійснив наїзд на її дочку ОСОБА_5 і спричинив їй легкі тілесні ушкодження, в результаті чого вона перебувала на стаціонарному лікуванні більше 21 дня, переносила біль та страждання, їй призначалися дуже хворобливі процедури, на що приходилося витрачати значні кошти, які вона була вимушена позичати у друзів та родичів. Вказані обставини їй, як матері, спричинили глибокі моральні страждання.

У січні 2016 року позивач подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на все рухоме і нерухоме майно та заборонити відчуження всього рухомого і нерухомого майна, що належить ОСОБА_3

Ухвалою Червонозаводського районного суду міста Харкова від 08 лютого 2016 року позов ОСОБА_4 забезпечено шляхом накладення заборони на відчуження майна, що належить ОСОБА_3 в межах заявленої до стягнення суми: 50000,00 грн. Виконання доручено відповідному відділу державної виконавчої служби за місцем знаходження майна.

Рішенням цього ж суду від 08 лютого 2016 року позов ОСОБА_4- задоволено частково. Стягнуто на її користь зі ОСОБА_3 суму моральної шкоди у розмірі 9 000,00 (девять тисяч) гривень і 3000,00 грн. за надання юридичної допомоги.

Стягнуто зі ОСОБА_3М.) на користь держави судовий збір в розмірі 1 218 ,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на ухвалу Червонозаводського районного суду міста Харкова від 08 лютого 2016 року ОСОБА_3 просить скасувати цю ухвалу як незаконну та необгрунтовану. Вказує, що судом не були враховані заперечення представника відповідача проти заяви, а також ті обставини, що майнові вимоги позивача задоволені страховою компанією ще в 2013 році та роз"яснення, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" щодо необхідності пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову, а також щодо співмірності позовним вимогам того виду забезпечення, який просить застосувати особа.

В апеляційній скарзі на рішення суду від 08.02.2016 року відповідач просить про його скасування і ухвалення нового рішення про відмову у задоволелнні позову та стягнення на його користь з позивача 1339,80 грн. витрат на сплату судового збору за апеляційну скаргу.

В обгрунтування скарги посилається на помилковість висновку суду, що позивач звільнена від сплати судового збору та не застосування принципу пропорційності до задоволених вимог при визначенні розміру судового збору, що підлягає стягненню з відповідача у дохід держави.

Таким, що не відповідає вимогам закону вважає розрахунок витрат позивача на правову допомогу та відсутність в рішенні оцінки вказаного розрахунку.

Обставини, на які позивач посилалась в обгрунтування заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди, вважає недоведеними належними та допустими доказами.

Вирішуючи спір, суд не надав належної оцінки запереченням представника відповідача та рекомендаціям, які містяться в постанові Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди, що призвело до стягнення такої шкоди у несправедливому (завищеному) розмірі. Наводить практику вирішення аналогічних справ судами міста Харкова та Харківської області, в яких компенсація моральної шкоди визначена у значно меншому розмірі.

Також звертає увагу на те, що позивач у прохальній частині позову просила стягнути на її користь зі ОСОБА_3 моральну шкоду у кримінальній справі, що стало підставою для звернення представника відповідача з заявою про закриття провадження у справі.

Заслухавши доповідь судді, представників сторін, перевіривши доводи апеляційних скарг і матеріали спррави, колегія суддів доходить висновку про те, що скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, передбачено законодавцем у статті 23 ЦК України , частиною другою якої визначено, що моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У справі встановлено , що 20.03.2013 року сталася ДТП з вини ОСОБА_3, який порушив п.п. 12.1, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України. і здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 .

В ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 000429 по факту ДТП, внаслідок якої ОСОБА_5 отримала легкі тілесні ушкодження, прийнято постанову про закриття кримінального провадження у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_3 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України.

Постановою судді Харківського районного суду Харківської області від 23.12.2013 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП. Провадження у справі припинено у звязку із спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Факт спричинення ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 тілесних ушкоджень підтверджується випискою з історії хвороби, за даними якої у звязку із травмою: частковим пошкодженням хрящової губи лівого тазостегнового суглобу та пошкодженням У-образного суглобу лівого тазостегнового суглобу, отриманими в результаті ДТП, у період з 20.03.2013 року по 12.04.2013 року ОСОБА_5 перебувала на стаціонарному лікуванні, лікувалася методом манжетного витягування, з дотриманням ліжкового режиму, з виключенням навантаження на ліву кінцівку. Відмічалося тривале збереження обмеження руху у лівому тазостегновому суглобі та симптом «прилиплої пятки», отримувала знеболюючу протизапалювальну терапію. Після виписки рекомендовано хода з милицями три тижні, нагляд травматолога за місцем проживання, обмеження фізичних навантажень, звільнення від фізкультури на 6 місяців та домашнє навчання 1 міс.

Свідоцтвом про народження підтверджено, що ОСОБА_5 народилася 09.12.2000 року і її матірю є ОСОБА_6, яка після реєстрації 17.06.2006 року шлюбу з ОСОБА_7 має прізвище ОСОБА_7.

Тобто, на момент спричинення тілесних ушкоджень в результаті дорожньо транспортної пригоди дочці позивача - ОСОБА_5 було 12 років.

Встановивши, що в результаті ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_3, малолітній на той час ОСОБА_5 були спричинені вказані вище тілесні ушкодження, біль і страждання малолітньої дитини спричинили значні моральні страждання її матері, з урахуванням тривалості та характеру перенесених моральних страждань, суд визначив розмір компенсації моральної шкоди 9000,00 грн., з чим колегія суддів погоджується. Визначений судом першої інстанції розмір стягнення у відшкодування моральної шкоди відповідає характеру та об"єму спричиненої шкоди, принципам розумності і справедливості і не підлягає зменшенню з мотивів, наведених в апеляційній скарзі відповідача.

Правильним є рішення і в частині розподілу судових витрат.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема: витрати на правову допомогу.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 84 ЦПК України витрати на правову допомогу, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 ЗУ № 4191-У1 Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах від 20.12.2011 року, який набрав чинності з 01 січня 2012 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Правову допомогу позивачу надавав адвокат ЮК Комінтернівського району міста Харкова ОСОБА_8, яким надано до суду розрахунок витрат на правову допомогу та квитанція про сплату позивачем за надану правову допомогу 3000,00 грн.

Відповідно до наданого розрахунку суми витрат на правову допомогу, з урахуванням витраченого адвокатом часу на складання процесуальних документів, ознайомлення із справою, участь у судовому засіданні (12 годин), складають - 6604, 40 грн. Проте, суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача підтверджені документально витрати в розмірі 3000,00 грн.

Колегія доходить висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача не свідчать про порушення судом норм матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому апеляційна скарга ОСОБА_3 на рішення від 08 лютого 2016 року підлягає відхиленню на підставі ч.1 ст.308 ЦПК України.

Відсутні підстави і для задоволення апеляційної скарги на ухвалу суду про забезпечення позову.

Відповідно до вимог ст.ст. 151,153 ЦПК України та розяснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року „ Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній ( за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст. 151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст.152 ЦПК України позов забезпечується зокрема забороною вчиняти певні дії.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд виходив з того, що невжиття заходів його забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, що доводами скарги не спростовується.

Не погоджуючись з прийнятим судом рішенням про забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження належного йому майна, ОСОБА_3 не зазначає в скарзі до яких порушень його прав та інтересів призвело вжиття судом вказаних заходів забезпечення позову і в чому саме полягає їх неспівмірність заявленим вимогам, тому колегія суддів ввважає за необхідне скаргу відхилити, а ухвалу суду від 08.02.2016 року залишити без змін.

Керучючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, п.1ч.1 ст.312, ст.ст.313,314,315,317,319 ЦПК України колегія суддів , -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Червонозаводського районного суду міста Харкова від 08 лютого 2016 року і рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 08 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) Т.П.Зазулинська

Судді (підпис) С.С. Кругова

(підпис) ОСОБА_2