УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Остапчук Д.О.,

ПоповичО.В., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго», приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія АСКА», третя особа - ОСОБА_4, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, та стягнення суми страхового відшкодування, за касаційною скаргою ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Зазначав, що 24 лютого 2012 року о 18 годині ОСОБА_4, який знаходився у трудових відносинах з ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго», керуючи на підставі розпорядження № 600-ЛМ від 04 жовтня 2011 року закріпленим за ним автомобілем УАЗ-331512, д.н.з. НОМЕР_2, що належав ПАТ «Дніпроенерго», порушив вимоги п. 16.1. та дорожнього знаку 2.1. Правил дорожнього руху України, допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, який рухався по головній дорозі.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу були спричинені тілесні ушкодження легкого ступеня тяжкості.

Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2013 року ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до страхового полісу № АВ/2252001, строком дії з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року, обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності водія ОСОБА_4, який керував автомобілем УАЗ-331512, д.н.з. НОМЕР_2, здійснюється приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія АСКА».

01 березня 2013 року позивач подав заяву про страхове відшкодування до ПрАТ «УАСК АСКА», яка відкрила страхову справу № 1582, однак виплату не провела.

Відповідно до звіту автотоварознавчого дослідження автомобіль ВАЗ-2108, д.н.з. НОМЕР_1, визнаний таким, що фізично знищений, матеріальну шкоду визначено у розмірі 16 752 грн 17 коп. Крім того, позивач поніс витрати на купівлю медикаментів на суму 5 663 грн 69 коп., на обстеження витратив 840 грн, що разом складає 23 255 грн 86 коп., яку позивач просив стягнути з ПрАТ «УАСК АСКА», завдану моральну шкоду в розмірі 325 грн. Також просив стягнути пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування починаючи з 29 травня 2012 року до виплати, яка станом на 25 грудня 2013 року складала 5 391 грн.

Позивач також просив стягнути з ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» спричинену моральну шкоду у розмірі 30 000 грн.

Страхове відшкодування, яке позивач просив стягнути зі страхової компанії, на момент подачі позовної заяви - 4 квітня 2014 року, становило 19 859 грн 11 коп.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «УАСК АСКА» на користь ОСОБА_3 майнову шкоду в розмірі 23 255 грн 86 коп., моральну шкоду в розмірі 10 325 грн, пеню за кожен день прострочення починаючи з 29 травня 2012 року до дня виплати, яка станом на 25 грудня 2013 року становить 5 391 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 2 000 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2015 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_3, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 24 лютого 2012 року о 18 годині ОСОБА_4, який знаходився у трудових відносинах з ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго», керуючи на підставі розпорядження № 600 - ЛМ від 04 жовтня 2011 року закріпленим за ним автомобілем УАЗ 331512 д.н.з. НОМЕР_2, що належав ПАТ «Дніпроенерго», порушив вимоги п. 16.1. та дорожнього знаку 2.1. Правил дорожнього руху України та допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ-2108,д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, який рухався по головній дорозі.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження легкого ступеня тяжкості, що підтверджується висновком від 25 квітня 2012 року СМЕ № 1333е.

Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2013 року ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Висновком автотоварознавчого дослідження визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля ВАЗ-2108, д.н.з. НОМЕР_1, яка складає 43 100 грн 56 коп., а ринкова вартість автомобіля складає 16 752 грн 17 коп., тому відновлення даного автомобіля є економічно недоцільним, через те автомобіль визнано фізично знищеним.

Згідно зі страховим полісом № АВ/2252001, строком дії з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року, обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності водія ОСОБА_4, який керував автомобілем УАЗ- 331512 д.н.з. НОМЕР_2, здійснювалося ПрАТ «УАСК АСКА».

На підставі ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 01 березня 2012 року позивач звернувся з заявою про страхове відшкодування до ПрАТ «УАСК АСКА», однак на момент звернення до суду матеріальну шкоду у розмірі 16 752 грн 17 коп. не виплачено.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що власником автомобіля ВАЗ-2108, д.н.з. НОМЕР_1, є ОСОБА_6

Скасовуючи рішення суду першої інстанції і відмовляючи в позові, апеляційний суд виходив з того, що при визначенні вартості майнової шкоди, завданої власнику автомобіля марки ВАЗ-2108, д.н.з.НОМЕР_1, і встановивши факт пошкодження зазначеного автомобіля, суд першої інстанції не встановив вартість автомобіля на момент транспортної пригоди, чи є він таким, що фізично знищений, чи згоден власник з визнанням його фізично знищеним.

Також власник автомобіля судом не залучений до участі у справі у якості позивача та не з'ясовано, чи погодиться власник автомобіля з тим, що його автомобіль є фізично знищеним, не вирішено питання про залишки автомобіля в разі визнання його фізично знищеним, чи є позивач особою, яка має право на звернення до суду за захистом порушених прав за заявленими вимогами.

Крім того, ОСОБА_4 залучений у справі не в якості відповідача, а як третя особа.

Однак з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За змістом ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Аналіз норм ст. ст. 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Тому висновок апеляційного суду, що ОСОБА_4 мав бути залучений у якості відповідача, є помилковим.

Відповідно до ст. 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі ст. 396 ЦК України.

Окрім того, під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_3 у момент дорожньо-транспортної пригоди правомірно володів транспортним засобом, а тому суд апеляційної інстанції дійшов хибного висновку, що ОСОБА_6 як власник автомобіля судом першої інстанції мав бути залучений до участі у справі у якості позивача.

Згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки апеляційним судом допущені порушення норм матеріального та процесуального права при вирішенні справи, рішення апеляційного суду не може вважатись законним та обґрунтованим, тому підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2015 року скасувати, справу направити на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Д.О.Остапчук

О.В.Попович

В.О.Савченко