У х в а л а

22 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 червня 2015 року, рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 4 листопада 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 березня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: реєстраційна служба Головного управління юстиції у Кіровоградській області, управління Державної міграційної служби у Кіровоградській області, про звернення стягнення на предмет іпотеки, передачу предмета іпотеки в управління та виселення,

в с т а н о в и л а :

Ленінський районний суд м. Кіровограда рішенням від 25 червня 2015 року позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Банк) задовольнив частково, ухвалив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 в розмірі 2 млн 573 тис. 168 грн 50 коп. за кредитним договором від 4 грудня 2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме будинок АДРЕСА_1 (загальною площею 157,5 кв.м, житловою площею - 80,2 кв.м) та господарські будівлі, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом визнання права власності на зазначене майно за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

У задоволенні позовних вимог Банка до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення суд відмовив; стягнув з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь Банку по 81 грн 20 коп. судового збору з кожного.

Ленінський районний суд м. Кіровограда 12 серпня 2015 року доповнив резолютивну частину судового рішення від 25 червня 2015 року додатковим рішенням; ухвалив: з метою вжиття заходів щодо забезпечення збереження предмета іпотеки, а саме будинку АДРЕСА_1 (загальною площею 157,5 кв.м, житловою площею - 80,2 кв.м) та господарських будівель, передати його в управління Банку до моменту реєстрації права власності на предмет іпотеки за цим Банком.

Апеляційний суд Кіровоградської області 4 листопада 2015 року скасував додаткове рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 серпня 2015 року та ухвалив нове рішення про відмову в задоволенні заявленої вимоги Банку про передачу предмета іпотеки в його управління. Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 червня 2015 року суд апеляційної інстанції залишив без змін.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 9 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 4 листопада 2015 року залишила без змін.

8 червня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 червня 2015 року, рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 4 листопада 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 березня 2016 року з передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 39, 43 Закону України «Про іпотеку».

На підтвердження підстави перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 березня 2016 року, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на постанови Верховного Суду України від 27 травня і 4 листопада 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

Пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України визначено, що підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 9 березня 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, касаційний суд, залишивши без змін рішення суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі спірного майна у власність банку (відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку»), оскільки рішенням суду з відповідачів була стягнута заборгованість за кредитним договором і це рішення суду не виконано.

Разом з тим, касаційний суд погодився з висновками судів про те, що іпотечне майно було придбане відповідачами не за рахунок кредиту, Банк не запропонував іпотекодавцю інше постійне житло, а тому відсутні правові підстави для виселення відповідачів із займаного житла (предмета іпотеки).

Натомість, у постановах від 27 травня і 4 листопада 2015 року, на які посилається заявниця, прийнятих у справах, в яких суди прийняли рішення про звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом їх продажу на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження, Верховний Суд України висловив правову позицію, що встановлення початкової ціни предмету іпотеки (у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку») означає встановлення її у грошовому вираженні і визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав вважати, що висновки, викладені в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 березня 2016 року, суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України від 27 травня і 4 листопада 2015 року.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: реєстраційна служба Головного управління юстиції у Кіровоградській області, управління Державної міграційної служби у Кіровоградській області, про звернення стягнення на предмет іпотеки, передачу предмета іпотеки в управління та виселення за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 червня 2015 року, рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 4 листопада 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 березня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Я.М. Романюк