АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Головуючий у 1 - й інстанції: Плахотнюк К.Г.
22-ц/796/7815/2016 Доповідач - Шиманський В.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Качана В.Я., Кравець В.А.

при секретарі - Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Скляр Марини Сергіївни в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кузьменко Лідія Миколаївна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» про визнання правочинів недійсними,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, у якому просила: визнати недійсною довіреність від 16 липня 2013 року, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузьменко Л.М., згідно якої ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_4 бути її представником з питань передачі в заставу (іпотеку) під власні зобов'язання нежилих приміщень з № 1 по № 4 (групи приміщень № 18) в літері «А» у будинку АДРЕСА_1, загальною площею 40,30 кв. м., застосувати наслідки недійсності правочину в тому числі, вилучити з відповідного реєстру запис про реєстрацію такої довіреності; визнати недійсною довіреність від 26 жовтня 2013 року, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузьменко Л.М., згідно якої ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_4 бути її представником з питань передачі в заставу (іпотеку) під власні зобов'язання нежилих приміщень з № 1 по № 4 (групи приміщень № 18) в літері «А» у будинку АДРЕСА_1, загальною площею 40,30 кв. м., застосувати наслідки недійсності правочину в тому числі, вилучити з відповідного реєстру запис про реєстрацію цієї довіреності.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що з 19 вересня 2011 року вона є одноособовим власником нежилих приміщень з № 1 по № 4 (групи приміщень № 18) літера «А», загальною площею 40,30 кв. м., які знаходяться за адресою АДРЕСА_1.

У липні 2014 року позивачеві стало відомо, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика») та нею було укладено договір іпотеки від 30 липня 2013 року, яким забезпечено виконання її ж кредитних зобов'язань за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_3 та ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» 13 липня 2013 року.

Вказані договори іпотеки та кредиту від імені позивача ОСОБА_3 було укладено ОСОБА_4, який діяв на підставі оспорюваної довіреності, посвідченої 16 липня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузьменко Л.М.

Крім того у позовній заяві ОСОБА_3 посилається на те, що ОСОБА_4 діяв від її імені і по іншій оспорюваній в рамках даної справи довіреності від 26 жовтня 2013 року. Посилань на конкретні дії, що вчинялися ОСОБА_4 від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності від 26 жовтня 2013 року, позовна заява не містить.

ОСОБА_3 зазначає про те, що ніяких повноважень ОСОБА_4 не надавала, а тому вимушена звернутися до суду із вказаним позовом.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 11 червня 2015 року, позов задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.10.2015 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02.04.2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 червня 2015 року скасовано, справу передано на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 30 березня 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсними довіреності: від 16 липня 2013 року та 26 жовтня 2013 року, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузьменко Лідією Миколаївною, зареєстровані в реєстрі за № 641,899, згідно з якими ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_4 бути її представником з питань передачі в заставу (іпотеку) під власні зобов»язання нежилі приміщення з № 1 по № 4 (групи приміщень № 18) в літері «А» у будинку АДРЕСА_1, загальною площею 40,30 кв. м. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даного рішення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача та її представника, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягє до задоволення у зв'язку з наступним.

Відповідно до ст.213,214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Судом встановлено, ОСОБА_3 є власником нежилих приміщень з № 1 по № 4 (групи приміщень № 18) в літері «А» у будинку АДРЕСА_1, що підтверджено договором купівлі-продажу нежилого приміщення від 27.05.2010 року, укладеного між Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві Ради та ОСОБА_3 та договором дарування одним із подружжя на користь другого з подружжя своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя без виділу цієї частки від 19.09.2011 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (том 1 а.с. 13-16,17,19-22).

13 липня 2013 року між ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» в особі заступника директора Бабця І.М. з однієї сторони і з іншої сторони ОСОБА_3, від імені якої діяв ОСОБА_4, було укладено кредитний договір №1807001/000-КСФ/13 та договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за №3045 і накладено заборону відчуження зазначеного в договорі майна, а саме нежитлових приміщень з № 1 по № 4 (групи приміщень № 18) в літері «А» у будинку АДРЕСА_1, зареєстровану в реєстрі за №3046 (а.с.26-30,31-36).

З зазначеного вбачається що ОСОБА_4, укладаючи кредитний договір, діяв від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузьменко Л.М., за реєстровим №641 від 16.07.2013 року.

Згідно довіреності ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_4 бути її представником з питань передачі в заставу (іпотеку) під власні зобов»язання нежилі приміщення приміщення з № 1 по № 4 (групи приміщень № 18) в літері «А» у будинку АДРЕСА_1, загальною площею 40,30 кв.м., на умовах за його розсудом. Для цього надано право - отримати кредитні кошти готівкою, згідно кредитного договору №1807001/000-КСФ/13 від 13.07.2013, та укладеними додатковими угодами, а також угодами які будуть укладені в майбутньому між ТОВ «ФК «Народна позика» та нею, ОСОБА_3

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не видавала ОСОБА_4 оспорювані довіреності, відповідно правочии які відповідач здійснив від її імені вчинені за відсутності волевиявлення позивачки, що підтверджено обґрунтованими доказами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Стаття 237 ЦК України визначає представництво як правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Особливістю відносин представництва є те що вони виникають та існують в інтересах особи, яка добровільно надала іншій особі право вчинити певний перелік дій, які вона заздалегідь схвалює. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки лише для особи, яку він представляє.

Відповідно до ч.1 ст.244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Згідно з ч.3 ст.244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією стороною іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Частинами 1, 3 статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Таким чином зі змісту даних правових норм вбачається, що довіреність є одностороннім правочином.

Частиною 5 статті 202 ЦК України визначено що до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частинами 1,3 статті 215 ЦК України, передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо невстановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до роз'яснень п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 6 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 10.09.2015 року, що набрав законної сили 13.10.2015 року встановлено, що оспорювані позивачем ОСОБА_3 довіреності були отримані ОСОБА_7 з використанням підробленого паспорту ОСОБА_3, шляхом вклеювання в нього фотокартки ОСОБА_7 замість фотокартки ОСОБА_3 та наслідуванням підпису ОСОБА_3 під час оформлення довіреностей у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кузьменко Л.М.

Згідно ч. 4 статті 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов»язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

З письмових пояснень ОСОБА_4 вбачається, що він умисно та протиправно вклеїв фотокартку ОСОБА_7 для оформлення довіреності з метою отримання кредиту (а.с. 69-70, т. 2).

Після виготовлення приватним нотаріусом КузьменкоЛідією Миколаївною довіреностей на ім'я ОСОБА_4 від імені ОСОБА_3 на представництво її інтересів з питань передачі в заставу (іпотеку) під власні зобов'язання нежилі приміщення № 1 по № 4 (групи приміщень № 18) в літері «А» у будинку АДРЕСА_1, загальною площею 40,30 кв.м., ОСОБА_7 підписала довіреності від імені ОСОБА_3 шляхом унаслідування підпису останньої, чим підробила офіційний документ.

Підозрювана ОСОБА_7 під час досудового розслідування повністю визнала свою винуватість у зазначеному вище діянні.

Крім того, з довідки Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 12.08.2014 року вбачається, що в період з 06.07.2013 року по 20.07.2013 року ОСОБА_3 перебувала за кордоном.

Отже, з урахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду 1-ї інстанції про те, що ОСОБА_3 не підписувала спірні довіреності, тобто, заздалегідь не схвалювала та добровільно не надавала ОСОБА_4 права вчинити від її імені будь-які дії.

Згідно з ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Статтею 216 ЦК України передбачена реституція, тобто повернення сторін правочину, який визнано недійсним, у первісний стан.

Відповідно до ч.5 ст.216 ЦК України, вимога про застосування наслідків недійсного чи нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Оскільки довіреності №641 від 16 липня 2013 року, №899 від 26 жовтня 2013 року посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузьменко Лідією Миколаївною є недійсними, то є всі правові підстави для застосування наслідків недійсності правочинів, в тому числі, шляхом вилучення з відповідного реєстру записів про реєстрацію даних довіреностей.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач, з метою неповернення грошових коштів за кредитним договором від 13.07.2013 року, почала перекручувати дійсні обставини справи та оскаржувати в судовому порядку довіреності від 16 липня 2013 року та від 26 жовтня 2013 року, не заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, а частинами 1, 4 ст.60 ЦПК встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, заперечень, крім випадків, установлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянтом не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження даних доводів.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Таким чином, судом першої інстанції задоволено позовні вимоги на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, з дотриманням вимог чинного законодавства, а доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

З огляду на викладене, оскаржене у справі рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення не може бути скасованим з підстав що наведені в апеляційній скарзі

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Скляр Марини Сергіївни в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: