АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22 -ц/790/3315/16 Головуючий 1 - інстанції ОСОБА_1
Категорія право власності
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

суддів КРУГОВОЇ С.С.,

ОСОБА_2,

секретаря Прологаєвої А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 18 березня 2016 року по справі за позовом представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 звернувся до Московського районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_5, в якому просив визнати особистою приватною власністю ОСОБА_3 квартиру № 3 загальною площею № 47,7 кв.м., житловою площею 28,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: вул. Гв. Широнінців, б. 11 у місті Харкові.

В обґрунтування позову зазначав, що з 12 грудня 2011 року він перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_7, яка померла 5 вересня 2015 року. Під час шлюбу з метою придбання ізольованої квартири 19 грудня 2013 року ним було продано квартиру АДРЕСА_1 за 451000,00 грн., належну йому на праві власності ще до шлюбу з ОСОБА_7. В цей же день за виручені від продажу грошові кошти ним придбано за 351153,00 грн. ізольовану квартиру АДРЕСА_2. Після смерті ОСОБА_7 її син - ОСОБА_5 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважає, що вказана квартира була придбана під час шлюбу, а тому є об'єктом спільної сумісної власності.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 18 березня 2016 рокуу задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування скарги посилається на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з'ясовані всі обставини справи, не досліджені всі його доводи та не надано їм належної оцінки.

Зазначає, що в обґрунтування того, що квартиру було придбано за спільні кошти подружжя ОСОБА_3, відповідач не надав жодного доказу.

Вважає, що на підставі ст. ст. 57, 60 Сімейного кодексу України квартира є його особистою приватною власністю.

Вказує, що джерелом набуття вказаної квартири є його особисті кошти, отримані від продажу його особистого нерухомого майна, в підтвердження чого зазначає, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, яка була його особистою приватною власністю, було укладено у той же день, що й договір купівлі-продажу квартири № 3 по вул. Гв. Широнінців, б. 11 у місті Харкові.

Звертає увагу, що розмір пенсійного забезпечення позивача з урахуванням його хвороби не дозволяв йому здійснювати накопичення заощаджень для придбання будь-якої нерухомості, у той же час ОСОБА_5 також не довів суду того факту, що його мати (дружина позивача) мала фінансову можливість приймати участь у придбанні 19.12.2013 року квартири.

Підкреслює, що суд першої інстанції повинен був врахувати, що абзац 2 пункту 6 договору № 2851, в контексті правовідносин сторін і факту оспорювання покупцем обставин походження грошових коштів та в розумінні ч. 2 ст. 59 ЦПК України, не є належним доказом, який встановлює обставини походження коштів, сплачених за квартиру АДРЕСА_4, а судом взагалі не досліджено джерела походження коштів, за які було придбано спірну квартиру.

Стверджує, що в змісті договору № 2851 взагалі відсутня інформація від покупця ОСОБА_3 або його твердження, яким він особисто підтверджує факт придбання майна за спільні сумісні кошти.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною першою ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час щлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку( доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індівідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 61 цього Кодексу визначено, що об"єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Аналогічне правове положення закріплене в ч.3 ст.368 ЦК, відповідно до якого майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судовим розглядом встановлено, що 12.11.2011 року ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з ОСОБА_8, після реєстрації шлюбу прізвище подружжя ОСОБА_3 (а. с. 6).

За нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири від 19.12.2013 року ОСОБА_3 продав ОСОБА_9, ОСОБА_10,ОСОБА_11Е.(по1/3 частині кожному) за 451000,00 грн. квартиру АДРЕСА_5, що належала йому на пілдставі свідоцтва про право на спадщину від 27.08.2007 року.

За договором купівлі-продажу нерухомого майна від 19.12.2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_12, зареєстрованому у реєстрі за № 2851 ОСОБА_13 продав, а ОСОБА_3 купив за 390100,00 грн. квартиру АДРЕСА_6 .

У пункті 6 вказаного Договору зазначено, що купівля квартири вчиняється Покупцем у період знаходження у зареєстрованому шлюбі, на гроші, які є спільною власністю. Дружина покупця надала згоду на купівлю вищезазначеної квартири її чоловіком, посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_12, зареєстровану у реєстрі за № 2850.

Вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено ОСОБА_3 особисто, посвідчено нотаріально, на підставі цих договорів внесенна інформація до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З даних витягу з цього реєстру також убачається, що реєстрації права власності ОСОБА_14 на придбану квартиру передувала реєстрація припинення його права власності на відчужену квартиру, яка належала йому особисто.

ОСОБА_7 померла 05.09.2015 року.

За довідкою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 у спадковій справі № 30-2015, яка заведена у неї після смерті ОСОБА_15, померлої 05 вересня 2015 року станом на 24 вересня 2015 року подані заяви про прийняття спадщини спадкоємцями за законом першої черги: син ОСОБА_5, чоловік ОСОБА_3.

Посилання представника позивача в апеляційній скарзі, що абзац 2 пункту 6 договору носить декларативний характер невизначеного походження є безпідставним. Сторонами договору є ОСОБА_16 (Продавець) і ОСОБА_3 (Покупець).

Договір купівлі-продажу нерухомого майна після його укладення і до смерті його дружини ОСОБА_7, яка померла 05.09.2015 року, ОСОБА_3 у частині, якою визначено правовий статус квартири АДРЕСА_6 , як спільного сумісного майна подружжя, не оспорювався, тому суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні його позову.

Посилання представника позивача на те, що рішення суду першої інстанції суперечить правовій позиції Верховного Суду України, згідно якої майно, що придбано під час шлюбу може бути визано особистою власністю одного з подружжя, якщо набуто під час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто. не впливає на цей висновок колегії.

Так, у справі № 6-2641 цс 15 ( постанова від 16.12.2015 року) Верховний суд України висловив правову позицію, в якій зазначив, зокрема, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Проте, мотивувальна частина постанови Верховного Суду України у цій справі не містить посилання на такі обставини, які мають місце у справі за позовом ОСОБА_3, а саме, що статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя був визначений на час його придбання у нотаріально посвідченому договорі, що не суперечить приписам ч.1 ст.61 СК України.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не свідчать про порушення судом норм матеріального або процесуального права, які у розумінні ст.309 ЦПК України є підставою для скасування або зміни рішення, тому скарга підлягає відхиленню на підставі ч.1 ст,308 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307,ст. ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 18 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) Т.П.Зазулинська

Судді (підпис) С.С. Кругова

(підпис) ОСОБА_2