Провадження №2/155/806/16
Справа №155/1316/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого Чонки В.В.,

при секретарі Федонюк О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася з позовом до суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка перебуває на її утриманні.

Свій позов позивач обґрунтовує тим, що вона 26 вересня 1995 року зареєструвала шлюб з відповідачем. В шлюбі в них 31 березня 1996 року народився син ОСОБА_4, який на даний час повнолітня, а 28 січня 2000 року народилася дочка ОСОБА_3. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, її вихованням не цікавиться, проживає окремо. Позивачу важко одній утримувати неповнолітню дитину. Просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дочки в твердій грошовій сумі по 900 (девятсот) гривень щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до досягнення дитиною повноліття.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, однак в поданій до суду заяві зменшила свої позовні вимоги, просив стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі 800 (вісімсот) гривень, а справу слухати у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, однак подав до суду письмову заяву в якій позов визнав повністю, згідний сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 800 (вісімсот) гривень щомісячно. Справу просив слухати у його відсутність.

Враховуючи, що в дане судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.ст.1,17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду, як джерело права.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.7, ч.8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Це положення відбите і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність.

З свідоцтва про шлюб, свідоцтва про народження вбачається, що сторони зареєстрували свій шлюб 26 вересня 1995 року, в якому 28 січня 2000 року народилася дочка ОСОБА_3 (а.с. 4, 8).

Судом встановлено, що сторони проживають окремо, а неповнолітня дитина перебуває на утриманні матері ОСОБА_1, що стверджується довідкою Скобелківської сільської ради Горохівського району Волинської області №1169 від 09 вересня 2016 року (а.с. 5).

Частиною 1 ст.184 Сімейного кодексу України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Сімейним Кодексом України, а саме ст.182 та Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, визначено, що при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, і бере до уваги обставини у відношенні малолітніх дітей про їх стан здоровя, їх дитячий вік, потребу в належному харчуванні, забезпеченні одягом, відсутність здатності утримувати себе самостійно та у відношенні відповідача, а саме, що він не має інших утриманців, фізично здоровий, обставин щодо себе, які б мали бути судом враховані при розгляді справи, суду не повідомив і приходить до висновку, що слід стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі по 800 (вісімсот) гривень щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про його задоволення.

Так як визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд таке визнання приймає і постановляє рішення про його задоволення.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину в межах суми платежу за один місяць слід допустити до обовязкового негайного виконання.

Відповідно до пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» учасники бойових дій, до яких належить відповідач, звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях лише у справах, повязаних з порушенням їхніх прав.

Враховуючи, що дана справа не належить до категорії справ, указаних у пункті 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», а тому відповідач не звільнений від сплати судового збору.

З огляду на це, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одну) гривню 20 копійок.

Керуючись ст.ст.10, 11, 58, 60, 213, 214, 215, п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, на підставі ст.ст.141, 180, 181, 182, 184 СК України, п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3 в користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно аліменти в твердій грошовій сумі по 800 (вісімсот) гривень, починаючи з 16 вересня 2016 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 в доход держави 551 (пятсот пятдесят одну) гривню 20 копійок судового збору.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину в межах суми платежу за один місяць допустити до обовязкового негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Горохівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий /підпис/

Згідно з оригіналом:

Суддя Горохівського районного суду В.В.Чонка