Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.у.№311/981/15ц
Провадження №22-ц/778/307/16 Головуючий у 1-й інстанції: Носик М.А.
Суддя-доповідач: Сапун О.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютогол 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.,

суддів: Сапун О.А.,

Краснокутської О.М.,

при секретарі: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Василівського районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного підприємства «Грандфінресурс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс» у порядку захисту прав споживача, про визнання недійсним договору та стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИЛА :

У березні 2015 року до Василівського районного суду Запорізької області звернулася ОСОБА_3 з позовом до ПП «Грандфінресурс», ТОВ «Гранфінресурс». який неодноразово уточнювала.

Посилался на те, що в жовтні 2013 року їй терміново знадобилися грошові кошти. У засобах масової інформації вона знайшла рекламне оголошення ПП «Грандфінресурс». Після телефонної розмови з представником регіонального відділення вищезазначеної компанії у м. Запоріжжя, її запросили до офісу та попередили про необхідність мати при собі паспорт, ідентифікаційний номер, квитанції про сплату одноразового комісійного внеску 3,5 % у розмірі 3 150 грн. для подальшого оформлення документів на отримання необхідної суми позики у розмірі 90 000 грн. Під час розмови з консультантом компанії було пояснено, що комісійний внесок є гарантією платоспроможності перед фірмою, яка кредитує. Чим більший буде комісійний внесок, тим меншою буде річна ставка по кредиту.

До оплати внеску консультант не надав можливості ознайомитися з умовами договору, пояснюючи це тим, що робота по договору буде проводитись під час його підписання в тому випадку, якщо керівництво компанії надасть право на отримання кредиту та після оплати одноразового комісійного внеску. Також посилався та те, що всі договори номерні і в нього мало часу у зв'язку з великою кількістю клієнтів.

12 жовтня 2013 року між нею та ПП «Грандфінресурс» був укладений договір №220163, однак після 12 місяців оплати внесків на рахунок компанії (щомісячна сума платежів -500 грн., адміністративні послуги 378 гри., банківські послуги за переказ коштів на їх рахунок), обіцяного кредиту позивачка так і не отримала. Посилаючись на те, що ані ПП «Грандфінресурс», ані ТОВ «Гранфінресурс», яке за додатковою угодою прийняло на себе зобов'язання за договором № 220163, не мало ліцензії на надання фінансових послуг, а також їх діяльність має ознаки пірамідальної схеми та вводить в оману споживача, просила суд визнати недійсним договір № 220163 від 12 жовтня 2013 року та додатки до нього, стягнути з ТОВ «Гранфінресурс» сплачені нею 13 831 грн. 56 коп.

Заочним рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення Василівського районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У судове засідання апеляційного суду Запорізької області представник ПП «Грандфінресурс» не зявляється, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за правилами статті 74 ЦПК України - за адресою: 01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал будинок № 13/2, літера Б, офіс 3, як зазначено у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, у запереченнях відповідача на позовну заяву ( а. с. 46,104-107 ). Судові повістки повернулися з відмітками про те, що адресат не розшуканий.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

За таких обставин, осківльки ПП «Грандфінресурс» не повідомив суд про зміну свого місцезнаходження, колегія суддів вважає, що відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, тому апеляційну скаргу можливо розглядути у його відсутності.

Заслухавши у судовому засіданні апеляційного суду Запорізької області доповідь судді, вислухавши пояснення представника ОСОБА_3 за довіреністю - ОСОБА_4., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у відповідності до статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статей 213,214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1)чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані(пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. За результатами розгляду справи суд зобовязаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов"язково повинні бути зазначені всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте зазначеним вимогам ухвалене по справі рішення не відповідає.

Судом встановлено, що 12 жовтня 2013 року між ПП «Грандфінресурс» (Адміністратор) та ОСОБА_3 (Учасник) був укладений договір № 220163, за умовами якого ПП «Грандфінресурс» за згодою учаснника зобовязується вчинити від імені та за рахунок ОСОБА_3 певні юридичні дії, спрямовані на придбання учасником грошової суми у розмірі 90 000 грн. на умовах діяльності Програми «Альянс Україна», в тому числі сформувати реєстр учасників, забезпечити його адміністрування; організовувати та проводити захід по розподілу грошового фонду, надати учаснику відповідну суму, заявлену для придбання на умовах діяльності Програми; надавати інші послуги і здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та строки, передбачені цим договором та додатками до нього. Учасник доручає Адміністратору використовувати суми чистих внесків для формування Фонду Реєстру та його розподілу, а також надавати заявлені грошові суми ( а. с. 11-14 ).

В Додатку № 2 до договору викладені умови Програми «Альянс Україна» і зазначено, що програма «Альянс Україна» - це програма, що базується на створенні реєстру учасників, метою яких є придбання грошових сум у поряду та на умовах, передбачених договором та додатками до нього. За визначенням термінів адміністративними витратами є плата Адміністратору за послуги, пов'язані з організацією діяльності Програми «Альянс Україна», зазначена у Додатку № 1 до договору № 220163, яка сплачується за погодженням сторін Учасником з черговим щомісячним чистим внеском. Адміністративний платіж це одноразова плата, що сплачується Учасником на користь Адміністратора після отримання дозволу на отримання грошової суми, заявленої для придбання на умовах діяльності Програми «Альянс Україна». Загальний платіж - це щомісячний платіж, який складається з суми чистого внеску і адміністративних витрат та сплачується Учасником у порядку та терміни, визначені Додатками № 1, 2 договору. ( а. с. 15-19 ).

Відповідно до п.п. 1-1 цього договору ПП «Грандфінресурс», як адміністратор, зобов"язується від імені та за рахунок учасника вчинити певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару на умовах діяльності Програми «Альянс Україна», у тому числі: сформувати реєстр учасників, забезпечити його адміністрування, організовувати та проводити заходи по розподілу грошового фонду, здійснити оплату товару на користь учасника або надати учаснику відповідну суму у позику, надавати інші послуги, погоджені сторонами. Послуги, які є предметом договору, надаються шляхом формування реєстрів учасників Програми, метою яких є придбання товару ( додаток № 2, п.1.3 ).

Договір активується на четвертий день з моменту його підписання, після цього учасник реєструється в Програмі «Альянс Україна». Коли Фонд реєстру є достатнім, адміністратор організовує комітет по розподілу грошового фонду. Після сплати четвертого загального платежу учасник програми набуває право участі у найближчому заході. Захід по розподілу грошового фонду проводиться комітетом по розподілу грошового фонду. Захід проводиться комітетом не менше одного разу на два місяці. Комітетом застосовується процедура розгляду поданих від учасників заяв на розподіл грошового фонду для визначення порядку надання дозволу учасникам. Учасник, який не подав заяву, не бере участі у заході( додаток № 2, п.п. 4-1-4.11 ).

Пунктами 2.1.1,2.1.2 договору передбачені обов"язки учасника, а саме: у день підписання договору сплатити одноразовий комісійний внесок та адміністративний платіж, не пізніше 15 числа кожного місяця сплачувати загальний платіж, який включає чистий внесок, за рахунок якого адміністратор надає відповідну суму позики або здійснює оплату товару, та адміністративні витрати, що є платою за послуги адміністратора з організації діяльності програми.

Додатковою угодою від 12 жовтня 2013 року ПП «Грандфінресурс» передало ТОВ «Гранфінрерсурс» права та обов'язки Адміністратора програми «Альянс Україна» за договором № 220163 ( а. с. 20 ).

На виконання умов договору, ОСОБА_3 сплатила на користь ПП «Грандфінресурс» одноразовий комісійний внесок у сумі 3 150 грн., 6 000 грн. щомісячних платежів ( по 500 грн. щомісяця впродовж одного року ), 4 536 грн. платежів по адміністративних послугах ( по 378 грн. щомісяці впродовж одного року ), 145 грн. 56 коп. витрат за переказ коштів, всього 13 831 грн. 56 коп., що підтверджується відповідними квитанціями ( а. с. 21-26 ). Однак заявлену до отримання як позику суму у розмірі 90 000 грн., обумовлену в договорі, їй так і не було надано.

Посилаючись на те, що ані ПП «Грандфінресурс», ані ТОВ «Гранфінресурс», яке за додатковою угодою прийняло на себе зобов'язання за договором № 220163, не мало ліцензії на надання фінансових послуг, а також їх діяльність має ознаки пірамідальної схеми та вводить в оману споживача, просила суд визнати недійсним договір № 220163 від 12 жовтня 2013 року та додатки до нього, стягнути з ТОВ «Гранфінресурс» сплачені нею 13 831 грн. 56 коп.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні передбачені законом підстави для визнання недійсним договору № 220163, укладеного 12 жовтня 2013 року.

Проте повністю погодитись з такими висновками суду не можна, оскільки вони суперечать матеріалам справи та вимогам норм матеріального права.

Відповідно до положень, закріплених у частині 1, пункту 7 частини 3, частині 6 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводять споживача в оману або є агресивною. Зокрема, згідно з пунктом 7 частини 3 статті 19 цього Закону забороняються такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. При цьому, в зазначеному Законі нормативне визначення поняття "пірамідальної схеми" не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб"єкта підприємництва до "пірамідальної схеми".

Аналіз пункту 7 частини 3 статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів" дає підстави для висновку, що поняття "пірамідальна схема" у розумінні цієї норми має такі обов"язкові ознаки: а) здійснення оплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасниками інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Таким чином, для кваліфікації "пірамідальної схеми" необхідна наявність усіх зазначених ознак у сукупності. А відсутність будь-якої з них виключає можливість визнання схеми як "пірамідальної", тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України.

Висновок про саме таке застосування статті 19 ЗУ "Про захист прав споживачів" міститься в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року (справа № 6-14цс13).

Так, пірамідальній схемі властива сплата коштів за можливість одержання окремим учасником грошової компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення до участі у схемі інших споживачів. В той же час предметом договору, укладеного в рамках функціонування Програми "Альянс Україна", є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру.

За умовами оспорюваного позивачем договору, адміністратор гарантує кожному учаснику отримання грошових коштів у заявленій сумі на відповідні цілі, за умови виконання останнім усіх зобов"язань, передбачених договором.

В такому разі доводи апеляційної скарги про недійсність договору з підстав здійснення відповідачем діяльності, що підпадає під ознаки "пірамідальної схеми", суперечать змісту пункту 7 частини 3 статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Разом з тим, заслуговують на увагу інші доводи апеляційної скарги, а саме: щодо відсутності у відповідача ліцензії на здійснювану ним діяльність.

За змістом статті 9 Закону України від 01 червня 200о року № 1775-Ш «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» та статті 34 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-ІІІ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню.

Згідно із частиною 1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими вважаються такі послуги: 1) випуск платіжних документів, платіжних карток, дорожніх чеків та (або) їх обслуговування, кліринг, інші форми забезпечення розрахунків; 2) довірче управління фінансовими активами; 3) діяльність з обміну валют; 4) залучення фінансових активів із зобов"язанням щодо наступного їх повернення; 5) фінансовий лізинг; 6) надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; 9) надання гарантій та поручительства; 8) переказ грошей; 9) послуги у сфері страхування та накопичувального пенсійного забезпечення; 10) торгівля цінними паперами; 11) факторинг; 11-1) адмінстрування фінансових активів для придбання товарів у групах; 12) інші операції, які відповідають критеріям, визначеним у п. 5 ч. 1 ст. 1 цього закону.

Пунктом 5 частини 1 статті 1 вказаного Закону визначено, що фінансові послуги - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Наведені норми свідчать про те, що перелік фінансових послуг, передбачений Законом України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", не є вичерпним, визначення послуг як фінансових можливо при відповідності операцій критеріям, встановленим пунктом 5 частини 1 статті 1 зазначеного Закону.

Отже, фінансовими послугами, як зазначено у пунктах 2, 6, 11-1 частини 1 статті 4 вказаного Закону, вважається, зокрема, довірче управління фінансовими активами, надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а також діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Схема отримання грошових коштів за програмою «Альянс Україна» прирівнюється до придбання товару у групах, де придбавається товар учасниками за рахунок об"єднання внесків кожного із них. В такий же спосіб учасники програми «Альянс Україна», збираючись у групи, отримують замість товару грошові кошти за рахунок фонду, сформовано з їх внесків.

Так, предметом договору, укладеного в рамках функціонування системи за програмою «Альянс Україна», є надання учаснику адміністративних послуг, які полягають в тому, що учасник сплачує передбачені договором кошти, а відповідач формує об"єднання учасників, яких включає у реєстр, а накопичені за рахунок чистих внесків цих учасників кошти залучаються до фонду, після чого учасником подається заява на участь в заході по розподілу грошового фонду, потім здійснюється сам захід про розподілу грошового фонду об"єднання учасників, за результатами якого надається дозвіл, тобто право на отримання грошових коштів, якщо їх достатньо у цьому фонді. Право на отримання коштів надається в такому порядку: перевагу має той з учасників, який надіслав заяву, яка містить найбільшу кількість сплачених платежів.

Згідно з пунктом 1.3 договору № 220163 учасник доручає адміністратору не тільки включати його кошти, сплачені у вигляді чистих внесків, до фонду реєстру, а також його розподіляти та надавати іншим учасникам у відповідності до заявлених ними вимог на отримання певних сум. Отже, заперечення відповідача про те, що учасник отримує заявлену суму за рахунок своїх внесків спростовується умовами самого договору.

Тобто колегія вважає, що фактично існує оплатна послуга з адміністрування фінансових активів для надання безпроцентної позики учасникам групи за рахунок фонду внесків всіх учасників, які акумульовано на рахунку відповідача. Оплатність такої послуги, яка носить системний щомісячний характер, а також одноразова винагорода з боку кожного учасника за послугу надання дозволу на отримання позики, є фактичним регулярним прибутком товариства. Таким чином, передбачене договором надання громадянам грошових коштів у визначеній ними сумі на умовах відповідної програми «Альянс Україна», є фактично наданням позики за рахунок внесків, які щомісячно вносяться до фонду іншими учасниками цієї програми разом із сплатою за послуги в порядку, визначеному укладеним договором. Відповідач від такої діяльності, яку він називає адмініструванням, отримує від позивача прибуток у вигляді щомісячної сплати адміністративних витрат, що складають 5,04 % річних від розміру заявленої грошової суми, а також у вигляді адміністративного платежу у випадку надання дозволу на отримання заявленої суми. При цьому, той факт, що адміністратор не має права використовувати чисті внески на власні потреби та що не надає позивачу своїх власних коштів, не має правового значення для визначення його діяльності як фінансових послуг.

За цих умов діяльність відповідача підпадає під ознаки пункт 5 частини 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", оскільки при її проведенні здійснюються операції з фінансовими активами (грошовими коштами) в інтересах третіх осіб (фізичних чи юридичних осіб - учасників), за рахунок цих осіб (позика надається за рахунок чистих внесків, сплачених учасниками) з метою отримання прибутку - за надання в подальшому позики встановлюється щомісячна плата, яка у випадку з позивачем складає 2/3 від суми чистого внеску та визначається у відсотковому значенні від заявленої учасником бажаної до отримання суми.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що послуги, які надаються відповідачем позивачу за оспорюваним договором є фінансовими, а отже діяльність товариства такою, що підлягає ліцензуванню.

Вказане узгоджується з положеннями статті 5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", якою передбачена можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами.

Статтею 34 Закону України від 12 липня 2001 року "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" встановлена обов"язковість ліцензування діяльності з надання фінансових послуг.

Згідно Закону України від 02 червня 2011 року "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання фінансових послуг", частина 1 статті 4 Закону України від 12 липня 2001 року "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", яка визначає види фінансових послуг, була доповнена п.11-1, відповідно до якого адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах було віднесено до виду фінансової послуги. За пунктом 4 прикінцевих положень Закону від 02 червня 2011 року, розробка та затвердження ліцензійних умов здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах була доручена спеціально уповноваженому органу виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг.

Разом з тим, у відповідача відсутня відповідна ліцензія.

У статті 215 ЦК України зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 227 ЦК України передбачено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Часмтина 1 статті 236 ЦК України визначає момент недійсності правочину. Так, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

У відповідності до вимог статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Беручи до уваги всі вищевикладені обставини, колегія вважає, що укладений 12 жовтня 2013 року договір між ОСОБА_3 та ПП "Грандфінрусурс", є недійсним у відповідності до вимог статті 227 ЦК України з моменту його вчинення, внаслідок чого позивачу в порядку застосування статті 216 ЦК України слід повернути всі сплачені на виконання цього договору платежі в загальній сумі 13 831 грн. 56 коп. шляхом їх стягнення з відповідача.

Таким чином, апеляційна скарга є частково обґрунтованою, у зв"язку з чим у відповідності до вимог пунктів 3,4 частини 1 статті 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в частині відмови в позові про визнання договору недійсним та застосування реституції, в цій частині слід ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Василівського районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати договір № 220163 від 12 жовтня 2013 року, укладений між ОСОБА_3 та Приватним підприємством "Грандфінресурс", недійсним.

Стягнути з Приватного підприємства "Грандфінресурс" (п/р № 7574 в ПАТ "ПУМБ" м. Київ, МФО 334851, ) на користь ОСОБА_3 кошти, перераховані за договором № 220163 від 12 жовтня 2013 року, в розмірі 13 831 ( триндцять тисяч вісімсот тридцять одну ) грн. 56 коп.

Стягнути з Приватного підприємства "Грандфінресурс" (п/р № 7574 в ПАТ "ПУМБ" м. Київ, МФО 334851, ) в дохід держави судовий збір в розмірі 1339 грн. 80 коп..

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: