АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Григор'євій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційні скарги ОСОБА_4 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест», третя особа - Публічне акціонерне товариство «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» про стягнення коштів та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест» до ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» про визнання недійсним договору, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2016 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_4 до ТОВ «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-інвест», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ПАТ «АКБ «Капітал» про стягнення коштів відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ТОВ «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-інвест» до ОСОБА_4, ПАТ «АКБ «Капітал» про визнання недійсним договору відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким задовольнити його позовні вимоги про стягнення грошових коштів в сумі 172 223, 24 доларів США.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ТОВ «ПІК «Енерго-Інвест» звернулося з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким зустрічний позов ТОВ «ПІК «Енерго-Інвест» задовольнити та визнати недійсним Договір застави майнових прав №35/2012-Д від 17 жовтня 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «КАПІТАЛ».

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги ОСОБА_4, ТОВ «ПІК «Енерго-Інвест» відхилити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 жовтня 2014 року між ПАТ «АКБ «Капітал» (заставодержатель) та ОСОБА_4 (заставодавець) укладено договір застави майнових прав № 35/2012-Д, за умовами п. 1.1 якого заставою за цим договором забезпечено виконання позичальником зобов'язань, що випливають з кредитного договору № 35/2012 від 21 вересня 2012 року та з усіх додаткових угод до них, які укладені на теперешній час та можуть бути укладені в майбутньому, а також виконання зобов'язань заставодавця з даного договору застави, який укладено в забезпечення кредитного договору. Зокрема, позичальника за кредитним договором: повернути заставодержателю кредит у розмірі 9 200 000 грн. з 21 вересня 2012 року по 19 вересня 2014 року, сплатити заставодержателю процентну ставку за користування кредитом у розмірі визначеному п. 1.1 кредитного договору, сплатити заставодержателю пеню, штраф, комісію (а.с. 14- 20).

Відповідно до п. 2.1, 2.2, 2.4 вказаного договору в забезпечення виконання основного зобов'язання, зазначеного у розділі 1 цього договору, заставодавець передає в заставу заставодержателю майнові права, а саме право вимоги грошових коштів в сумі 318 000,00 доларів США, що знаходяться на вкладному рахунку заставодавця № НОМЕР_1.2313 в Київській філії ПАТ «АКБ «Капітал» за договором строкового банківського вкладу (депозиту) № 3/0/ВФЛ/2313 від 26 лютого 2014 року, який укладено між заставодавцем та заставодержателем. Заставна вартість предмета застави за згодою сторін складає 167 007,13 доларів США. За згодою сторін, у відповідності з приписами п. 2.1 даного договору, банк блокує грошові кошти заставодавця в сумі 167 007,13 доларів США, що знаходяться на зазначеному вкладному рахунку заставодавця.

Пунктом 7.1 договору визначено, що у відповідності до глави 68 ЦК України, Закону України «Про платіжні системи та перекази грошей в Україні», глави 6 Інструкції «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженої постановою Правління НБУ від 21 січня 2004 року № 22, заставодавець доручає заставодержателю на виконання основного зобов'язання, визначеного цим договором, самостійно здійснювати списання коштів з його вкладного рахунку № НОМЕР_1 у сумі, еквівалентній розміру зазначених зобов'язань і витрат заставодержателя (комісії, обов'язкові платежі), пов'язаних з реалізацією іноземної валюти на міжбанківському ринку України, для погашення будь-якої заборгованості заставодавця/позичальників за кредитними договорами та/або цим договором.

Згідно із п. 8.3, 8.5 договору у разі, якщо при зверненні стягнення на предмет застави, грошові кошти у відповідному розмірі знаходяться на вкладному рахунку заставодавця у ПАТ «АКБ «Капітал», задоволення забезпеченої заставою вимоги заставодержателя за основним зобов'язанням (кредитними договорами та/або даним договором) здійснюється в порядку ст. 32 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» шляхом відступлення заставодавцем заставодержателю відповідного права, що становить предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється заставодержателем наступними способами: в позасудовому порядку шляхом уступки права вимоги, що випливає із заставленого права відповідно до застереження про задоволення вимог, передбаченого п. 8.6 цього договору; на підставі рішення суду; в позасудовому порядку відповідно ст.ст. 26-28, 32 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Як встановлено у п. 8.6 договору звернення стягнення на майнові права в позасудовому порядку та реалізація майнових прав, що складають предмет застави за цим договором, здійснюється шляхом відступлення заставодержателю майнових прав за цим договором. Даний пункт цього договору є застереженням про задоволення вимог заставодержателя і визнається сторонами та діючим законодавством як договір про відступлення права вимоги, що належить заставодавцю за договором строкового банківського вкладу (депозиту) № 3/0/ВФЛ/2313 від 26 лютого 2014 року. Подібне застереження не потребує укладення та підписання між сторонами окремого договору про відступлення права вимоги. Договір про відступлення права вимоги набуває чинності у разі невиконання зобов'язань за кредитними договорами та з переходом до заставодержателя з цього моменту права власності на майнові права за договором строкового банківського вкладу з набуттям усіх прав, що пов'язані з розпорядженням цим рахунком та наявних на ньому коштів в межах обсягу основного зобов'язання.

У п. 8.10, 8.11 договору сторони визначили, що майнові права, які є предметом застави вважаються відступленими заставодавцем та такими, що перейшли у власність до заставодержателя, якщо після закінчення 30-ти днів з моменту реєстрації відомостей про звернення стягнення у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та відправлення повідомлення заставодавцю згідно приписів п. 8.8 даного договору, заставодавцем не виконані належним чином та в повному обсязі зобов'язання, що випливають з кредитних договорів та/або даного договору.

Згідно меморіальних ордерів № 34-3 та 34-4 від 20 жовтня 2014 року здійснено перерахування коштів у сумі 167 007,13 доларів США (2162946,08 грн.) із зазначенням призначення платежу: договірне списання заборгованості за кредитом ТОВ «ПІК «Енерго-Інвест» відповідно до кредитного договору № 35/2012 від 21 вересня 2014 року та застави майнових прав № 35/2012-Д від 17 жовтня 2014 року (т. 1 а.с. 27, 28).

Матеріалами справи підтверджується, що 21 вересня 2012 року між ПАТ «АКБ «Капітал» та ТОВ «ПІК «Енерго-Інвест» укладено кредитний договір № 35/2012, за умовами якого банк надає позичальнику кредит в сумі 6 000 000,00 грн. на поповнення оборотних засобів з виплатою процентної ставки за користування грошовими коштами відповідно до п. 1.3 цього договору. Строк надання кредиту встановлено з 21 вересня 2012 року по 20 вересня 2013 року. За користування кредитом позичальник сплачує банку процентну ставку, яка на момент укладення цього договору визначена у розмірі 25 % річних.

Відповідно до п. 2.1 цього договору в забезпечення зобов'язань за договором банком прийнято договір застави майнових прав № 35/2012 від 21 вересня 2012 року (т. 1 а.с. 50-53).

Додатковими угодами № 1 та № 2 від 31 січня 2013 року та 20 вересня 2013 року сторонами указаного кредитного договору внесено до нього зміни, за якими банк надає позичальнику кредит в сумі 9200 000,00 грн., у забезпечення зобов'язань за договором банком прийнято договір застави майнових прав № 35/2012-з від 21 вересня 2012 року, договір застави № 35/2012-з2 від 27 вересня 2012 року, договір іпотеки № 35/2012-И від 31 січня 2013 року. Строк надання кредиту з 21 вересня 2012 року по 19 вересня 2014 року. Визначено графік погашення заборгованості (до 01 вересня 2014 року сума заборгованості має складати не більше 4 600 000,00 грн. та станом на 19 вересня 2014 року - не більше 0 грн.) (т. 1 а.с. 54-56).

Крім того, відповідачем за первісним позовом 01 серпня 2012 року укладено з ПАТ «АКБ «Капітал» договір банківського вкладу № 0023, за умовами якого вкладник передає, а банк приймає на депозитний рахунок грошові кошти у сумі 2 000 000 грн. з правом подальшого збільшення суми кредиту (т. 1 а.с. 67-69).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги первісного позову задоволенню не підлягають, оскільки відсутні підстави для покладення на відповідача за первісним позовом обов'язку відшкодувати сплачену позивачем за заявленою у цьому позові сумою коштів за відсутності обґрунтовання розміру заборгованості відповідача та документального підтвердження її існування та співставлення встановленої суми із розміром сплаченої позивачем суми.

Згідно із платіжним дорученням № 1 від 22 липня 2013 року товариством перераховано ПАТ «АКБ «Капітал» 7 200 000 грн. із призначенням платежу: оплата згідно із договором поруки № 35/2012-пор від 05 червня 2013 року без ПДВ (т. 1 а.с. 82).

Як вбачається з листа ТОВ «ПІК «Енерго-Інвест» від 22 липня 2013 року (вих. № 550-2), товариством повідомлено банк про те, що у зазначеному платіжному дорученні правильним слід вважати призначення платежу: «Оплата за кредитним договором № 35/2012 від 21 вересня 2012 року без ПДВ».

Розглянувши цей лист, ПАТ «АКБ «Капітал» у відповіді № 4/3301 від 17 грудня 2013 року повідомило товариство про згоду на зміну платежу в платіжному дорученні № 1 від 22 липня 2013 року та зазначено про те, що вважатиме сплату ТОВ «ПІК «Енерго-Інвест» 7200000 грн. в рахунок погашення боргу за кредитним договором № 35/2012 від 21 вересня 2012 року.

Також у цьому листі банком повідомлено про те, що з урахуванням сплати 7200000 грн. загальний розмір заборгованості за кредитним договором № 35/2012 від 21 вересня 2012 року складає 2194992,61 грн. (т. 1 а.с. 85, 86).

