ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1376/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2016 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Ляшенко Ю.Ю.

з участю пр-ка органу опіки й піклування Козлюк Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: служба у справах дітей, як представник органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, служба у справах дітей, як представник органу опіки та піклування Бучанської міської ради Київської області, про позбавлення батьківських прав, суд -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав. Посилаючись на те, що ОСОБА_4, як батько, свідомо ухиляється від виконання своїх обов»язків по вихованню сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 квітня 2009 року, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 квітня 2011 року, розірвано. З січня 2011 року відповідач не цікавиться долею дитини, його здоров»ям, розвитком, який знаходиться на її індивідуальному утриманні й мешкає з нею, свідомо не приймає участі у його вихованні. ОСОБА_4 є працезданою особою, проте матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Байдуже ставлення відповідача до своїх батьківських обов»язків та долі дитини змусило її звернутися до суду з даним позовом. Всупереч закону та моральним засадам суспільства, відповідач жодного з покладеного законом на батька обов»язків не виконує з січня 2011 року й нині не виконує: він не спілкується з дитиною, не проявляє до неї батьківської турботи, не цікавиться її долею, не відвідує, не турбується про фізичний та духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на виховання, тобто останній у цілому ігнорує факт споріднення з сином.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6, діюча на підставі довіреності від 29 жовтня 2015 року (а.с.34), позовні вимоги підтримала з тих же підстав, просила їх задовольнити: позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина. Зазначила, що відповідач байдуже ставиться до долі своєї дитини і тому батьківські обов»язки його пригнічують, при цьому вона жодних перешкод їх спілкуванню не чинить.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проте факт неналежного ним виконання батьківських обов»язків визнав, просив суд не позбавляти його батьківських прав. При цьому вказав, що з дитиною не бачився понад два роки. Стан здоров»я дитини, необхідність у матеріальному забезпеченні тощо, ці та інши події з життя дитини - йому не відомі, ними не цікавився; за весь час ним та його матір»ю (бабусею дитини) сплачено коштів на утримання дитини декілька разів окремими платежами через поштовий переказ.

В судовому засіданні представник органу опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації Козлюк Л.І., діюча на підставі довіреності № 101-423/01 від 18.01.2016 року, підтримала висновок органу опіки та піклування № 101-2200/03 від 14.03.2016 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судове засідання прокурор не з»явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи; звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутністю згідно затвердженої процедури про організацію діяльності органів прокуратури щодо захисту прав і свобод дітей, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України № 16гн від 06 грудня 2014 року.

Вислухавши пояснення сторін, іх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з урахуванням висновку третьої особи про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, - є сином сторін (а.с.51).

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 квітня 2009 року, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 квітня 2011 року, розірвано (а.с.7).

З січня 2011 року сторони проживають за різними адресами.

ОСОБА_7 проживає з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.53-54, 55).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 квітня 2015 року, яке набуло чинності, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/3 частини від його заробітку/доходу, але не менши ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 12 березня 2015 року, й до досягнення дитиною повноліття (а.с.8-9).

Проте, вказане рішення суду відповідачем не виконується, й станом на 01 серпня 2015 року за ним рахується заборгованість в сумі 10 214 грн. 39 коп. (а.с.12).

Поважні причини невиконання відповідачем обов»язку по сплаті аліментів судом не встановлено.

Відповідно до чч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

На даний час тягар утримання дитини покладений на позивачку, як матір дитини.

Відповідач є працезданою особою, проте матеріальної допомоги на утримання дитини не надає з 2011 року.

Розпорядженням Дарницької районної в м. Києві ержавної адміністрації від 17 червня 2011 року визначено спосіб участі ОСОБА_4 у вихованні дитини (а.с.16).

Проте, незважаючи на вказане рішення відповідач з дитиною не спілкується, станом його здоров»я не цікавиться, не доглядає, не піклується про фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти з 2011 року. Дитина повністю знаходяться на утриманні матері, відповідач байдуже ставиться до долі дитини.

Позивачка жодних перешкод спілкуванню батька з дитиною не чинить.

Служба у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації надала до суду Висновок № 101-2200/03 від 14.03.2016 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.53-54, 55).

Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини, складений вказаною службою від 09 грудня 2015 року, дитина проживає з позивачкою в трикімнатій квартирі з усіма побутовими зручностями; стосунки в сім»ї добрі та дружні (а.с. 53).

Згідно статті 150 СК України батьки зобов»язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім»ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов»язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов»язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов»язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Та, як встановлено в ході судового розгляду справи, відповідач добровільно відмовився від батьківських прав та обов»язків щодо свого сина, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Й, приймаючи до уваги те, що відповідач з 2011 року свідомо ухиляється з підстав його винної поведінки від виконання батьківських обов»язків, а саме: виховання та матеріального утримання, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з ним, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти тощо, суд вважає вимоги позивача про позбавлення батьківських прав відповідача щодо його дитини доведеними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому є законні підстави для їх задоволення.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Всупереч закону та моральним засадам суспільства відповідач жодного з покладеного законом на батька обов»язків не виконував з 2011 року, й нині не виконує: він не спілкується з дитиною, не проявляє до неї батьківської турботи, не цікавиться його долею, не відвідує, не турбується про фізичний та духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на виховання, тобто останній у цілому ігнорує факт споріднення з сином.

Оскільки вказані факти як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються судом як ухилення відповідача та свідомим нехтуванням батьківськими обов»язками, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина.

На підставі вищенаведеного, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», керуючись ст.ст. 148, 150, 157, 159, 164, 165, 166, 171 СК України, ст.ст. 3, 5, 6, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 64, 88, 195, 196, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 293, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: служба у справах дітей, як представник органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, служба у справах дітей, як представник органу опіки та піклування Бучанської міської ради Київської області, про позбавлення батьківських прав, - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Києва, батьківських прав відносно сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Коренюк А.М.