Справа № 739/123/16-ц
Провадження № 2/739/60/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2016 р. м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря Лукаш Н.Я.,

позивачки ОСОБА_1,

представника позивачки ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивачка) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі відповідачка) про стягнення заборгованості за договором позики з урахуванням індексу інфляції за вересень-грудень 2015 року у розмірі 94 048 грн. 00 коп. У судовому засіданні свої позовні вимоги уточнила та просила стягнути заборгованість за договором позики без врахування суми коштів, повернутих відповідачкою, тобто у розмірі 91 315 грн. 41 коп.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 04 серпня 2015 року відповідачка позичила у неї 95 000 грн. в борг зі строком повернення позики до 19 серпня 2015 року, про що видала боргову розписку. У визначений строк борг повернуто було лише частково у сумі 4 316 грн. Оскільки строк повернення боргу настав, але заборгованість не була повернута, просить стягнути суму даної заборгованість з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення, за період з вересня по грудень 2015 року.

У судовому засіданні позивачка позов, з урахування його уточнення, підтримала повністю та просила задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві, при цьому пояснила, що відповідачка отримала від неї позику в розмірі 95 000 грн. про що склала розписку. Жодного тиску на неї не чинилося, при написанні розписки були присутні свідки, зазначені в розписці. Необхідність в коштах відповідачка пояснювала бажанням придбати житло та меблі. На час отримання позики відповідачка працювала в її магазині продавцем.

Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що до 16 вересня 2015 року вона дійсно працювала в магазині позивачки продавцем. 04 серпня 2015 року вона написала розписку про отримання від позивачки в борг коштів у сумі 95 тис. грн. із зобовязанням повернути кошти до 19 серпня 2015 року, однак коштів, зазначених у розписці, не отримувала. Вказана у розписці сума є нестачею, яку було виявлено в магазинів під час переобліку, оскільки вона, як продавець, надавала людям товари з магазину в борг. Розписка була написана під тиском позивачки, яка словесно їй погрожувала. 16 вересня 2015 року вона звільнилася. Після надання розписки вона особисто повертала частину коштів позивачці, які отримувала від громадян, що брали товари в борг, про це розписувалася на звороті вказаної боргової розписки. Інша частина повернутих коштів є коштами, які громадяни, що брали в борг товари, передавали через іншого продавця, про що цей продавець також розписувала на звороті боргової розписки. При цьому зазначила, що даний продавець після виявлення нестачі також писала таку ж розписку про отримання коштів в борг. З приводу тиску щодо написання розписки вона звернулася до правоохоронних органів після надходження даного позову до суду оскільки хотіла таким чином отримати докази на спростування заявленого позову. Раніше з цього приводу до правоохоронних органів не зверталася. За результатами розгляду правоохоронними органами її звернення факт тиску на неї з боку позивачки підтвердження не знайшов. Ознайомившись в судовому засіданні з розпискою від 04 серпня 2015 року підтвердила, що це саме така розписка, яку вона надала позивачці і на її звороті є її підписи про повернення частини боргу. Також зазначила, що в неї зберігається ще одна розписка, написана нею 04 серпня 2015 року про отримання від позивачки в борг 45 483 грн., яка теж була написана на вимогу позивачки, що, на думку відповідачки, спростовує доводи позивачки про надання позики.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 дала показання про те, що вона працює продавцем в магазині позивачки, а відповідачка є її колишньою колегою, яка також працювала продавцем. Їй не відомо чи укладала відповідача з позивачкою договір позики та чи отримувала відповідачка в борг 95 000 грн. Особисто вона ніяких розписок про отримання в борг коштів позивачці не писала. Однак відповідачка кілька разів приносила їй кошти для позивачки, але за що саме вона не знає. Після передачі коштів позивачці вона розписувалася на звороті боргової розписки, при цьому сама вона жодних розписок про отримання позики не складала і позивачці таких розписок не надавала.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 дав показання про те, що він є чоловіком позивачки. З відповідачкою він знайомий, оскільки та працювала продавцем в магазині його дружини. В його присутності відповідачка в приміщенні магазину дійсно отримувала від позивачки грошові кошти в сумі 95 000 грн. в якості позики після чого написала боргову розписку. Вказані кошти були повернуті відповідачкою лише частково. При написанні розписки також був присутній ще один свідок ОСОБА_6 Жодного тиску на відповідачку ніхто не чинив. Щодо другої розписки, на яку посилається відповідачка, то йому не відомо коли і де вона була написана, при написанні розписки на суму 95 000 грн. він надавав свій паспорт тому його паспортні дані були відомі відповідачці.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 дала показання про те, що на даний час вона є пенсіонером. 04 серпня 2015 року вона допомагала позивачці провести ревізію в її магазині в с. Воробївка Новгород-Сіверського району в ході якої було виявлено нестачу товарів. Також того дня відповідачка в її присутності написала позивачці розписку про отримання в борг грошових коштів. При передачі коштів відповідачці вона присутня не була, чи передавалися такі кошти їй не відомо і ні підтвердити, ні спростувати цього вона не може. Розписка ж про отримання позики була написана відповідачкою не у звязку з ревізією і без будь-якого тиску на неї з боку інших осіб. Ознайомившись з розпискою відповідачки про отримання в борг коштів у сумі 95 000 грн. заявила, що це саме та розписка, яка була написана в її присутності.

Заслухавши пояснення позивачки, відповідачки, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, між позивачкою та відповідачкою 04 серпня 2015 року було укладено договір позики, відповідно до якого позивачка надала відповідачці позику у розмірі 95 000 грн. 00 коп., що підтверджується розпискою відповідачки (а.с. 10). Відповідно до розписки відповідачка зобовязалася повернути позивачці вказану суму грошових коштів до 19 серпня 2015 року.

Статтею 202 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Саме такий висновок Верховного Суду України містяться у його постановах №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року і №6-1967цс15 від 11 листопада 2015 року і має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні відповідних норм права.

Під час судового розгляду зясовано, що відповідачка написала і передала позивачці розписку про отримання позики у сумі 95 000 грн. із зобовязання повернути позику у стром до 19 серпня 2015 року. Вказана розписка була написана в присутності свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6, які заперечили будь-який тиск на відповідачку щодо її написання тим самим спростувавши пояснення відповідачки про наявність такого тиску та погроз. Сама відповідачка визнала що безпосередньо після написання розписки до правоохоронних органів з приводу тиску та погроз не зверталася, а звернулася лише після того, як проти неї було подано даний позов з метою здобуття доказів для заперечення проти позову. З пояснень позивачки та свідка ОСОБА_7 вбачається, що перед написанням розписки відповідачці позивачкою було передано в якості позики 95 000 грн.

Зі змісту записів на звороті розписки, пояснень позивачки та показань свідка ОСОБА_4 вбачається, що відповідачка як особисто, так і через вказаного свідка передавала позивачці кошти на виконання умов укладеного договору з метою повернення позики, зокрема 13 серпня 2015 року повернула 2 717 грн. 00 коп., 14 вересня 2015 року повернула 1 000 грн., 16 вересня 2015 року повернула 202 грн. 34 коп., 19 вересня 2015 року повернула 397 грн. 00 коп. та 19 січня 2016 року повернула 2 733 грн. 00 коп., це в свою чергу свідчить про фактичне визнання договору позики і намагання відповідачки виконувати його умови. При цьому пояснення відповідачки про те, що через свідку ОСОБА_4 кошти передавали громадяни, які брали в борг товари з магазину, свого підтвердження не знайшли, оскільки вказаний свідок вказала, що кошти їй передавала саме відповідачка.

Також не знайшли свого підтвердження доводи відповідачки про те, що написання розписки про отримання позики повязане з виявленою в магазині позивачки нестачею товарів, а також що таку ж розписку писала продавець ОСОБА_4, оскільки остання своїми показаннями написання нею розписки про позику коштів у позивачки заперечила, а свідок ОСОБА_6 вказала, що хоча відповідачка й писала розписку про отримання позики в день проведення ревізії, однак це не було повязано з її результатами.

Факт наявності у відповідачки написаної нею ж самою розписки про тримання від позивачки в якості позики 45 483 грн. 00 коп., яка теж була досліджена в ході судового розгляду, жодним чином не спростовує позовних вимог та достовірності розписки відповідачки про отримання позики у розмірі 95 000 грн. 00 коп.

Також суд враховує, що згідно статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У ході судового розгляду встановлено, що відповідачка укладений між нею та позивачкою договір позики не оспорювала, хоча мала таку можливість шляхом подання позову про визнання вказаного правочину недійсним з підстав, передбачених статтею 231 ЦК України.

Отже, договір позики, укладений між позивачкою та відповідачкою є правомірним і підлягає виконанню.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку встановлені договором. При цьому, згідно з частиною третьою статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Як вбачається, у визначений в розписці строк відповідачка позику позивачці повністю не повернула, на час розгляду справи нею повернуто лише 7 049 грн. 34 коп. (2 717 грн. 00 коп. + 1 000 грн. 00 коп. + 202 грн. 34 коп. + 397 грн. 00 коп. + 2 733 грн. 00 коп.). Це в свою чергу свідчить про порушення відповідачкою договору позики.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини другої статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що в ході судового розгляду встановлено факт прострочення відповідачкою виконання свого грошового зобовязання за договором позики, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачки на користь позивачки заборгованості за договором позики у розмірі 87 950 грн. 66 коп. (95 000 грн. 00 коп. 7 049 грн. 34 коп.). Відповідно в цій частині позов підлягає задоволенню.

Стосовно позовних вимог про стягнення за період з вересня по грудень 2015 року індексу інфляції за весь час прострочення, що передбачено частиною другою статті 625 ЦК України, суд враховує індекс інфляції в Україні за вересень грудень 2015 року, який становив у вересні 102,3%, у жовтні 98,7%, у листопаді 102,0% та у грудні 100,7%, суму заборгованості за договором станом на 01 вересня 2015 року - 92 283 грн. 00 коп. та на 01 січня 2016 року - 87 950 грн. 66 коп., а також суму погашеної заборгованості за вересень 2015 року яка становила 1 599 грн. 34 коп.

Отже, з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню інфляційні втрати за прострочення грошового зобовязання за вересень 2015 року в розмірі 2 122 грн. 51 коп. (92 283 грн. 00 коп. х 102,3%), а також за період з жовтня по грудень 2015 року включено у розмірі 1 242 грн. 24 коп. (92 283 грн. 00 коп. 1 599 грн. 34 коп.) х 98,7 х 102,0% х 100,7%).

Оскільки загальна сума заборгованості відповідачки перед позивачкою за договором позики від 04 серпня 2015 року, з урахування індексу інфляції протягом вересня грудня 2015 року, становить 91 315 грн. 41 коп. (87 950 грн. 66 коп. + 2 122 грн. 51 коп. + 1 242 грн. 24 коп.), суд приходить до висновку, що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати на сплату судового збору у розмірі 913 грн. 41 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 202, 204, 207, 526, 530, 536, 610, 611, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, статтями 2, 10, 11, 60, 80, 88, 209, 212-215, 224-226, 294, Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики, укладеним 04 серпня 2015 року у розмірі 91 315 (девяносто одна тисяча триста пятнадцять) гривень 41 копійка.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 в якості відшкодування судових витрат 913 (девятсот тринадцять) гривень 15 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Чепурко

Повний текст рішення складено 25 березня 2016 року.