У подальшому 03 липня 2014 року ТОВ «ПІК «Енерго-Інвест» платіжним дорученням № 318 від 03 липня 2014 року перераховано ПАТ «АКБ «Капітал» 3200000 грн. із призначенням платежу: погашення кредиту згідно із кредитним договором № 35/2012 від 21 вересня 2012 року без ПДВ (т. 1 а.с. 87).

Щодо заявленого ТОВ «ПІК «Енерго-Інвест» зустрічного позову, то суд зазначив, що підстави для його задоволення відсутні, посилаючись на ст. 572, 576 , 583 ЦК України.

В апеляційних скаргах відповідачі висловлюють свою незгоду з рішенням суду першої інстанції при цьому припускаються тлумаченню чинного законодавства на власний розсуд та висловлюють свою думку з приводу незгоди з оцінкою доказів, тоді як оцінка доказів є виключним правом суду та їх переоцінка є неприпустимою, що передбачено ст. 212 ЦПК. В обгрунтування своїх вимог та доводів апеляційних скарг апелянтами не надано жодного доказу, що спростовують висновки суду першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування , не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень , крім випадків , встановлених статтею 61 цього Кодексу .

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Враховуючи відсутність оригіналів документів, що підтверджують наявність між сторонами певних правових відносин та порушення прав позивача, суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову.

Так, в матеріалах справи відсутні жодні належні та допустимі докази наявності у ТОВ «ПІК «Енерго-Інвест» заборгованості перед ПАТ «АКБ «Капітал» за кредитним договором № 35/2012 від 21 вересня 2012 року, а наявні лише документи із посиланням на наявний на дату укладеного між ОСОБА_4 та банком договору застави нічим не підтвердженого розміру заборгованості у сумі 6 000 000,00 грн. за тілом кредиту та 942 008,81 грн. за нарахованими процентами.

Судом першої інстанції при розгляді справи в ухвалі від 01 квітня 2016 року наголошувалося на необхідності надання та витребовувалися завірені належним чином копії документів, що підтверджують наявність заборгованості ТОВ «ПІК «Енерго-Інвест» перед ПАТ «АКБ «Капітал» за кредитним договором № 35/2012 від 21 вересня 2012 року станом на момент укладення спірного договору застави майнових прав (т. 1 а.с. 143-144).

Натомість жодних документів про наявність указаної заборгованості ні ОСОБА_4, ні ПАТ «АКБ «Капітал» не надали, як і не надали документального підтвердження наявної заборгованості на дату укладення договору застави та списання коштів із вкладного рахунка ОСОБА_4, обґрунтованого розміру такої заборгованості із посиланням на відповідні банківські документи, що регулюють порядок отримання, перерахування і зарахування коштів за кредитним договором.

Таким чином, висновки суду першої інстанції ґрунтуються на вимогах ч. 4 ст. 60 ЦПК України - доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, оскільки позивачем не підтверджено наданими доказами факту наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором та не надано її документально підтвердженого розміру.

Наданий банком розрахунок не може бути прийнятий судом як єдиний доказ наявності у відповідача за первісним позовом заборгованості перед банком, оскільки розрахунок є лише арифметичним підрахунком усіх складових заборгованості і повинен бути підтверджений відповідними документами проведених між сторонами розрахунків.

Що стосується заявленого ТОВ «ПІК «Енерго-Інвест» зустрічного позову, то підстави для його задоволення також відсутні, оскільки відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно із ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Предметом застави може бути майно, яке заставодавець набуде після виникнення застави (майбутній урожай, приплід худоби тощо) . Права заставодержателя (право застави) на річ, яка є предметом застави, поширюються на її приналежності, якщо інше не встановлено договором. Право застави поширюється на плоди, продукцію та доходи, одержані від використання заставленого майна, у випадках, встановлених договором.

При цьому ст. 583 ЦК України визначено, що заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). Заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.

Таким чином, доводи позивача про недійсність договору застави майнових прав № 35/2012-Д від 17 жовтня 2014 року, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ «АКБ «Капітал», у зв'язку із тим, що позичальник за кредитним договором не покладав виконання своїх обов'язків на інших осіб, в тому числі на ОСОБА_4, а також не погоджував ні з ПАТ «АКБ «Капітал», ні з ОСОБА_4 можливості виконання останнім зобов'язань за кредитним договором замість позичальника на користь банку, тобто позивач за зустрічним позовом не надавав своєї згоди на укладення договору застави, суперечать приписам ст. 583 ЦК України і не можуть бути підставою для визнання указаного договору недійсним.

Згідно ст.. 546 ЦК України застава є одним із видів забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Главою 48 ЦК України, яка встановлює правила та умови виконання зобов'язання, в ст. 527, 528 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом , не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.213, 2114 ЦПК, правові підстави для його зміни або скасування, визначені ст.. 309 ЦПК відсутні, а тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: