Справа №672/720/16-ц
Провадження №2/672/311/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2016 року Городоцький районний суд Хмельницької області в складі: головуючого Сакенова Ю.К.

за участю секретаря Стебло Л.В.

третьої особи ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Городок цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акционерного товариства «ОТП Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача для захисту своїх прав, мотивуючи свої вимоги тим, що 06 червня 2008 року між нею та закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» було укладено кредитний договір №СМ-SМЕМ00/040/2008. 07 грудня 2009 року було укладено додатковий договір. ОСОБА_1 виступав у цьому договорі її поручителем. Вважає, що договір є недійсним та підлягає скасуванню так як він суперечить Цивільному кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів», Постанові Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», з огляду на те, що: ЗАТ «ОТП банк» при укладені кредитного договору не витримав вимоги чинного законодавства щодо надання позичальнику інформації перед укладенням договору про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо). Дану інформацію важливо знати перед укладенням кредитного договору, щоб надалі мати уявлення про всі умови кредиту, а також чи потрібен взагалі такий кредит. Крім того, відповідач фальсифікував відсоткову ставку за користування кредитними коштами, та безпідставно отримані кошти зарахував собі у власність, без будь яких на то підстав, а саме: допущено самовільне виправлення відсоткової ставки у кредитному договорі №CM-SMEM00/040/2008 (п.3) так, договором було визначено, фіксований відсоток у сумі чотири цілих та пять сотих відсотка, проте 3AT «ОТП банк» самовільно збільшив відсоткову ставку з 4,05% до 4,5% тобто на пів відсотка, що відповідно до отриманої суми кредиту складає 435,37 грн. в рік, на цю ж суму безпідставно нараховувались відсотки, пеня та інші платежі. В кредитному договорі було визначено, що процентна ставка фіксується відповідно до умов Кредитного договору в перший банківський день місяця, наступного за місяцем закінчення вищезазначеного 11/12 (одинадцяти/дванадцяти) місячного періоду дії попереднього розміру плаваючої процентної ставки. З зазначених дат, проценти нараховуються виходячи із ставок FIDR (фактично діюча на дату корегування) + фіксований відсоток з розрахунку 360/365 календарних днів у році. Сторони цим висловлюють свою цілковиту згоду щодо такої зміни Плаваючої процентної ставки, стосовно всієї непогашеної суми Кредиту, без укладення будь-яких додаткових договорів до Кредитного договору. З чого випливає, що відсоток за користування кредитними коштами складається з FIDR + фіксований відсоток, а відтак має становити не більше 22,05%, виходячи з наступного: фіксований відсоток 4,05% а з 2009 року 6,05% відповідно умов договору. FIDR протягом усього періоду змінювався і в різні періоди мав різне значення, і найбільшою його величина становила 16% .Отже 6,05 + 16 = 22,05 %, це максимальний відсоток передбачений умовами договору. Проте згідно кредитного договору №CM-SМEM00/040/2008 банк застосував відсоткову ставку 25,96%. Вважає, що до спірного договору про споживчий кредит Банк включив положення, які відповідно до ст. ст. 11, 18 Закону «Про захист прав споживачів» є несправедливими, оскільки містять умови про зміни у витратах у зв'язку із чим відсоток за користування кредитними коштами збільшився; є дисбаланс зарахування відсотків та тіла кредиту, що також ставить в тяжке, несправедливе становище її в договірних зобов'язаннях.

В зв`язку з наведеним позивач просить визнати недійсним кредитний договір від 06 червня 2008 року №СМ-SМЕМ00/040/2008, укладений між нею та закритим акціонерним товариством «ОТП Банк».

Ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні даного позову слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що 6 червня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №СМ-SМЕМ00/040/2008, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 87114 грн. зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка в розмірі 4,5% і FIDR процентної ставки по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку ставка FIDR може змінюватись банком (збільшуватися чи зменшуватися) в порядку, передбаченому цим договором. Інформація щодо розміру ставки FIDR розміщується на сайті банку, а також у приміщенні банку (як в головному офісі, так і в інших установах банку) на інформаційних стендах.

Відповідно до пункту 2 частини першої вказаного кредитного договору датою остаточного повернення кредиту є 5 червня 2018 року.

Відповідно до п.1.5.1 цього договору погашення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів (додаток № 1 до цього договору) шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок.

7 грудня 2009 року між сторонами укладено додатковий договір №1 до зазначеного кредитного договору, відповідно до п.2.1.2 якого повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів буде здійснюватись шляхом сплати позичальником платежів у розмірі, строки та з періодичністю, що визначені у графіку платежів, який є невідємною частиною цього додаткового договору (додаток № 1) та шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за вищезазначеним кредитним договором між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 7 грудня 2009 року укладено договір поруки, відповідно до якого останній зобовязався відповідати за повне і своєчасне виконання ОСОБА_2 боргових зобовязань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобовязань.

23 вересня 2011 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за умовами якого до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі й кредитним договором № CM-SMEM00/040/2008 від 6 червня 2008 року, та забезпечувальними договорами.

Із п.3.3 договору купівлі-продажу кредитного портфелю вбачається, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна», як покупець, набув усі права вимоги за кредитними договорами, що є дійсними на дату набрання чинності, включаючи, але не обмежуючись правами вимоги до боржників щодо сплати суми основного боргу, процентів нарахованих на суму основного боргу, а також правами вимоги до боржників щодо сплати штрафних санкцій.

Як вбачається з графіка повернення кредиту та сплати відсотків, що є додатком до кредитного договору №CM-SMEM00/040/2008 від 6 червня 2008 року, щомісячна сума погашення кредиту складає 725,95 грн.

Уклавши 7 грудня 2009 року додатковий договір, сторони погодили інший графік погашення кредитну, а саме: з 7 грудня 2009 року по 5 лютого 2010 року погашення основної суми кредиту повинно здійснюватись в розмірі 175,61 грн., а з 5 березня 2010 року в розмірі 742, 47 грн..

Перед укладенням кредитного договору позивач була належним чином ознайомлена з видами та умовами кредитування в АТ «ОТП Банк», відповідно до яких їй була надана можливість самостійно вибирати валюту кредитування, а також ознайомлено з розрахунком орієнтовної сукупної вартості кредиту, в підтвердження чого слугує анкета-заява на отримання кредиту від 03.06.2008 року. На даній анкеті мається напис: «Підписанням цієї Анкети підтверджую, що Банк надав мені у письмовій формі та в повному обємі інформацію, передбачену п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 01.12.2005 р.», анкета містить власноручний підпис позичальника ОСОБА_2

Відповідно до вимог постанови Правління НБУ від 10.05.2007р. «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» кредитний договір містить всю інформацію щодо сукупної вартості кредиту, зокрема: п.2 ч.1 Кредитного договору містить положення про суму кредиту (87 114 гривень), базу нарахування процентів (365 днів), існуючі комісії; п.3 ч.1 Кредитного договору визначено розмір та порядок нарахування процентів (фіксований відсоток 4,5% +FIDR); відповідно до п. 1.5.1 ч.2 кредитного договору встановлено, що погашення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів (додаток № 1 до цього договору); п.4 ч.2 Кредитного договору визначено можливі санкції за порушення взятих на себе зобовязань. Кредитним договором передбачені і всі інші умови кредитування, що існували на момент його укладення.

Таким чином при укладені кредитного договору чітко було визначено обсяг прав та обовязків кожної сторони і порядок виконання зобовязань.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою ст. 203 ЦК України.

Згідно із преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту споживачів.

Частинами 1, 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору) встановлено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місце знаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуг із оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення, тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати детальнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Відповідно до ч.5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобовязаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачена можливість визнання недійсними лише окремих умов договору, а не цивільно-правового договору в цілому і лише у разі визнання цих положень договору несправедливими (ч. 5 ст. 18).

Несправедливим є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому).

Отже, за змістом ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей Закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

Положеннями ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що умови укладеного між банком та позивачем кредитного договору були погоджені сторонами у встановленому законом порядку і позичальник проти них не заперечувала, тобто договір є результатом домовленості сторін і відповідає загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст.3 ЦК України.

Крім того рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 20.09.2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 06 червня 2008 року №СМ-SМЕМ00/040/2008 в сумі 84930,45 грн.

За таких обставин та з наведених підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову у звязку з відсутністю передбачених Законом України «Про захист прав споживачів» підстав для визнання недійсним кредитного договору, позивачем в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не доведено, що відповідачем порушено її права та законні інтереси.

Керуючись ст.ст.3,203,215,626,627,638,1054ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 10,60,209,213,214,215,294 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання недійсним кредитного договору від 06 червня 2008 року №СМ-SМЕМ00/040/2008, укладеного між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Хмельницької області через Городоцький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя