АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5734/16 Головуючий 1 інст. - Сітало А.К.
Справа № 644/459/15-ц Доповідач - Кісь П.В.
У Х В А Л А

іменем України

23 серпня 2016 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого, судді - Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліної О.А.,

- Піддубного Р.М.

секретаря - Сементовської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 правонаступника ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним,-

в с т а н о в и в :

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 02.08.2016 року про відмову у задоволенні її заяви про скасування заходів забезпечення позову у виді арешту спірної квартири та заборони її відчуження і постановити нову ухвалу, якою її заяву задовольнити і скасувати вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_3 вказує, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, оскільки суд не надав належної оцінки тим обставинам, що:

забезпечений оскарженою ухвалою позов мав немайновий характер і питання про застосування наслідків недійсності правочину (повернення спірної квартири) позивачем та її правонаступником не ставилося, право власності на спірну квартиру залишилось зареєстрованим за відповідачем ОСОБА_3;

сплинув строк, передбачений ч. 1 ст. 22 Закону N 606-ХIV "Про виконавче провадження», що унеможливлює виконання судового рішення у цивільній справі про визнання недійсним договору дарування спірної квартири;

в силу абз. 6 та 7 ст. З Закону України № 898-1V «Про іпотеку» та ст. 14 Закону України від 18.11.2003р. № 1255-IV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» Іпотекодержатель має вищій пріоритет права на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно (спірну квартиру), оскільки запис у Державному реєстрі іпотек про обтяження спірної квартири іпотекою з'явився 27.01.2015, тобто набагато раніше ніж накладення арешту та заборону на відчуження спірної квартири за ухвалою Орджонікідзевського районного суду від 28.04.2015 року.

В суді апеляційної інстанції представники відповідача і третьої особи апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Позивач і його представник в судове засідання апеляційної інстанції не заявились, знехтувавши як правом на безпосередню участь у розгляді справи так і пропозицією апеляційного суду надати в письмовому вигляді викладення своєї позиції.

Зважуючи на вимоги ст.301-1 та ч.2 ст.205 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, але в судове засідання не з'явилися.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскарженого відповідачем судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

Судом встановлено, підтверджено матеріали справи та не оспорюється сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі такі обставини.

16 січня 2015 року до Орджонікідзевського районного суду м.Харкова звернулася ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, з позовом до ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, про визнання договору недійсним і просила визнати недійсним укладений сторонами 10.05.2012 року договір дарування однокімнатної квартири АДРЕСА_1, вказуючи, що цю квартиру, яка є її єдиним житлом, вона переоформила на ОСОБА_3 помилково, зважуючи на відсутність освіти, похилий вік, вади зору (глаукома) та погане розуміння української мови, вважаючи, що укладає договір довічного утримання, а так як онука допомоги не надавала, та тільки забирала в неї гроші (пенсію), а її співмешканець погрожував розправою, вона змушена звернутися за захистом до суду.

В уточненій позовній заяві від 16.04.2015 року з тими ж позовними вимогами у якості третьої особи зазначила ОСОБА_6, з яким відповідач уклала 27.01.2015 року договір іпотеки на суму 595000 грн. з передачею спірної квартири в іпотеку позичальнику ОСОБА_6 (а.с.51).

Під час розгляду справи ухвалою суду від 28 квітня 2015 року задоволено заяву представника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_7 про забезпечення позову і накладено арешт та заборонено відчуження спірної квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с.87-88).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 18 травня 2015 року позов задоволено. Суд визнав недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 10.05.2012 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори за реєстровим номером 5-1284. (а.с.119-121).

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10 червня 2015 року (провадження №22ц/790/4599/15) і ухвалою цього ж апеляційного суду від 17 червня 2015 року (провадження № 22ц/790/4776/15) відповідно відхилені апеляційні скарги третьої особи ОСОБА_6 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 28 квітня 2015 року про забезпечення позову та апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_8 на рішення суду по цій же справі від 18 травня 2015 року про задоволення позову ОСОБА_5 (т.1 а.с.161,162-163, 169, 170-172).

06 травня 2016 року до Орджонікідзевського районного суду м.Харкова звернулася відповідач ОСОБА_3 з заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою цього ж суду 28 квітня 2015 року, вказуючи, що позивач ОСОБА_5 зверталася до суду лише з позовом який має немайновий характер, наданим їй правом не скористалася, права власності на квартиру так і не набула, оскільки спірна квартира залишилася зареєстрованою на праві власності за нею, відповідачем ОСОБА_3

Крім того, вказувала у заяві відповідач, 27 січня 2015 року між нею у ОСОБА_6 були укладені договір позики на суму 595000 грн. і договір іпотеки, за умовами якого вона з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором позики передала спірну квартиру в іпотеку позичальнику ОСОБА_6 Вжиті ухвалою суду від 28.04.2015 року заходи забезпечення позову у виді арешту квартири та заборони її відчуження перешкоджають їй реалізувати передбачене договором іпотеки право передати квартиру АДРЕСА_1 у власність позичальнику ОСОБА_6 в рахунок виконання основного зобов'язання.

Постановляючи 02.08.2016 року ухвалу про відмову у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовано і у відповідності із законом та фактичними обставинами справи виходив з того, що сам по собі факт існування реєстраційного запису про належність спірної квартири у власності відповідача ОСОБА_3 не є підставою для скасування вжитих судом заходів забезпечення позову.

Договір дарування квартири від 10.04.2012 року рішенням суду визнано недійсним, а відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. 16.02.2015 року ОСОБА_5 склала заповіт, в якому зазначила ОСОБА_4 єдиним спадкоємцем її майна.

В ході розгляду справи суду надано свідоцтво про смерть позивача ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року. З відповіді Першої Харківської державної нотаріальної контори вбачається, що після смерті ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини звернувся лише її син - ОСОБА_4, а інших заяв до нотаріальної контори не надходило.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13.07.2016 року ОСОБА_4 залучено до участі у справі як правонаступника померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5 Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Посилання апелянта на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 18.04.2016 року про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Башинської Л.В. про визнання недійсним договору іпотеки не свідчить про наявність підстав для скасування ухвали суду від 02.08.2016 року, оскільки неправильно обраний позивачем у вказаній справі спосіб захисту порушеного права не є перешкодою для обрання ним належного, у відповідності до вимог ст.ст.15,16 ЦК України та ст.3 ЦПК України способу захисту цивільного права.

Також апеляційний суд відхиляє і доводи апелянта щодо пропуску позивачем передбаченого ст.22 Закону України № 606-ХIV "Про виконавче провадження, оскільки позивач до виконавчої служби не звертався і для цього немає підстав, оскільки рішенням суду від 28.05.2015 року, яке набрало законної сили і згідно ст.14 ЦПК України є обов'язковим до виконання на всій території України, договір, на підставі якого відповідач ОСОБА_3 зареєструвала право власності на спірну квартиру, визнано недійсним, а відтак цей договір, згідно вимог до ч.1 ст.236 ЦК України, він є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно частини 1 ст.216 ЦК України недійсний право чин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

З матеріалів справи вбачається, що дійсно, ОСОБА_5, зверталася до суду лише з позовною вимогою про визнання договору дарування недійсним і не ставила перед судом на вирішення питання застосування наслідків недійсності правочину, передбачених частиною 2 статті 216 ЦК України, а суд першої інстанції не скористався правом, передбаченим абз.2 ч.5 ст. 216 ЦК України і не застосував їх з власної ініціативи.

Дійсно, як правильно зазначає апелянт, позивач до цього часу не скористався рішенням суду від 28.5.2015 року і не вжив відповідних заходів з метою поновлення державної реєстрації права власності на спірну квартиру, однак ця обставина не є підставою для задоволення заяви відповідача ОСОБА_3, оскільки позивач (правонаступник) по даній справі ще має певний час і не втратили право на звернення у передбаченому законом порядку до уповноважених законом на здійснення реєстраційних дії державних органів чи до суду з вимогою про внесення відповідних змін до реєстраційних записів щодо права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1.

Також апеляційний суд відхиляє і посилання апелянта на положення абз. 6 та 7 ст.3 Закону України № 898-1V «Про іпотеку» та ст. 14 Закону України від 18.11.2003р. № 1255-IV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» щодо вищого пріоритету Іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно (спірну квартиру), оскільки сторони іпотечного договору не зверталися до суду у відповідності до вимог ч.1 ст.3 ЦПК України за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, зокрема з вимогою про визнання вищого пріоритету Іпотекодержателя ОСОБА_6 на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмету іпотеки, з позовом про виключення майна з-під арешту та іншими вимогами захисту цивільного права.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про скасування раніше вжитих процесуальних дій, спрямованих на забезпечення позову ОСОБА_5, намагаючись у такий спосіб, використовуючи передбачений ст.154 ЦПК України механізм заміни виду забезпечення позову та скасування заходів забезпечення позову, вирішити спір про пріоритетне право іпотекодержателя.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу ОСОБА_3 і залишає ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 02.08.2016 року без змін, оскільки суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст.307, п.1 ч.1 ст.312, ст.ст. 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України , апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 02 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню, згідно ст.324 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

Р.М. Піддубний