Справа № 175/619/16-ц
Провадження № 2/175/259/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2016 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Борисова С.А.

за участю секретаря Єльшиної А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дніпропетровської РДА Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом представника ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дніпропетровської РДА Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини з батьком,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дніпропетровської РДА Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини.

ОСОБА_2 не погодившись з позовними вимогами ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини з батьком.

ОСОБА_1 та її представник у судовому засіданні просили суд визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 із матір'ю ОСОБА_1 за адресою її проживання: АДРЕСА_2, у задоволенні зустрічного позову просили суд відмовити, оскільки задоволення позову ОСОБА_1 виключає можливість задоволення позову ОСОБА_2 Судові витрати просили покласти на відповідача ОСОБА_2

ОСОБА_2 та його представник у судовому засіданні просили суд визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 із батьком ОСОБА_2 за адресою його проживання: АДРЕСА_1. У задоволенні позову ОСОБА_1 просили суд відмовити, судові витрати по зустрічному позову просили покласти на відповідача.

Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Дніпропетровської РДА Дніпропетровської області підтримала висновок голови Дніпропетровської районної державної адміністрації за вих. №1-39-677/0/290-16 від 27.04.2016 року про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 із батьком ОСОБА_2 за адресою його проживання: АДРЕСА_1. Однак наголосила, що відповідно до «Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року за №866 (зі змінами та доповненнями), висновок органу опіки та піклування носить рекомендований характер.

Суд, вислухавши у судовому засіданні думку сторін, допитавши свідків, ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, дійшов до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 20 листопада 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис №116 від 20.11.2009 р.

У шлюбі народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_3, виданим виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 07.06.2010 року, актовий запис № 66.

17 грудня 2014 року заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області по справі №2-175/3589/14 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Вказане рішення було ухвалено без участі сторін та набрало законної сили 12 січня 2015 року.

Як пояснила ОСОБА_1 у судовому засіданні, з кінця 2012 року і до теперішнього часу неповнолітній ОСОБА_3 відвідує дитячий садочок «Червона шапочка» КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) комбінованого типу №6 «Червона шапочка» Ювілейної селищної ради, що підтверджується довідкою від 17.02.2016 року №19/01-25. Даний факт у судовому засіданні не заперечував і відповідач. Після розлучення вона ще деякий час проживала разом із дитиною у спільній із ОСОБА_2 квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Після неодноразового насилля з боку ОСОБА_2 вона вимушена була переїхати до квартири, яка належить її батьку, за адресою: АДРЕСА_2, де і мешкає весь цей час. При цьому забрати неповнолітнього ОСОБА_3 їй не дозволив ОСОБА_2, мотивуючи, що дитині буде краще разом із ним та його матір'ю - бабусею ОСОБА_3. При цьому, ОСОБА_2 не заперечував проти того щоб неповнолітній ОСОБА_3 був зареєстрований за місцем її реєстрації та фактичного проживання, де вона і зареєструвала неповнолітнього ОСОБА_3. За таких обставин, вона має змогу лише іноді спілкуватися із своїм сином ОСОБА_3, тривалість і графік спілкування при цьому залежить від настрою та особистого ставлення ОСОБА_2 до неї в той чи інший період часу. З цього приводу вона зверталася до Органу опіки та піклування виконавчого комітету Дніпропетровського районної ради Дніпропетровської області, але спір між сторонами не знайшов свого вирішення з огляду на раптове загострення її хвороби, що унеможливило її особисту участь в розгляді заяви, а також з урахуванням неявки ОСОБА_2 на засідання опікунської ради.

До теперішнього часу сторони не дійшли згоди щодо постійного місця проживання спільного сина, а тому позивач звертається до суду із позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини у судовому порядку.

У відповідності із ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Тобто визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях - повазі до інших людей, любові до членів своєї сім'ї, родини.

Відповідно до принципу Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_1 має стабільну роботу із гнучким графіком, проживає у комфортабельній квартирі із сучасним ремонтом та обладнанням, в якій створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. Спиртними напоями ОСОБА_1 не зловживає, не палить, на диспансерних обліках ніде не перебуває, позитивно характеризується, а тому відсутні виключні обставини за яких в даному випадку син має бути розлучений із своєю матір'ю.

Окрім того, від першого шлюбу ОСОБА_1 має повнолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, яку вона виховувала самотужки і яка весь час після розлучення із її батьком проживала з нею.

Таким чином, проживання сина разом з матір'ю відповідає його інтересам. Як пояснила ОСОБА_1 в судовому засіданні, вона має намір та можливість займатися вихованням дитини. Разом із тим вона не має намір чинити жодних перешкод для спілкування ОСОБА_2 із сином і готова зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина не була позбавлена піклування батька.

Частиною 4 ст. 19 Сімейного кодексу України передбачено випадки обов'язкової участі органу опіки та піклування при розгляді судом спорів, зокрема щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

За таких обставин суд дійшов до висновку про законність та обґрунтованість позовної заяви ОСОБА_1, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України у разі задоволення позову ОСОБА_2, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути судові витрати у розмірі 551,20 грн.

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, то суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову, виходячи з наступного.

Твердження ОСОБА_2 про те, що на момент розірвання шлюбу ОСОБА_1 не заявляла будь-яких претензій з питання проживання неповнолітнього сина разом з ним в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 безпідставні, оскільки у судовому засіданні з приводу розірвання шлюбу було вирішено лише питання розірвання шлюбу. Як встановлено у судовому засіданні після розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не дійшли згоди з приводу виховання спільного неповнолітнього сина, а тому ОСОБА_1 скористалася своїм правом та звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання неповнолітнього сина.

Крім того, твердження ОСОБА_2 про те, що неповнолітній син проживає у його квартирі не відповідає дійсності, оскільки дана квартира була придбана у період шлюбу.

Як пояснила у судовому засіданні ОСОБА_1 після побиття її із дитиною ОСОБА_2 в стані сильного алкогольного сп'яніння, вона разом із неповнолітнім ОСОБА_3 терміново виїхала від нього за адресою: АДРЕСА_2, в квартиру яка належить на праві власності її батьку - ОСОБА_6. З приводу побиття ОСОБА_1 зверталася до медичної установи та суду надано відповідні висновки медичних установ.

Факт проживання неповнолітнього ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_2 у судовому засіданні не заперечувала і ОСОБА_1, однак уточнила той факт, що ОСОБА_2 силоміць відібрав у неї сина та вона, розуміючи, що місце проживання дитини не було визначено судом при розірванні шлюбу, 15 квітня 2015 року звернулася до Начальника служби у справах дітей Дніпропетровської райдержадміністрації із заявою про визначення місця проживання дитини разом із матір'ю, що також не заперечувалося представником третьої особи у справі.

Окрім того, в серпні 2015 року ОСОБА_1 зверталася до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська із позовом про визначення місця проживання дитини разом із матір'ю, який було повернуто у зв'язку із порушенням правил підсудності, що підтверджується ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18.08.2015 р. по справі № 204/5446/ 15-ц.

Посилання ОСОБА_2 на той факт, що у період спільного проживання із матір'ю дитини, він «змушений був найняти дитині няню, оскільки ОСОБА_1 займалася лише своїми власними справами та не приділяла належної уваги вихованню та розвитку дитини» не підтверджено жодним належними та допустимими доказами відповідно до ст.ст. 58,59,60 ЦПК України. Надання листа нібито від няні сина -ОСОБА_7 не може доводити факту невиконання ОСОБА_1 обов'язків щодо виховання та розвитку сина.

Як пояснила у судовому засіданні ОСОБА_1 у судовому засіданні, ОСОБА_2 приховав від суду той факт, що він зловживає спиртними напоями, наносив їй а також неповнолітньому ОСОБА_3 тілесні ушкодження, що підтверджується висновками СМЄ, внаслідок чого, вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів. З даного приводу є єдине відкрите за її заявою кримінальне провадження №0000718. Крім того, всі документи стосовно відкритого кримінального провадження надавались нею і до органу опіки та піклування, але при вирішенні питання щодо доцільності визначення місця проживання разом із батьком враховані не були.

За таких умов, на думку суду, відповідно із принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року батьком дитини не доведено, що існують будь-які виключні обставини для розлучення п'ятирічної дитини зі своєю матір'ю.

Статтею 58 ЦПК України зазначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, свідки ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9, пояснили, що ОСОБА_2 є чудовим батьком, здатний виховувати дитину та гарно відноситься до свого сина, однак свідки ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 пояснили, що ОСОБА_2 систематично вживає спиртні напої, та під час їх вживання його поведінка є неадекватною та агресивною, що проявляється у здійсненні насильницький дій відносно матері ОСОБА_3 - ОСОБА_1 На думку суду пояснення свідків є протилежними за змістом, а тому суд не бере їх до уваги при ухваленні судового рішення.

Однак, на підставі ст. 88 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 судові витрати по зустрічному позову відносяться за рахунок ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. Керуючись ст.ст. 3, 7, 10, 11, 27, 31, 57, 60, 80, 81, 88, 130, 137, 173, 174, 130, 212, 213, 215, 223 ЦПК України, Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 19, 161 Сімейного кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Первісні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дніпропетровської РДА Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 із матір'ю ОСОБА_1 за адресою її проживання: АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 судові витрати у розмірі 551,20 грн.

Зустрічні позовні вимоги представника ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дніпропетровської РДА Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини з батьком - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.А. Борисов