Справа № 353/520/16-ц
Провадження № 4-с/353/4/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 року м.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Луковкіна У.Ю.

cекретаря Бойко В.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тлумачі скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тисменицького районного управління юстиції Івано-Франківської області, скасування Постанови про відкриття виконавчого провадження та Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, вимоги якої уточнив, на неправомірні дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тисменицького районного управління юстиції Івано-Франківської області (ВДВС Тисменицького РУЮ) ОСОБА_2, та про скасування Постанов старшого державного виконавця ВДВС Тисменицького РУЮ ОСОБА_2: про відкриття виконавчого провадження № 50983571 від 29.04.2016 року та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.05.2016 року. Свої вимоги мотивує тим, що постанову про відкриття виконавчого провадження отримав з порушенням строків, передбачених Закону України «Про виконавче провадження», в ній не встановлено строку на добровільне виконання рішення суду, а тому він був позбавлений права на її оскарження та добровільне виконання рішення суду, що в свою чергу порушує його майнові права, оскільки в такому випадку він буде змушений сплатити виконавчий збір. Крім того, вважає, що підстав для повторного відкриття виконавчого провадження не має, оскільки державним виконавцем відрито виконавче провадження після спливу строку, визначеного для цього. Дії державного виконавця ВДВС Тисменицького РУЮ щодо накладення арешту на усе майно та оголошення заборони на його відчуження, а також відповідну постанову від 05.05.2016 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження також вважає неправомірними, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження від 29.04.2016 р. йому у встановленому порядку не надсилалась, строк для добровільного виконання рішення суду в цій постанові не було встановлено, державним виконавцем безпідставно, без перевірки, зроблений висновок про невжиття боржником заходів для самостійного виконання виконавчого документу.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не зявився, подав клопотання про розгляд заяви без його участі. Також просив поновити йому процесуальний строк на подання відповідної скарги, оскільки причиною невчасного подання скарги було те, що постанову про відкриття виконавчого провадження від 29.04.2016 р. він отримав тільки 06.06.2016 р.

Представник ВДВС Тлумацького РУЮ в судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. На електронну адресу суду направив заперечення на скаргу, в якому просив в її задоволенні відмовити. Вважає, що ОСОБА_1 мав можливість виконати рішення суду в добровільному порядку під час першого предявлення виконавчого листа до ВДВС. Щодо винесення Постанови про арешт боржника послався на те, що клопотання про накладення арешту було заявлене стягувачем для забезпечення стягнення коштів за виконавчим документом, а отже дії державного виконавця були правомірними.

Представник стягувача ПАТ «Універсал Банк» у судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив, хоча про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений.

Оскільки неявка заявника, представника стягувача та представника ВДВС в судове засідання не є перешкодою для вирішення даного питання, суд в порядку, визначеному ст. 386 ЦПК України вважає за можливе розглянути скаргу за їх відсутністю.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає що подання підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 385 ЦПК України встановлено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно з розясненнями п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» відповідно до статті 385 ЦПК скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

При вирішенні питання про те, чи дотриманий заявником строк оскарження дій державного виконавця, а якщо не дотриманий, то які підстави можна вважати поважними для поновлення цього строку, необхідно враховувати прецедентну практику Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 листопада 2010 року у справі "Мушта проти України" зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

В матеріалах даної справи відсутні та ВДВС Тисменицького РУЮ не подані докази про отримання ОСОБА_1 оскаржуваних постанов про відкриття виконавчого провадження від 29.04.2016 р. та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.05.2016 р. у виконавчому провадженні № 50983571 у інші строки, ніж зазначено скаржником. Копії вказаних постанов були отримані ОСОБА_1 лише 06.06.2016 року, а скарга була здана на відділення поштового звязку 15.06.2016 року, що підтверджується штампом на конверті та інформацією про відстеження пересилання поштових відправлень з сайту УДППЗ «Укрпошта».

За таких обставин, виходячи з положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 55 Конституції України, суд вважає, що строк для подання скарги заявником ОСОБА_1 пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Частиною 4 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до змісту ч. 1 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Судом встановлено, що Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 03.03.2011 р. з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» в солідарному порядку стягнуто заборгованість в сумі 221465,87 грн. (а.с. 33). На виконання зазначеного рішення суду було видано виконавчий лист № 2-79/2011 від 15.03.2011 р. (а.с. 34).

26.04.2016 року у ВДВС Тисменицького РУЮ зареєстрована заява ПАТ «Універсал Банк» про повторне відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-79/2011 від 15.03.2011 р., виданого Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області, про стягнення з ОСОБА_1 коштів в сумі 221465,87 грн. на користь ПАТ «Універсал Банк» (а.с. 6).

Статтею 23 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються: пред'явленням виконавчого документа до виконання; частковим виконанням рішення боржником; наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки

або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Заявником не подано суду доказів про те, що строк на пред'явлення стягувачем виконавчого листа до виконання пропущений, оскільки як вбачається з заперечення ВДВС Тисменицького РУЮ, стягувач вже звертався до виконавчої служби для примусового виконання рішення, проте виконавчий лист був повернутий без виконання 03.11.2015 р., а тому у силу ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» строк на пред'явлення переривався.

29.04.2016 р. старшим державним виконавцем ВДВС Тисменицького РУЮ Івано-Франківської області Вацебою О.Б. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (ПВ № 50983571) та 05.05.2016 р. постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 3, 5).

Вище зазначена постанова про відкриття виконавчого провадження направлена для виконання та до відома сторонам з супровідним листом від 29.04.2016 р., проте у відділення поштового звязку вона передана представником ВДВС Тисменицького РУЮ 03.06.2016 р., а отримана особисто ОСОБА_1 лише 06.06.2016 р., про що свідчать штампи на конверті та інформація про відстеження пересилання поштових відправлень з сайту УДППЗ «Укрпошта» (а.с. 4, 29). Як вбачається з тексту цієї постанови, у п. 2 термін для добровільного її виконання боржником рішення суду не встановлений. Проте у п. 3 постанови зазначено, що при невиконанні рішення суду в наданий для самостійного виконання строк виконання буде проведено в примусовому порядку з стягненням виконавчого збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Частиною другою ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Частиною п'ятою ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Суд зазначає, що у розумінні Закону України «Про виконавче провадження» добровільним виконанням рішення є його виконання у передбачений строк, тобто вчинення дій, зазначених у рішенні суду у строк, визначений відповідно до зазначеного Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, у постанові про відкриття виконавчого провадження від 29.04.2016 р. не було надано строк для самостійного виконання ОСОБА_1 рішення суду, тому суд вважає обґрунтованими доводи скаржника щодо порушення вимог чинного законодавства державним виконавцем в частині ненадання йому, як боржнику, строку для добровільного виконання рішення.

Враховуючи те, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 29.04.2016 р. була направлена скаржнику з порушенням ст.ст. 25, 31 Закону України «Про виконавче провадження», внаслідок чого він був протиправно позбавлений можливості самостійно виконати судове рішення, суд дійшов висновку, що дії державного виконавця щодо несвоєчасного направлення постанови про відкриття виконавчого провадження та не зазначення в ній строку для добровільного виконання рішення суду є неправомірними.

Відповідно ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Частинами 1, 2, 4 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті, та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Отже, державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитись, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійсненні ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк; тобто обов'язок державного виконавця встановити факт отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження передує вчиненню будь-яких дій стосовно примусового виконання рішення. І тільки після цього, у разі невиконання постанови державного виконавця у запропонований строк, - обов'язок примусово його виконати.

Таким чином, всупереч положенням Закону, у постанові про відкриття виконавчого провадження не вказано про необхідність боржнику самостійно виконати рішення, що позбавило можливості боржника виконати його у добровільному порядку, чим уникнути вжиття заходів примусового виконання рішення.

Не зважаючи на відсутність підстав та обставин, що свідчать про невиконання у добровільному порядку рішення, державний виконавець оскаржуваною постановою від 05.05.2016 р. наклав арешт на майно боржника ОСОБА_1, тобто розпочав процедуру примусового виконання рішення, що не може бути визнано законним та обґрунтованим.

Підсумовуючи вище зазначене, суд прийшов до висновку, що державний виконавець не використав надані йому права у точній відповідності до закону, а тому факт незаконності оскаржуваних рішень є доведеним.

Крім того, згідно ст. 6 Закону України «Про державну виконавчу службу» працівники органів державної виконавчої служби - державні виконавці є державними службовцями, а у відповідності ст. 7 цього Закону працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жодних доказів на спростування доводів ОСОБА_1, викладених у скарзі, ВДВС Тисменицького РУЮ не надано.

Згідно з ч. 3 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що визначені у скарзі вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11, 71-73, 210, 386-388 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд , -

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 строк для подання скарги про визнання неправомірними дій старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тисменицького районного управління юстиції Івано-Франківської області, скасування Постанови про відкриття виконавчого провадження та Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тисменицького районного управління юстиції Івано-Франківської області, скасування Постанови про відкриття виконавчого провадження та Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження задовольнити.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тисменицького районного управління юстиції Івано-Франківської області ОСОБА_2 щодо винесення Постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.04.2016 р. та Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.05.2016 р., а саме домоволодіння, що знаходиться за адресою с. Клузів, провулок Галицький-1, будинок 8, у виконавчому провадженні № 50983571.

Скасувати Постанову про відкриття виконавчого провадження від 29.04.2016 р. та Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.05.2016 р., а саме домоволодіння, що знаходиться за адресою с. Клузів, провулок Галицький-1, будинок 8, винесені старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Тисменицького районного управління юстиції Івано-Франківської області ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 50983571.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду до Апеляційного суду Івано-Франківської області подається протягом пяти днів з дня її проголошення через Тлумацький районний суд. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Головуюча У.Ю.Луковкіна