УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Іваненко Ю.Г., СтупакО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Обласної бази спеціального медичного постачання - закладу комунальної власності області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргоюОСОБА_4 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 06 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що 05 серпня 2015 року вона прийнята на посаду головного економіста до Обласної бази спеціального медичного постачання. Наказом від 11 лютого 2016 року № 18-к її звільнено із займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України - відсутність на роботі більше ніж трьох годин робочого часу. Вказане звільнення вважала безпідставним, оскільки вона була відсутня на роботі з поважних причин. Так, 17−19 січня 2016 року на території Миколаївської області були складні погодні умови, пройшли сильні снігопади та хуртовини. 21 січня 2016 року об 11 год. 30 хв. вона отримала від в.о. керівника бази завдання вирушити до Управління охорони здоров'я для узгодження лімітів на витрачання природного газу на 2016 рік. Відстань від бази до управління становить 4 км, позивачка йшла пішки та дісталась до управління через 2 години (при цьому обідня перерва на базі з 12 год. до 12 год. 48 хв.), на виконання завдання потратила ще годину. Після чого пообідала та пішла пішки назад на роботу, куди дісталась вже о 17 год. Ворота бази були закриті через закінчення робочого часу, та вона пішла додому. Таким чином, вона була відсутня на роботі з поважних причин.

Просила поновити її на роботі та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 06 червня 2016 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 05 серпня 2015 року прийнята на роботу головним економістом до Бази спеціального медичного постачання.

Наказу від 11 лютого 2016 року № 18-к ОСОБА_4 звільнено за ст. 40 п. 4 КЗпП України за відсутність на роботі більш ніж трьох годин робочого дня (а. с. 5).

Як слідує із Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників обласної бази спеціального медичного постачання, робочий день закладу починається з 08 год., перерва на обід з 12 год. до 12 год. 48 хв., закінчення роботи о 17 год., а у п'ятницю о 16 год. (а.с. 57).

Згідно з доповідною головного бухгалтера Бази ОСОБА_5 від 22 січня 2016 року, 21 січня 2016 року головний економіст ОСОБА_4 була відсутня на робочому місці з 11 год. 30 хв. до 17 год., про причини неявки на роботу о другій половині дня її не повідомила (а. с. 39).

25 січня 2016 року складено акт про відсутність працівника на робочому місці, підписаний заступником директора ОСОБА_6, головним бухгалтером ОСОБА_5, бухгалтером ОСОБА_7, згідно якого ОСОБА_4 була відсутня 21 січня 2016 року на робочому місці протягом робочого дня більше трьох годин поспіль (а. с. 38).

Щодо причин відсутності на робочому місці позивачка надала письмові пояснення від 25 січня 2016 року, у яких зазначила про отримання об 11 год. 30 хв. 21 січня 2016 року доручення від керівника бази ОСОБА_8 про узгодження лімітів газу в Управлінні охорони здоров'я. Так як до бази вона добиралась пішки, відстань до бази складає 4 км, то зважаючи на снігові замети та складні погодні умови, на виконання завдання вона витратила 5 годин, при цьому обідню перерву також витратила на виконання завдання, із цього часу в управління вона знаходилась 1 годину, а 4 години витратила на дорогу (а. с. 40, 41).

Згідно з довідкою управління транспортного комплексу зв'язку та телекомунікації Миколаївської міської ради від 06 квітня 2016 року, 21 січня 2016 року з 11 год. 30 хв. по 17 год. обмеження на міському маршрутному пасажирському транспорті не було, перевезення тролейбусами здійснювалось за збільшеним інтервалом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (у тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Враховуючи викладене, суди дійшли правильного висновку, що відповідачем при звільненні ОСОБА_4 дотримано встановленого порядку, так, зокрема, наявна доповідна записка безпосереднього керівника про відсутність позивачки на роботі у другій половині робочого дня 21 січня 2016 року, складено акт про відсутність ОСОБА_4 на робочому місці, отримані пояснення самої ОСОБА_4 та отримано дозвіл профспілкового комітету на звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України, позивачка ознайомлена з наказом про звільнення, з нею проведено розрахунок при звільненні та видано трудову книжку.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 06 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Іваненко Ю.Г. СтупакО.В.