У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Демяносова М.В., ДьоміноїО.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 31 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 18 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що він є власником земельної ділянки загальною площею 0,2973 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1. Власником суміжної земельної ділянки загальною площею 0,2973 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2 є ОСОБА_5

У період з 26 вересня по 03 жовтня 2015 року ОСОБА_5 на своїй земельній ділянці викопав котлован під водойму, який примикає до річки Грунь, заповнився водами річки та перетворився на ставок площею 0,02 га та глибиною близько 6 метрів. Дозвільних документів ОСОБА_5 для будівництва ставка не отримував та не погоджував жодних проектних документів. Вважав, що відповідач, побудувавши ставок на своїй земельній ділянці на відстані 0,5−1 метра від межі із земельною ділянкою позивача, вчинив неприпустимий вплив на його земельну ділянку, що заважає її використанню за цільовим призначенням.

За вимогами Земельного кодексу України (далі - ЗК України), прибережна захисна смуга для ставків площею менш як 3 га встановлюється шириною 25 м. Отже, режим прибережної захисної смуги навколо ставка ОСОБА_5 простягнувся на 24−24,5 метрів вглиб земельної ділянки позивача, таким чином, відповідно ч. 2 ст. 61 ЗК України позивач не може використовувати свою земельну ділянку для городництва.

Просив зобов'язати відповідача припинити неприпустимий вплив на його земельну ділянку, що заважає її цільовому використанню шляхом перебудови водойми таким чином, щоб територія прибережної захисної смуги ставка відповідача не співпадала з територією земельної ділянки позивача, тобто ставок знаходився на відстані 25 м від лінії межі з його земельною ділянкою у строк до початку весняно-польових робіт до 01 травня 2016 року.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 31 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 18 травня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено,що ОСОБА_4 на праві власності належать земельні ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0976 га та для ведення особистого селянського господарства - площею 0,2973 га, що підтверджується державними актами серія НОМЕР_1 та серія НОМЕР_2, виданими на підставі рішення Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області від 30 червня 2011 року, зареєстрованими 25 вересня 2012 року у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

ОСОБА_5 на праві власності належать земельні ділянки по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0649 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,6965 га, що підтверджується державними актами серія НОМЕР_3 та серія НОМЕР_4, виданими на підставі рішення Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області від 13 серпня 2010 року, зареєстрованими 25 травня 2011 року у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

Із матеріалів справи, зокрема з листів Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області від 27 жовтня 2015 року, Державної інспекції сільського господарства в Сумській області від 04 листопада 2015 року, Охтирської районної державної адміністрації від 24 лютого 2016 року, вбачається, що ОСОБА_5 на своїй земельній ділянці, наданій для ведення особистого селянського господарства, викопав копанку орієнтованою площею 0,02 га (а. с.14, 20, 22).

Управлінням контролю за використанням і охороною земель Державної інспекції сільського господарства у Сумській області було проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства при використанні ОСОБА_5 земельної ділянки по АДРЕСА_2 та встановлено, що дана копанка межує із земельною ділянкою ОСОБА_4, яка огороджена металевою сіткою і відстань від копанки до металевої сітки складає в середньому 2−3 метри.

Заяви ОСОБА_4 щодо вирішення спірного питання розглядались двічі комісіями у складі: державного інспектора Управління контролю за використанням і охороною земель та землевпорядника Чернеччинської сільської ради; представника Управління контролю за використанням та охороною земель Держсільгоспінспекції, начальника відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства Охтирської районної державної адміністрації, депутата с. Ясенове, члена земельної комісії та землевпорядника Чернеччинської сільської ради.

Члени комісії зазначили, що до повноважень Держсільгоспінспекції не відноситься питання щодо надання правової оцінки відстані копанки від межі земельних ділянок та технічних характеристик по будівництву копанки (глибина, крутизна схилу і закріплення стінок, стан зволоження ґрунту і можливість його зсуву). Разом з тим, на думку членів комісії, будівництво названої копанки негативно не вплинуло на стан земельної ділянки ОСОБА_4

Крім того, комісія встановила, що ОСОБА_5 не отримував дозвіл на зняття за перенесення ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) своєї земельної ділянки. Проте дозвіл не вимагається у випадках, якщо переміщення ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) здійснюються в межах однієї й тієї самої земельної ділянки, що надана для ведення особистого селянського господарства (п. 3.2 Порядку видачі та анулювання спеціальних дозволів на зняття та перенесення ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) земельних ділянок, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 січня 2005 року № 1, зареєстрованого у Міністерстві юстиції Україні 20 січня 2005 року за № 70/10350) (а. с. 20, 22).

Відповідно до ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Частиною 1 ст. 10 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57−60 ЦПК України.

Відповідно до ст. ст. 10, 143 ЦПК України судом позивачу було роз'яснено, що він зобов'язаний довести суду свої позовні вимоги, а саме, довести загрозу заболочення та зсуву землі на його земельній ділянці внаслідок розташування на сусідній земельній ділянці копанки, для чого потрібно застосування спеціальних знань.

Однак позивач не заявляв клопотання про призначення відповідної експертизи ні у суді першої, ні у суді апеляційної інстанцій.

Згідно зі ст. 87 ВК України передбачається, що для створення сприятливого режиму водних об'єктів, попередження їх забруднення, засмічення і вичерпання, знищення навколоводних рослин і тварин, а також зменшення коливань стоку вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ і інших водойм встановлюються водоохоронні зони.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЗК України власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми.

Ст. 58 ЗК України, ст. 4 ВК України встановлюють склад земель водного фонду, зокрема, землі, зайняті водними об'єктами та прибережними захисними смугами навколо водойм, відносяться до земель водного фонду.

Суди дійшли правильного висновку, що доводи позивача про те, що навколо копанки відповідача існує прибережна захисна смуга, яка, як вважає позивач, обмежує його права у використанні за цільовим призначенням належної йому земельної ділянки, суперечать нормам матеріального права, оскільки названа копанка не знаходиться на землях водного фонду і навколо неї у встановленому порядку не встановлювалась водоохоронна зона.

При обстеженні спірної копанки спеціалісти компетентних органів не знайшли порушень вимог чинного законодавства, а також не дійшли до висновку про те, що навколо спірної копанки необхідно встановлювати водоохоронну зону, а у межах цієї зони - прибережну захисну смугу.

Позивач не довів, що існують будь-які перешкоди та обмеження у використанні ним належної йому земельної ділянки за її цільовим призначенням, а саме, для ведення особистого селянського господарства.

Суди обґрунтовано відмовили у позові. Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої й апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 31 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 18 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Демяносов М.В. ДьомінаО.О.