Провадження № 4-с/761/184/2016
У Х В А Л А

Іменем України

30 травня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Волошина В.О.

при секретарі: Анісковець Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на дії державного виконавця, суб'єкт оскарження: старший державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Микитюк Микола Олександрович, заінтересовані особи: Центральний відділ державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, ОСОБА_2, про визнання дій неправомірними, скасування постанови, зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

В березні 2016р. заявник ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із даною скаргою, в якій просив суд: визнати дії старшого державного виконавця Центрального ВДВС Вінницького МУЮ Микитюка М.О. (далі по тексту - державний виконавець) про повернення виконавчого документа стягувачеві неправомірними; скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 04 березня 2016р., винесену у межах виконавчого провадження № 44967413; зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії з виконання судового наказу Шевченківського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2019р. у справі № 2н-4323/09.

Свої вимоги сторона заявника обґрунтовувала тим, що 16 жовтня 2009р. Шевченківським районним судом м. Києва було видано судовий наказ у цивільній справі № 2н-4323/09 за заявою ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором. 04 березня 2016р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві відповідно до ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». На думку сторони заявника, державний виконавець поверхнево здійснював свої професійні обов'язки, не в повному обсязі виконав роботу щодо пошуку майна та коштів боржника, а тому заявник звернувся до суду із даною скаргою.

Учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду скарги повідомлялись в установленому законом порядку, при цьому до початку судового розгляду на адресу суду надійшло клопотання від представника заявника та державного виконавця, у яких останні просили проводити розгляд за їх відсутності, представник заявника подану скаргу підтримав в повному обсязі, державний виконавець - заперечував, зазначивши, що всі виконавчі дії ним було проведено вчасно та і повному обсязі.

Враховуючи швидкоплинність процесу із розгляду даної категорії справ, а також положення ст. 386 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд даної скарги за відсутності нез'явившихся осіб.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У відповідності з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Пунктом 3) ч. 2 цієї статті передбачено, що відповідно до цього Закону Державною виконавчою службою підлягають виконанню судові накази.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, на виконанні у Центральному ВДВС Вінницького МУЮ перебувало виконавче провадження № 44967413 з примусового виконання судового наказу, виданого Шевченківським районним судом м. Києва по справі № 2н-4323/09, про стягнення з ОСОБА_2 на користь заявника заборгованості в сумі 1011,64 грн. та судових витрат в сумі 55,5 грн.

Постановою державного виконавця від 04 березня 2016р. зазначений виконавчий документ було повернуто стягувачеві на підставі п. 2) ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Як вбачається із мотивувальної частини оскаржуваної постанови, згідно акту державного виконавця майна належного боржнику на праві власності, яке підлягає опису та арешту не виявлено, згідно відповідей з центру з надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів м. Вінниці, ДПІ м Вінниці, Держкомзему, за боржником не зареєстровано рухомого та нерухомого майна, земельних ділянок, рахунків в установах банку не виявлено.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

При зверненні до суду із даною скаргою сторона заявника наголошувала, що державним виконавцем при виконанні зазначеного виконавчого документу не було здійснено в повному обсязі виконавчих дій щодо розшуку майна та коштів боржника, однак, до матеріалів клопотання не додано жодного документу на підтвердження неналежного виконання державним виконавцем дій щодо примусового виконання вказаного судового рішення.

При цьому, як вбачається за змісту оскаржуваної постанови, державним виконавцем було здійснено запити до відповідних установ, що реєструють право власності, податкових та пенсійних органів, а також здійснено вихід за місцем проживання боржника, однак виявити у боржника майно, на яке може бути звернуто стягнення не вдалось.

Положеннями п. 2) ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Водночас, відповідно до положень ч. 5 цієї ж статті, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження твердження сторони заявника про порушення державним виконавцем норм Закону України «Про виконавче провадження» при винесенні оскаржуваної постанови, при цьому, державним виконавцем були вчинені неупереджено, своєчасно і в повному обсязі заходи примусового виконання рішення, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», відтак суд не вбачає порушення прав чи законних інтересів заявника, а тому приходить до висновку про необґрунтованість даної скарги та необхідності залишення її без задоволення.

Керуючись ст.ст. 11, 17, 47 Закону України «Про виконавче провадження»; ст.ст. 57, 59, 60, 209, 210, 293, 383-388 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на дії державного виконавця, суб'єкт оскарження: старший державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Микитюк Микола Олександрович, заінтересовані особи: Центральний відділ державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, ОСОБА_2, про визнання дій неправомірними, скасування постанови, зобов'язання вчинити дії - залишити без задоволення.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги, протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя: