Провадження № 4-с/761/215/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарі Козак Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за скаргою представника ОСОБА_1 на державного виконавця відділу державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області,-

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця та просить суд прийняти рішення, яким визнати дії державного виконавця неправомірними та зобов»язати начальника ВДВС васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області скасувати постанову арешт нерухомого майна ОСОБА_1, що було накладено у межах виконавчого провадження № 13209853, що було відкрито на підставі виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва № 2-11 від 12.03.2009 року. Свої вимоги мотивує наступним. В провадженні Шевченківського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу. Позов було задоволено та на підставі виконавчого листа №2-11 від 12.03.2009 року, старшим Державним виконавцем відділу ДВС Васильківського МРУЮ Савицькою М.В. було відкрито виконавче провадження №13209853. 26.06.2009 року, в зв'язку з виконанням судового рішення та погашенням боргу, вищезгадане в/п було закінчено на підставі п.8, ст. 37, ЗУ «Про виконавче провадження» (В редакції на час здійснення виконавчого провадження). В березні 2016 року, скаржник, намагаючись здійснити відчуження нерухомого майна, яке належить йому на праві приватної власності дізнався від нотаріуса про ту обставину, що на підставі постанови Державного виконавця, в межах в/п 13209853 було накладено арешт на все нерухоме майно скаржника. Всупереч вимогам ст. 38, ЗУ «Про виконавче провадження» (В редакції на час здійснення виконавчого провадження), державний виконавець Савицька М.В., в постанові про закінчення виконавчого провадження не зазначила про скасування арешту, накладеного на майно боржника, тим самим грубо порушила вимоги ст. 37, 38, ЗУ «Про виконавче провадження». За наявною у Скаржника інформацією, Державний виконавець Савицька вже не працює на колишній посаді, а тому вважаємо, що зобов'язання щодо зняття арешту має бути покладено на начальника відповідного відділу ДВС. Про факт знищення виконавчого провадження та в зв'язку з цим не можливістю зняти арешт в позасудовому порядку скаржник дізнався 25 квітня 2016 року після отримання відповіді на адвокатський запит. За таких обставин представник скаржника і звернувся до суду зі даною скаргою.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги, просив задовольнити.

Суб»єкт оскарження в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду скарги повідомлявся належним чином. Заяв та клопотань від нього в адресу суду не надходило.

Суд вислухавши пояснення представника ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що в провадженні Шевченківського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

На примусове виконання рішення ухваленого за результатами розгляду даної справи, Шевченківським районним судом м. Києва 12.03.2009 року видано виконавчий лист № 2-11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 16 342,92 грн. .

Виконавче провадження в/п 13209853 здійснювалось ВДВС Васильківським міськрайонним управлінням юстиції та 26.06.2009 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв»язку із сплатою боргу у повному розмірі.

Як пояснив представник ОСОБА_1 в березні 2016 року, скаржник мав намір здійснити відчуження нерухомого майна, яке належить йому на праві приватної власності та дізнався від нотаріуса про те, що на підставі постанови Державного виконавця, в межах в/п 13209853 було накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1

Вимогами ст. 38, Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час здійснення виконавчого провадження) встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40(1) цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до п. 8, ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» (В редакції на час здійснення виконавчого провадження), виконавче провадження підлягає закінченню у випадку фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом.

На день розгляду скарги в цій частині вимоги Закону на змінились.

В супереч вищезазначеним положенням, що діяли на момент здійснення виконавчих дій, державний виконавець в постанові про закінчення виконавчого провадження має зазначити про скасування арешту, накладеного на майно боржника, що є перешкодою для здійснення права власності.

Незаконність перебування певного майна під арештом пов?язується заявником з певними порушеннями, допущеними державним виконавцем в ході виконання виконавчого провадження, і заявник при цьому є його стороною, спірне питання має вирішуватись за правилами, визначеними Розділом VII ЦПК України, шляхом оскарження певних дій або бездіяльності відповідної посадової особи органу державної виконавчої служби.

Згідно до вимог ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно до приписів ч. 1 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

З огляду на зазначене, скарга є обґрунтованою, а відтак і підлягає задоволенню.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст.10, 11, 13, 27, 38, 60, 212-215, 223, 294, 383 - 388 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

визнати дії старшого Державного виконавця відділу ДВС Васильківського МРУЮ стосовно не скасування арешту в межах виконавчого провадження № 13209853 під час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 26.06.2009 року неправомірними.

Зобов'язати Начальника Відділу Державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області скасувати арешт нерухомого майна ОСОБА_1, що було накладено в межах виконавчого провадження №13209853, що було відкрито на підставі виконавчого листа Шевченківського районного суду міста Києва, №2-11 від 12.03.2009 року.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили в разі закінчення вищезазначених строків, або якщо її не скасовано після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя: