Справа № 369/3357/16-ц Головуючий у І інстанції Пінкевич Н. С.
Провадження № 22-ц/780/4109/16 Доповідач у 2 інстанції Мельник Я. С.
Категорія 33 10.11.2016
УХВАЛА

Іменем України

10 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Волохова Л.А.,

та секретаря Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Персонал Плюс» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Персонал Плюс», третя особа - ОСОБА_3, про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути з ТОВ «Персонал Плюс» на її користь суму матеріального збитку у розмірі 111 418 грн. та судові витрати в розмірі 1 114,18 грн.

Обґрунтовувала свої вимоги тим, що 06 вересня 2015 року сталася ДТП за участі належного їй автомобіля Lexus та автомобілем ГАЗ під керуванням ОСОБА_3, який працює в ТОВ «Персонал Плюс» і під час ДТП виконував свої трудові обов'язки, внаслідок чого ОСОБА_3 був визнаний винним у скоєнні ДТП та притягнутий до адміністративної відповідальності. Вказує, що у результаті цього зіткнення її автомобіль зазнав механічних пошкоджень, але відповідач відмовляється у добровільному порядку відшкодувати шкоду, через що вона змушена звернутися до суду.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 травня 2016 року позов було задоволено, стягнуто з ТОВ «Персонал Плюс» на користь ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 111 418 грн. та 1114, 18 грн. судових витрат.

Не погоджуючись із цим рішенням, ТОВ «Персонал Плюс» подало апеляційну скаргу, в якій просять його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з'ясування судом усіх обставин справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_3 є працівником відповідача ТОВ «Персонал Плюс» і завдав позивачу шкоду під час виконання ним трудових обов'язків, то відповідно до положень ЦК України ТОВ «Персонал Плюс зобов'язано відшкодувати шкоду, завдану майну позивачки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 вересня 2015 року сталася ДТП за участі належного їй автомобіля Lexus та автомобілем ГАЗ під керуванням ОСОБА_3, який працює в ТОВ «Персонал Плюс» та під час ДТП виконував свої трудові обов'язки, внаслідок чого ОСОБА_3 був визнаний винним у скоєнні ДТП та був притягнутий до адміністративної відповідальності (а. с. 6-8).

Власником автомобіля Lexus, державний номерний знак НОМЕР_1, є ОСОБА_2. Згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_3, після одруження ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_2 (а. с. 46-48)

З матеріалів справи та пояснень представника відповідача встановлено, що ОСОБА_3 працював в ТОВ «Персонал Плюс» і під час виконання ним своїх трудових обов'язків скоїв ДТП. Дані обставини підтверджені також і трудовою книжкою ОСОБА_3, довідкою ТОВ «Персонал Плюс» №105 від 11 березня 2016 року.

Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Lexus, д.н.з. НОМЕР_1, вартість відновлювального ремонту становить 210 862,49 грн. За проведене дослідження ОСОБА_2 сплатила 1200 грн., що підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордеру №1472 від 28 вересня 2015 року.

Згідно рахунку №0119/11 від 02 листопада 2015 року, акту здачі-прийомки робіт від 02 листопада 2015 року та товарно-касового чеку №0119/11 від 02 листопада 2015 року ФОП ОСОБА_5 вартість відновлювального ремонту автомобіля Lexus, державний номерний знак НОМЕР_1, становив 159 708 грн.

За ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Обумовлені диспозицією ст. ст. 1187, 1188 ЦК України обставини відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб'єктного складу відповідальних осіб (коли обов'язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб'єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом ( ч. 1 ст. 1172 ЦК України).

У такому випадку обов'язок щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, покладається на власника цього джерела підвищеної небезпеки, а не на винного водія (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-108цс13 від 6 листопада 2013 року).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно визначив предмет доказування у справі, повно та всебічно дослідив обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, перевірив їх наданими доказами, які оцінив у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, та дійшов до обґрунтованого висновку про те, що відповідач як роботодавець особи, яка вчинила ДТП під час виконання своїх трудових обов'язків та у наслідку спричинила майнову шкоду позивачці, зобов'язаний відповідно до ст. 1187 ЦК України відшкодувати їй суму зазнаних матеріальних збитків, через що дійшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апелянта про те, що саме ОСОБА_3 повинен відшкодовувати майнову шкоду позивачці, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вимога про стягнення зазначених коштів була заявлена відповідно до вимог закону та до особи, яка зобов'язана відшкодовувати шкоду відповідно до 1194 ЦК України, що відповідачем спростовано не було.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 309 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Персонал Плюс» відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: