Справа № 201/1487/16-ц
Провадження № 2/201/1162/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі Кірієнко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

02.02.2016р. МТСБУ звернулось до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1, в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі понесених витрат в сумі 12 453грн.80коп. (а.с. № 3 5).

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач, з урахуванням додаткових пояснень від 07.06.2016р., посилався на те, що 13.01.2013р. о 19 год. 20 хв. ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1, в м. Києві на нерегульованому перехресті бульвар Перова - вул. Стальського, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним, виїхав на вказане перехрестя на забороняючий червоний сигнал світлофора, де здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів, та заподіяння матеріальних збитків. Вина ОСОБА_1 у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.02.2013р. у справі №755/1112/13-п. На дату скоєння цієї пригоди водій ОСОБА_1 не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В результаті зазначеного ДТП був пошкоджений автомобіль НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПрАТ «СК «Лафорд» на підставі полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/7811014, терміном дії від 09.08.2012р. по 08.08.201Зр. Розмір завданих збитків, згідно звіту ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт» від 23.01.2013р., складеного оцінювачем ОСОБА_3 завданих власнику автомобіля НОМЕР_2, внаслідок ДТП становить 11 893грн. 36коп. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до МТСБУ з відповідною заявою, в якій просив перерахувати страхове відшкодування на рахунок TOB «ВВ АВТОГРУП», яке зобовязалося відремонтувати пошкоджений автомобіль. Розглянувши заяву ОСОБА_2, дирекцією МТСБУ було прийнято рішення (Наказ №930 від 28.03.2013р.) про виплату ОСОБА_2, грошових коштів в сумі 11 893грн.36коп., як відшкодування шкоди завданої в результаті ДТП. У звязку з настанням події, передбаченої п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ 29.03.2013р. здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 11 893грн.36коп., що підтверджується платіжним дорученням №1/19841 від 29.03.2013р. Крім того, МТСБУ було сплачено послуги аварійного комісару за огляд пошкодженого автомобіля та визначення розміру завданої шкоди у розмірі 560 грн.44коп., що підтверджується платіжним дорученням №1599 від 11.04.2013р. та актом виконаних робіт від 21.03.2013р. Таким чином, МТСБУ виконало покладений на нього Законом обовязок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Статтею 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. За таких обставин, відповідно до ст. 1191 ЦК України та п. 38.2 ст. 38 Закону та зважаючи на те, що постанова суду в адміністративній справі, за якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні ДТП, набрала законної сили і на підставі даного рішення потерпілому відшкодована матеріальна шкода, у МТСБУ виникло право зворотної вимоги саме до ОСОБА_1 в розмірі понесених витрат, що складає 12 453,80 грн. (11 893,36 грн. + 560,44 грн.), оскільки дана особа на момент ДТП не мала договору обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

07.06.2016р. до суду надійшли додаткові пояснення від представника позивача ОСОБА_4 (довіреність № 166 від 28.12.2015р. а.с. № 6), згідно яких остання посилалася на те, що обставини ДТП не підлягають доказуванню, оскільки встановлені постановою суду, з якого вбачається, що саме ОСОБА_1 виїхав на перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, де здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2 Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Також представник позивача зазначила, що страховою компанією не пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, оскільки страхове відшкодування було виплачено потерпілій особі 29.03.2013р., а позов зареєстровано судом 02.02.2016р., тобто в межах трирічного строку позовної давності. Окрім цього, в поданих до суду додаткових поясненнях представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити згідно обґрунтування, викладеного в позові та додаткових пояснень, а також доказів, наявних в матеріалах справи. Справу просила розглянути за її відсутності, на фіксуванні судового процесу технічними засобами не наполягала (а.с. № 58 76).

05.04.2016р. представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 (довіреність від 04.04.2016р. а.с. № 44) було надано суду письмові заперечення на позов, відповідно до яких сторона відповідача вважає позовні вимоги МТСБУ незаконними та необґрунтованими, а отже такими, що не підлягають задоволенню. Так, позивач просить стягнути грошові кошти в порядку регресу на підставі ст. 1191 ЦК України. Проте, як вважає представник відповідача, в даному випадку регресні зобовязання не виникають, а існує перехід права вимоги від потерпілого до страхової компанії, тобто суброгація. При суброгації нового зобовязання із відшкодування збитків не виникає відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого. При застосуванні суброгації у сфері страхування у деліктних зобовязаннях, застосовується ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, відповідно, строк позовної давності починає спливати з моменту заподіяння шкоди (наприклад, з моменту ДТП, внаслідок якої було заподіяно шкоду). ДТП сталася 13.01.2013р. Таким чином, позивач прострочив строк для подачі позовної заяви до суду. Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 скоїв ДТП навмисно або в стані алкогольного чи наркотичного спяніння. Більш того, ОСОБА_1 своєї вини у скоєнні адміністративного правопорушення не визнавав, що підтверджується постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.02.2013р. Так, згідно постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 10.06.2013р., адміністративну справу №755/1112/13-п відносно ОСОБА_1 було закрито у звязку із закінченням строку накладання адміністративного правопорушення. Вина ОСОБА_1 даною постановою не встановлена (а.с. № 40 42).

Також, 05.04.2016р. представник відповідача подала до суду заяву, в якій позовні вимоги не визнала в повному обсязі та просила суд в їх задоволенні відмовити. Обставини, викладені в запереченні підтримала. Справу просила розглянути за її відсутності та без фіксування судового процесу технічними засобами (а.с. № 45).

15.06.2016р. представники позивача та відповідача в судове засідання не з,явилися, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою та поштовими повідомленнями з відміткою про вручення, наявними в матеріалах справи (а.с. № 55 57).

Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, враховуючи наявність заяв сторін про можливість розгляду справи за їх відсутності, з урахуванням їх правових позицій, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів, за відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у їх сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що в задоволені позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 13.01.2013р. о 19 год. 20 хв. ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1, в м. Києві на нерегульованому перехресті бульвар Перова - вул. Стальського, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним, виїхав на вказане перехрестя на забороняючий червоний сигнал світлофора, де здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів, та заподіяння матеріальних збитків.

10.06.2013р. постановою Дніпровського районного суду м. Києва було закрито провадження по справі №755/1112/13-п про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП у звязку із закінченням строку накладання адміністративного стягнення (а.с. № 76).

На дату скоєння цієї пригоди водій ОСОБА_1 не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

В результаті зазначеного ДТП був пошкоджений автомобіль НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПрАТ «СК «Лафорд» на підставі полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/7811014, терміном дії від 09.08.2012р. по 08.08.201Зр. (а.с. № 13).

Розмір завданих збитків, згідно звіту ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт» від 23.01.2013р., складеного оцінювачем ОСОБА_3 завданих власнику автомобіля НОМЕР_2, внаслідок ДТП становить 11 893грн. 36коп.(а.с. № 18 24).

Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі.

Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до МТСБУ з відповідною заявою, в якій просив перерахувати страхове відшкодування на рахунок TOB «ВВ АВТОГРУП», яке зобовязалося відремонтувати пошкоджений автомобіль (а.с.№ 14).

Розглянувши заяву ОСОБА_2, дирекцією МТСБУ було прийнято рішення (Наказ №930 від 28.03.2013р.) про виплату ОСОБА_2, грошових коштів в сумі 11 893 грн.36коп., як відшкодування шкоди завданої в результаті ДТП (а.с. № 27).

У звязку з настанням події, передбаченої п.п. а п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ 29.03.2013р. здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 11 893грн.36коп., що підтверджується платіжним дорученням №1/19841 від 29.03.2013р. (а.с. № 28).

Крім того, МТСБУ було сплачено послуги аварійного комісару за огляд пошкодженого автомобіля та визначення розміру завданої шкоди у розмірі 560грн. 44коп., що підтверджується платіжним дорученням №1599 від 11.04.2013р. та актом виконаних робіт від 21.03.2013р. (а.с. № 29).

Відповідно до п. «а» ч. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов'язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Така оцінка проводиться в порядку, передбаченому «Методикою товарознавчою експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», затвердженою наказом МЮУ, ФДМ України від 24.11.2003р. №142/5/2092.

Тому, для вирішення питання щодо розміру фактично заподіяної позивачу внаслідок ДТП матеріальної шкоди, суд приймає до уваги Звіт ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт», складеного оцінювачем ОСОБА_3 від 23.01.2013р., проведений у відповідності до чинного законодавства (а.с. № 18 - 24).

Письмова пропозиція позивача, направлена листом від 18.01.2013р. (а.с. № 17) щодо вирішення справи в добровільному порядку відповідачем залишені без реагування.

Згідно ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю застрахованого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Згідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів« при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі, володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Як вказує ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування», страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток в повному обсязі.

Відповідно п. 1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Оскільки МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 11 893грн. 36коп. за водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і не мав договору обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивач, відповідно до ст.ст. 1166, 1188, 1191 ЦК України, отримав право регресної вимоги, у зв'язку з чим і звернувся до суду з даним позовом.

При вирішенні даної справи, судом була надана критична правова оцінка запереченням відповідача на заявлені позовні вимоги.

Так, відповідач обгрунтовуючи свої заперечення на позов, посилається на те, що постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.02.2013р. у справі №755/1112/13-п не встановлено вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

10.06.2013р. постановою Дніпровського районного суду м. Києва було закрито провадження по справі №755/1112/13-п про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП у звязку із закінченням строку накладання адміністративного стягнення.

Статтею 247 КУпАП визначено підстави, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення. Так, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення; недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; скасування акту, який встановлює адміністративну відповідальність; закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП; наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; смерті особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Отже, підстава закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно відповідача не є реабілітуючою та не може бути визнана судом, як доказ відсутності протиправності в діях відповідача.

Також суд не погоджується з твердженням сторони відповідача про відсутність регресних зобовязань за спірними правовідносинами та наявності переходу права вимоги від потерпілого до страхової компанії, тобто суброгація, оскільки остання має місце лише при договірних правовідносинах страхової компанії та відповідача, чого в даному випадку не було. А отже, заявлена представником відповідача вимога про застосування строків позовної давності до позовних вимог страхової компанії не підлягає задоволенню через те, що позивачем не було пропущено трирічний строк звернення до суду з даним позовом з моменту здійснення ним страхового відшкодування.

Крім того, ОСОБА_1 не було оскаржено рішення позивача про виплату страхового відшкодування ОСОБА_2, а отже відповідач фактично визнав факт своєї протиправної поведінки відносно останнього.

Таким чином, МТСБУ виконало покладений на нього Законом обовязок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Статтею 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. За таких обставин, відповідно до ст. 1191 ЦК України та п. 38.2 ст. 38 Закону у МТСБУ виникло право зворотної вимоги саме до ОСОБА_1 в розмірі понесених витрат, що складає 12 453 грн. 80коп. (11 893,36 грн. + 560,44 грн.), оскільки дана особа на момент ДТП не мала договору обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог МТСБУ до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування.

Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, понесені останнім при зверненні до суду судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378 грн., сплата якого підтверджується платіжним дорученням № 40769 від 05.01.2016р.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6. 22, 29, 35, 38, 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 261, 267, 993, 1187, 1188, 1191 ЦК України, ст. ст. 8, 10, 11, 57- 60, 74 - 76, 88, 169, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України в порядку регресу витрати на відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП, повязані із виплатою страхового відшкодування в сумі 11 893 грн.36коп., витрати по оплаті послуг аварійного комісару у розмірі 560грн.44коп., а всього 12 453 грн. 80коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 378 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Н.В.Ткаченко