УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Остапчука Д.О.,

Попович О.В., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду Запорізької області від 07 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулось до суду з указаним позовом.

Зазначало, що 09 липня 2008 року між публічним акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 30 000 дол. США із сплатою відсоткової ставки у розмірі 11,9 % річних та кінцевим терміном повернення 09 липня 2017 року.

Згідно із п. 1.4 цього договору кредитні кошти призначені для здійснення ОСОБА_3 розрахунків за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань 09 липня 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, згідно з умовами якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1, що належить останньому на праві власності, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 09 липня 2008 року.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс») укладено договір факторингу № 15, згідно з умовами якого банк відступив право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, укладеним 09 липня 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3

28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, за умовами якого останнє набуло право вимоги за кредитним договором від 09 липня 2008 року та договором іпотеки, укладеним з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань за кредитним договором від 09 липня 2008 року.

У зв'язку із неналежним виконанням кредитних зобов'язань станом на 10 березня 2013 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 424 924 грн 02 коп., яку позивач просив суд стягнути шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 жовтня 2014 року у позові ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 07 квітня 2015 року рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 жовтня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 09 липня 2008 року, що становить 424 924 грн 02 коп., і складається із заборгованості за кредитом у розмірі 232 102 грн 09 коп., заборгованості за відсотками у розмірі 117 486 грн 23 коп. та пені у розмірі 75 335 грн 70 коп., шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального прав, просить скасувати рішення апеляційного суду, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не має право на звернення до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості з відповідача, оскільки згідно з договором факторингу укладеним між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», не передбачено відступлення права вимоги фактором на користь третіх осіб; ТОВ «Кредитні ініціативи» заявлено вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, проте згідно з договором факторингу та положеннями ст. 1087 ЦК України передбачено лише право грошової вимоги фактора, тобто позивач має право на звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що за договором факторингу від 28 листопада 2012 року з відступленням права вимоги заборгованості за кредитним договором фактору передано право вимоги за договором іпотеки, оскільки ОСОБА_3 належним чином не виконував взяті на себе кредитні зобов'язання, утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з нього на користь позивача шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Однак з такими висновками судів погодитись не можна, оскільки суди дійшли їх з порушенням норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 09 липня 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 30 000 дол. США із сплатою відсоткової ставки у розмірі 11,9 % річних та кінцевим терміном повернення 09 липня 2017 року.

Згідно із п. 1.4 цього договору кредитні кошти призначені для здійснення ОСОБА_3 розрахунків за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань 09 липня 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, згідно із яким в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1, що належить останньому на праві власності, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 09 липня 2008 року.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу № 15, згідно з умовами якого банк відступив право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, укладеними 09 липня 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3

28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, за умовами якого останнє набуло право вимоги за кредитним договором від 09 липня 2008 року та договором іпотеки, укладеним з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань за кредитним договором від 09 липня 2008 року.

У зв'язку із неналежним виконанням кредитних зобов'язань станом на 10 березня 2013 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 424 924 грн 02 коп., яку позивач просив суд стягнути шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Згідно із ч. 1 ст. 1083 ЦК України наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 611 цього ж Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку»

передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст.267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, апеляційний суд, у порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України не встановив всіх фактичних обставин справи та норму права, яка підлягала застосуванню, не дослідив умови договору факторингу, укладеного між банком та фактором ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», не з'ясував, чи містить указаний договір умови щодо відступлення права вимоги за кредитним договором на користь третіх осіб, не дослідив, чи мав фактор право передавати право вимоги за кредитним договором на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» шляхом укладання нового договору факторингу з огляду на положення ст. 1083 ЦК України, залишив поза увагою, що у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам ч. 6 ст. 38, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України, в ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, не звернув увагу на те, що позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки судом апеляційної інстанції допущені порушення норм матеріального та процесуального права, рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 07 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до апеляційного суду Донецької області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Д.О. Остапчук

О.В. Попович

В.О. Савченко