Справа № 308/6100/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючої-судді - ОСОБА_1,

при секретарі Бота О.І.

з участю:

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 в особі уповноваженого представника ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 в особі уповноваженого представника ОСОБА_2 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_5 про зобовязання вчинити певні дії , а саме зобов'язати відповідача знести за власний рахунок тимчасову споруду - навіс з легких конструкцій ( піноблоків) з обпиранням на споруджену бетонну огорожу ( паркан) , влаштовану нею на межі земельних ділянок по вул. Словянська 17 та вул. Словянська 15 в с. Баранинці Ужгородського району .

В ході судового розгляду справи позивач в особі уповноваженого представника ОСОБА_2 подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, за якою просив суд:

-зобов'язати відповідача ОСОБА_5 знести за власний рахунок тимчасову споруду - навіс з легких конструкцій ( піноблоків) з обпиранням на споруджену бетонну огорожу ( паркан) , влаштовану нею на межі земельних ділянок по вул. Словянська 17 та вул. Словянська 15 в с. Баранинці Ужгородського району;

-зобов'язати відповідача ОСОБА_5 знести за власний рахунок тимчасову споруду - навіси ( альтанки), безпідставно розміщених нею на власній земельній ділянці по вул. Словянська 17 в с. Баранинці Ужгородського району та позначених буквами Г і Д на план схемі ділянки.

Мотивуючи позовні вимоги вказує на те, що позивач проживає із своєю сімєю в будинку № 15 по вул. Словянська в с. Баранинці Ужгородського району. Відповідачка ОСОБА_5 є власником сусідньої земельної ділянки за адресою с. Баранинці, вул. Словянська 17 на якій збудувала та ввела в експлуатацію готельний комплекс з допоміжними спорудами. Представник позивача вказує, що відповідач на межі земельних ділянок встановила тимчасову споруду - навіс з легких конструкцій ( піноблоків) з обпиранням на раніше споруджену бетонну огорожу ( паркан), що відноситься до малих архітектурних форм. Зазначає, що відповідно до приписів ст.ст. 39,40 ЗУ Про благоустрій населених пунктів контроль за дотриманням законодавства у сфері благоустрою здійснюється місцевими державними адміністраціями та органами місцевого самоврядування. Представник позивача зазначає, що відповідач у порушення приписів Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.11 р. № 244 не оформила паспорт привязки тимчасової споруди , а відтак правові підстави для розміщення нею вищезгаданої споруди відсутні. Відсутність будь яких документів на будівництво та облаштування допоміжних споруд готельного комплексу, підтверджено листом Баранинської сільської ради Ужгородського району від 14.05.2015 року № 154. Крім того представник позивача вказує на те, що на земельній ділянці розташованій по вул. Словянська 17 в с. Баранинці та належній відповідачу ОСОБА_5 розміщено два навіси ( альтанки) , позначені на план схемі земельної ділянки під літерами Г і Д, які відповідно до ЗУ Про благоустрій населених пунктів належать до тимчасових споруд - малих архітектурних форм. Відповідно до листа Відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Ужгородської районної державної адміністрації від 03.03.2010р. відповідача зобовязано отримати дозвіл Баранинської сільської ради на розміщення тимчасового навісу. Однак, відповідач не отримала жодних дозвільних документів на будівництво чи облаштування допоміжних споруд, що підтверджено листом Відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Ужгородської районної державної адміністрації від 14.05.2015р. № 154. Оскільки відповідач ОСОБА_5 безпідставно розмістила на власній земельній ділянці два навіси та самовільно, безпідставно встановила на межі земельної ділянки позивача тимчасову споруду, облаштування якої позбавляє права позивача належного користування власною земельною ділянкою й домоволодінням, зокрема догляду за ним і здійснення його поточного ремонту, просить суд, збільшені позовні вимоги задоволити.

В судовому засіданні представник позивача збільшені в ході судового розгляду справи позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав та мотивів викладених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у позові та заяві про збільшення позовних вимог. Звернув увагу суду на те, що відповідно до Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.11 р. № 244 підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт привязки тимчасової споруди, який відповідач не оформила , а отже самовільно та безпідставно встановила на межі земельної ділянки позивача тимчасову споруду.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні збільшені позовні вимоги не визнала з підстав та мотивів викладених у письмових запереченнях та письмових поясненнях. Крім того, подала до суду заяву про застосування до спірних правовідносин строк позовної давності. Надала пояснення аналогічні викладеним у письмових запереченнях. Просила суд відмовити у задоволенні збільшених позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Приймаючи у справі рішення суд виходив із вимог даної норми закону, зібраних у справі та наданих сторонами доказів, яким дав повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судом встановлено, що на сусідній земельній ділянці за адресою с. Баранинці вул. Словянська 17 , ПП ОСОБА_5 збудовано готельний комплекс з допоміжними спорудами відповідно проектно-дозвільної документації погодженої Управлінням архітектури та містобудування Ужгородської РДА. Проект забудови отримав позитивний висновок комплексної державної експертизи, згідно якої порушень та відхилень у розміщенні забудов на вказаній земельній ділянці не встановлено і вказані обставини доведено даними що містяться у листі від 03.04.2015 року № 1007-114/457 Г Управління державної архітектурно - будівельної інспекції у Закаратській області . ( а.с. 9-10) Крім того, вказані факти доведені судовими рішеннями і в силу ст. 61 ЦПК України доведення не потребують /а.с. 33-39 /

