АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2297/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 30, 32 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 26 серпня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», третя особа: ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» - ОСОБА_8, який підтримав апеляційну скаргу; ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_9, які просили апеляційну скаргу відхилити, колегія суддів,-

в с т а н о в и л а :

В лютому 2016 року ОСОБА_6 звернувся до Звенигородського районного суду Черкаської області із позовом до ТДВ СК В«Альфа-Гарант», третя особа: ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 03 січня 2015 року ОСОБА_7, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по автодорозі в напрямку від с. Тарасівка до с. Боровикове Звенигородського району Черкаської області, не вибравши безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух керованого ним транспортного засобу, не справився із його керуванням, допустив занос автомобіля, зїхавши у кювет та перекинувся.

Внаслідок даної дорожньо - транспортної пригоди, вказує ОСОБА_6, згідно висновку судово-медичної експертизи №490 від 20 березня 2015 року він отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоровя.

Вироком Звенигородського районного суду Черкаської області ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

ОСОБА_6 зазначає, що цивільно-правова відповідальності власника наземного транспортного засобу ОСОБА_7 була застрахована ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно з полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності № АІ/0596796, код страховика №132, укладеним 06 серпня 2014 року і дійсним до 05 серпня 2015 року.

02 жовтня 2015 року, вказує позивач, він надав ТДВ СК «Альфа-Гарант» всі необхідні документи для отримання страхового відшкодування, проте, будь-яких виплат відповідачем на його користь проведено не було.

В звязку з тим, що відповідач відмовився виплатити йому страхове відшкодування, вказує ОСОБА_6, він змушений був звернутися за захистом своїх прав до Звенигородського районного суду Черкаської області та просив постановити судове рішення, яким стягнути із ТДВ СК «Альфа-Гарант» на його користь в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоровю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що повязана із лікуванням потерпілого - 91 885,91 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди - 4594 грн.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 26 серпня 2016 року позов ОСОБА_6 - задоволено частково.

Стягнуто із ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоровю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 86 597,41 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 4594,00 грн., а всього 91 191,41 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_6 понесені ним судові витрати на правову допомогу в сумі 1500,00 грн.

Стягнуто із ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь держави судовий збір в сумі 911,91 грн.

В апеляційній скарзі представник ТДВ СК «Альфа-Гарант», вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, постановленим із порушенням вимог матеріального і процесуального права, при неповному зясуванні обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення спору по суті, просить скасувати рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 26 серпня 2016 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_6 у повному обсязі.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга ТДВ СК «Альфа-Гарант» підлягає відхиленню, виходячи із наступного.

Згідно вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

При розгляді даної справи суд правильно встановив факти, відповідні їм правовідносини, постановив рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права, ґрунтується на зібраних по справі доказах, оцінивши які в сукупності, суд першої інстанції прийшов до аргументованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_6

Як вбачається із наявних матеріалів справи, вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 02 липня 2015 року ОСОБА_7 визнано виннним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Згідно вироку в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 03 січня 2015 року з вини ОСОБА_7, що керував автомобілем «Renault Kangoo», державний номерний знак НОМЕР_2, потерпілий ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоровя, у вигляді травми лівого ока з крововиливом повіки ока, крововиливом в білкову оболонку ока, крововиливом в сітківку ока, травми шийного відділу хребта з переломом відростку шостого шийного хребця справа та передньо-нижнього епіфізарного кута п'ятого шийного хребця без ушкодження спинного мозку, травми лівого колінного суглобу з підвивихом колінного суглобу, розривами менісків суглобу, розривами хрестоподібних зв'язок колінного суглобу, а також легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я, у вигляді травми носа з переломом кісток носа, травми голови з струсом головного мозку, саднами обличчя. ( т.1 а.с. 7-9)

Після отриманих в результаті ДТП травм, ОСОБА_6 перебував на лікуванні у Звенигородській ЦРЛ, комунальному закладі «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради», в Державній установі «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Національної академії медичних наук України « та всі необхідні медикаменти були придбані виключно за власні кошти ОСОБА_6, що підтверджується випискою з медичної карти ( т.1 а.с. 214 зворот), повідомленням від 20 липня 2016 року ( т.1 а.с. 215) та повідомленням від 23 червня 2016 року. ( т.1 а.с. 219)

Цивільно-правова відповідальності власника наземного транспортного засобу ОСОБА_7 була застрахована ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно з полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності № АІ/0596796, код страховика №132, укладеним 06 серпня 2014 року і дійсним до 05 серпня 2015 року, в якому визначено, що страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоровю сто тисяч гривень, за шкоду, заподіяну майну пятдесят тисяч гривень. ( т.1 а.с. 106)

02 жовтня 2015 року ОСОБА_6 звернувся до ТДВ СК В«Альфа-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування та надав документи, передбачені Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для здійснення страхового відшкодування, проте, ТДВ «СК «Альфа-Гарант» жодних відповідних виплат на користь позивача не здійснювало.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 23 вищезазначеного Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є зокрема: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя.

Згідно з положенням ст. 24 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у звязку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, повязані із доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоровя, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Згідно з вимогами ст. 26-1 Закону страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю.

З системного аналізу наведених норм матеріального права можна дійти висновку, що страхова компанія відшкодовує потерпілому вартість матеріального збитку в межах ліміту відповідальності.

В матеріалах справи містяться оригінали документів про придбання ОСОБА_6 ліків та інших товарів медичного призначення, оплату консультацій та обстежень, витрати на проїзд до медичних закладів, розміщення та утримання на загальну суму 86597,41 грн., у звязку із чим посилання представника ТДВ «СК «Альфа-Гарант» в апеляційній скарзі на те, що позивачем не було надано доказів обґрунтованості понесених ним витрат є нічим неаргументованими.

Суд першої інстанції, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку в силу вимог ст.ст. 10, 60, 212 ЦППК України, дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про те, що витрати на лікування ОСОБА_6 підлягають відшкодуванню саме з ТДВ СК «Альфа-Гарант», оскільки цивільна відповідальність особи, що керувала транспортним засобом ОСОБА_7, була застрахована відповідно до полісу цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Також є безпідставними посилання представника ТДВ СК «Альфа-Гарант», на те, що спричинена позивачеві шкода повинна бути відшкодована не страховою компанією, а самим ОСОБА_7, як безпосереднім винуватцем ДТП, оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 була застрахована і вказана ДТП сталася в період дії страхового полісу. /т.1 а.с.106/.

Оскільки у відповідності до страхового полісу страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоровю визначена у розмірі сто тисяч гривень і вказаної суми достатньо для відшкодування заподіяних ОСОБА_6 збитків в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоровю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд першої інстанції правомірно стягнув саме з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_6 понесені ним та документально обґрунтовані витрати в загальній сумі 86 597,41 грн.

В порушення вимог статті 60 ЦПК України, яка зобовязує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, із сторони ТДВ СК «Альфа-Гарант» на адресу суду першої інстанції не було надано будь-яких обєктивних доказів, які б спростовували наявність спричиненої ОСОБА_6 матеріальної шкоди, або її конкретний розмір.

Крім того, є необґрунтованими посилання представника ТДВ СК «Альфа-Гарант» в апеляційній скарзі на безпідставність стягнення судом першої інстанції на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 4594 грн., оскільки такі посилання спростовуються наявними матеріалами справи.

Виходячи із вимог статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні конкретного розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із вимогами ст. 26-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю.

Сукупність зібраних по справі доказів обєктивно свідчить про те, що ОСОБА_6 у звязку із отриманими внаслідок ДТП травмами проходив тривалий курс лікування в різних лікувальних закладах, зазнав суттєвих моральних страждань, повязаних із погіршенням стану здоров»я та необхідністю його довготривалого відновлення.

Внаслідок цього були суттєво порушені нормальні життєві звязки позивача і він потребував прикладення додаткових зусиль для відновлення попереднього стану, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахувавши вимоги матеріального законодавства України та надані позивачем докази щодо завдання йому моральної шкоди, правильно виходив із вимог розумності і справедливості та дійшов вірного висновку про необхідність стягнення із відповідача на користь ОСОБА_6 4594,00 грн. в рахунок відшкодування спричинених позивачеві збитків немайнового характеру.

Інші доводи, викладені представником ТДВ СК «Альфа-Гарант» в апеляційній скарзі, були предметом дослідження в суді першої інстанції, правильності висновків суду не спростовують та на законність рішення суду не впливають.

Підстав для скасування або зміни постановленого судом першої інстанції рішення колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 26 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант», третя особа: ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди відхилити, зазначене рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :