АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

24 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Качана В.Я., Рейнарт І.М.

при секретарі Матвійчуку І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Гриня Костянтина Андрійовича на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року,

встановила:

23 вересня 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 22568,07 грн. за кредитним договором №КІХRRX06530116 від 03.10.2008 року та відшкодувати судові витрати по справі.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що відповідно до вказаного кредитного договору відповідач отримав кредит у розмірі 972 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При цьому відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить його підпис. У зв'язку з тим, що відповідач не виконав належним чином своїх зобов'язань щодо погашення заборгованості за кредитним договором, станом на 28.08.2015 р. виникла заборгованість в сумі 34 510,72 грн., яка складається з : 972,04 грн. - заборгованість за кредитом; 24,97 грн. - по процентам за користування кредитом; 47,62 грн. - по комісії ; 31 915,23 грн. - пеня не несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором; 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1050,86 грн. штраф ( процентна складова).

Враховуючи, що заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 січня 2012 року з ОСОБА_1 вже була стягнута заборгованість, що виникла станом на 20 вересня 2011 року в сумі 11 942,65 грн., просив стягнути різницю заборгованості в сумі 22 568,07 грн.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Гринь К.А., посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі.

Свої доводи обґрунтовує тим, що відповідач надав свою згоду на укладення договору у формі заяви. При цьому сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України. Підписавши заяву, відповідач приєднався до запропонованих банком Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»), ( «Стандарт»), які є загальними і їх підписання позичальником не є обов'язковим. При цьому відповідач не надав інших умов надання споживчого кредиту на спростування дійсності умов кредитування, які долучені до позовної заяви.

Ухвалення Дніпровським районним судом м. Києва рішення від 24.01.2012 р. про стягнення заборгованості не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання. Оскільки кредитний договір не був розірваний та не припинив свою дію, тому після прийняття вказаного судового рішення позичальнику продовжує нараховуватися пеня на прострочену заборгованість.

В судове засіданні сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення.

Дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних і допустимих доказів згоди відповідача на поширення на спірні правовідносини Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт).

З таким висновком колегія суддів погодитися не може з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 03 жовтня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 було укладено договір №КІХRRX06530116, який складається з заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ( «Розстрочка») (Стандарт).

Відповідно до заяви позичальника відповідачу був наданий кредит у сумі 972,04 грн. на строк 3 місяці з 03 жовтня 2008 року по 03 січня 2009 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 23,81 грн. в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку, починаючи: з 20 по 24 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 354,42 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з умовами.

Відповідно до п. 5.1 Умов у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 1,25% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, але не менше 1 грн.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 січня 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №КІХRRX06530116 від 03 жовтня 2008 року на загальну суму 11942,65 грн., судові витрати по сплаті судового збору в сумі 119,43 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн., а всього на загальну суму 12182,08 грн.

При цьому судовим рішення встановлено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(«Стандарт») складає між ним і банком договір, про що свідчить його підпис.

Встановивши вказану обставину, суд при вирішенні спору відмовив у задоволенні позову про стягнення кредитної заборгованості з посиланням на правову позицію Верховного Суду України, висловлену в постанові від 11 березня 2015 року в справі №6-16 цс15.

При цьому суд не звернув уваги на обставини справи, з приводу яких Верховним Судом України було висловлено цю правову позицію.

Так, у цій постанові предметом дослідження було саме неоднакове застосування судом касаційної інстанції ч.1 ст.259 ЦК України.

Разом з тим, у даній справі доведенню підлягає наявність між сторонами кредитних правовідносин та виконання зобов'язання кредитором щодо надання коштів та боржником - щодо їх повернення в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом не встановлено, що надані до позову Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») відрізняються від змісту відповідних Умов, з якими був ознайомлений відповідач та які були надані йому в письмовій формі.

За таких обставин висновок суду про відсутність підстав для стягнення кредитної заборгованості, оскільки Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») не містять підпису відповідача не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки за приписами положень ст.634, 638 ЦК України, підписавши заяву, відповідач прийняв пропозицію позивача та приєднався до договору згідно з умовами надання споживчого кредиту на умовах, викладених у зазначеній заяві.

Оскільки жодних доказів виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за договором матеріали справи не містять, а сума заборгованості останнього підтверджується розрахунком заборгованості, який наданий суду та ніким не спростований, колегія судів вважає, що висновок суду першої інстанції про недоведеність заявлених позовних вимог є помилковим.

При вирішенні питання щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, апеляційний суд виходить з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та наданих письмових пояснень позивача від 23.03.2016 р., заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 січня 2012 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №КІХRRX06530116 від 03 жовтня 2008 року у розмірі 11 941,65 грн., що виникла станом на 20.09.2011 р. та складається з заборгованості по кредиту - 972,04 грн.; по процентам за користування кредитом -24,97 грн.; комісії - 47,62 грн.; пені - 9853,13 грн., штрафам 500 грн. + 544,89 грн.

Відповідно до наданого суду розрахунку, предметом даного спору є заборгованість по пені, що виникла станом на 28.08.2015 р., в розмірі 21 017,21 грн. та штрафів в сумі 500 грн. + 1050,86 грн., які нараховані на заборгованість по пені, всього на загальну суму 22 568,07 грн. ( 31 915,23 грн. ( пеня) х5% (п.5.2 Умов) =1050,86 грн.).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи те, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому нарахування штрафу на пеню не ґрунтується на законі, правові підстави для задоволення позову в частині стягнення штрафів відсутні.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З огляду на те, що заборгованість по кредиту становить 972 грн.04 коп., а по процентам - 24, 97 грн., виходячи з принципів розумності та справедливості, колегія суддів вважає можливим зменшити розмір неустойки, що підлягає стягненню з відповідача, до розміру 50 відсоткового розміру заборгованості за тілом кредиту та відсотками, а саме до суми 498,50 грн. ((972,04+24,07)/2).

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 2557,80 грн.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 314, 316,317 ЦПК України колегія суддів

Вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» пеню в сумі 498 грн. 50 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 2557 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/3803/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Бартащук Л.П.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.