Як встановлено судом , будівництво будинку готельного комплексу та інших споруд відповідачем ОСОБА_5 здійснено на приватній земельній ділянці , яку за рішенням 2-ої сесії 3-го скликання Баранинської сільської ради від 20.12.2006 року площею 0,2006 га виділено під комерційну діяльність , що стверджується державним актом від 23.01.2007 року серія ЗК № 032955 і вказані факти доведені судовим рішенням і в силу ст. 61 ЦПК України доведення не потребують /а.с. 37-39 /

Як встановлено судом, рішенням виконавчого комітету Баранинської сільської ради № 15 від 22.04.2010 року ОСОБА_5 надано дозвіл на тимчасове встановлення літньої альтанки на власному подвірї в с. Баранинці , мкрн. Табла -1 по вул. Словянській 17 ( а.с. 31)

Аналізуючи встановлені обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд вважає за необхідне враховувати наступні положення чинного законодавства України.

Відповідач є власником земельної ділянки на якій знаходиться нерухоме майно (демонтаж якого є предметом розгляду), що також є власністю відповідача.

Згідно Конституції та ЦК України право власності є право особи на річ, як е вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб, власник має право користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд і вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права.

Згідно з частиною 3 статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів». Нормами статті 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об'єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.

Відповідно до частини 4 статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування з державної політики у сфері містобудування.

Відповідно до пункту 2.1. вказаного Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності», затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 244 від 21.10.2011 (далі -порядок), підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив'язки тимчасової споруди.

Пунктом 2.2.- 2.3. Порядку передбачено, що замовник, який має намір встановити тимчасову споруду, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення тимчасової споруди.

Відповідно до п.3 "Порядку розміщення малих архітектурних форм для провадження підприємницької діяльності", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2009р. №982 (чинного на час влаштування відповідачем МАФ) розміщення малої архітектурної форми здійснюється на підставі рішення відповідної сільської, селищної, міської ради, а для власників земельних ділянок на підставі рішення виконавчого комітету відповідної місцевої ради.

Згідно з частиною першою ст. 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Суд констатує, що правовий аналіз наведеної норми дозволяє виділити наступні ознаки самочинного будівництва:

- об'єкт нерухомого майна збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети у встановленому порядку;

- відсутність належного дозволу чи належно затвердженого проекту для будівництва;

- створення об'єкта з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Кожна із зазначених ознак є самостійною і достатньою для того, щоб визнати об'єкт нерухомого майна самочинним будівництвом. Тому, при вирішенні спору, що виникає у зв'язку з будівництвом на земельній ділянці об'єкта нерухомості, повинно досліджуватися питання наявності дозвільної документації на будівництво спірних об'єктів і документів про виділення земельної ділянки.

Обгрунтовуючи позов , представник позивача зазначає, що відповідач самовільно, безпідставно встановила тимчасову споруду - навіс з легких конструкцій ( піноблоків) з обпиранням на споруджену бетонну огорожу ( паркан) , на межі земельних ділянок по вул. Словянська 17 та вул. Словянська 15 в с. Баранинці Ужгородського району та самовільно , безпідставно на власній земельній ділянці встановила два навіси ( альтанки) , позначені на план схемі земельної ділянки під літерами Г і Д .

Судом звертається увага, що у відповідності до ст. 376 ЦК України, право на звернення до суду з позовом про знесення самочинного збудованого об`єкта належить (крім органів державної влади та місцевого самоврядування) особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК України).

Суд констатує той факт, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що влаштування відповідачем на межі земельної ділянки позивача тимчасової споруди з легких конструкцій ( піноблоків) та встановленням відповідачем на власній земельній ділянці двох навісів (альтанки) порушено право позивача на реалізацію права власності та користування земельною ділянкою й домоволодінням.

Позивач та представник позивача не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт порушення прав позивача відповідачем в процесі встановлення та експлуатації малої архітектурної форми, а відтак на переконання суду посилання представника позивача на порушення прав позивача є безпідставними, документально необґрунтованими, позивач не довів порушення свого права, а отже не довів обґрунтованості звернення до суду.

Що стосується заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, як його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За змістом приписів ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. Якщо вимоги позивача є обґрунтованими, але строк, встановлений нормами ЦК України , пропущено без поважних причин, суд також відмовляє у позові, але у звязку з пропуском встановленого строку. При обґрунтованості позовних вимог і пропуску строку з поважних причин, строк для звернення до суду поновлюється, а позов задовольняється.

Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

З огляду на вищезазначені положення чинного законодавства, з урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості суд приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено в чому проявляється порушення його прав зі сторони відповідача, а на звернення із такими вимогами від імені державного органу чи органу місцевого самоврядування останній повноважень не має, а відтак в задоволенні збільшених позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 30 березня 2012 року № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України ( про правий режим самочинного будівництва)", ст. 376 ЦК України, ст.ст. 208, 209, 213-215, 234, 235 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

В задоволенні збільшених позовних вимог ОСОБА_4 заявлених в особі уповноваженого представника ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1