Справа № 466/8321/15 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І.
Провадження № 22-ц/783/3437/16 Доповідач в 2-й інстанції:ОСОБА_1 С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 23 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Третя Львівська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

в с т а н о в и л а :

05 жовтня 2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Просив ухвалити рішення, яким визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_4, який помер 29.04.2011 року.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 29 квітня 2011 року помер його дядько (брат матері позивача) ОСОБА_4 Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно, в тому числі на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

28 жовтня 2005 року ОСОБА_4 було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, за яким все належне спадкодавцю майно він заповів позивачу по справі. Маючи намір прийняти спадщину, він звернувся до Третьої Львівської державної нотаріальної контори, проте у прийнятті заяви позивачу було відмовлено в зв'язку з пропуском встановленого законодавством строку на прийняття спадщини. При цьому, ОСОБА_3 роз'яснено, що питання про визначення додаткового строку для подання заяви може бути вирішено судом. Вказує, що вказаний строк для прийняття спадщини був пропущений ним з поважних причин. Зокрема зазначає, що незадовго до смерті спадкодавця він потрапив на стаціонарне лікування в урологічне відділення Львівського державного онкологічного регіонального лікувально-діагностичного центру, де було проведено оперативне втручання та здійснено резекцію лівої нирки, після чого він тривалий час лікувався як амбулаторно, так і стаціонарно. Через тяжке захворювання він своєчасно не звернувся до нотаріуса з письмовою заявою про прийняття спадщини. Крім цього, лише недавно, а саме у вересні 2015 року, йому стало відомо про існування заповіту, оскільки нотаріусом направлено лист, в якому зазначено, що ОСОБА_3 згідно заповіту призначено спадкоємцем після смерті його дядька ОСОБА_4

Також позивач вказує, що крім нього, після смерті дядька залишилась його дружина ОСОБА_2, яка так само, як і його дядько, того ж дня, що і він написала на його користь заповіт. Про це йому стало відомо лише тепер з її слів, та надано оригінал заповіту. Як вбачається із заповіту, жодним іншим спадкоємцям, крім позивача спадкодавець ОСОБА_4 нічого не заповідав. Крім того, відповідно до усних пояснень нотаріуса Третьої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, станом на 05 жовтня 2015 року свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалось. За таких обставин, вимушений звернутись до суду для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Третя Львівська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - задоволено.

Вирішено визначити ОСОБА_3 додатковий строк для подання заяви про прийняття ним спадщини після смерті дядька ОСОБА_4, який помер 29 квітня 2011 року - тривалістю два місяці. Даний строк рахувати з часу вступу рішення в законну силу.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 23 листопада 2015 року оскаржила відповідач ОСОБА_2

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним у зв»язку із невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що позивачем не надано суду вмотивованої аргументації, а судом не встановлено, не підтверджено належними доказами та не зазначено у рішенні об»єктивні, непереборні, істотні причини за якими позивач не міг реалізувати своє право - здійснити обов»язок вступу у спадщину у визначений законом строк.

Вважає, що покликання позивача на той факт, він довідався про наявність заповіту з листа третьої Львівської державної нотаріальної контори від 28 серпня 2015 року № 3028/02-14 не було перешкодою для своєчасного вступу у спадщину. Крім того, покликання позивача на те, що він перебував на стаціонарному лікуванні містить внутрішню суперечність із зазначенням того, що він довідався про наявність заповіту тільки у вересні 2015 року, як причини пропуску для прийняття спадщини. На думку апелянта, обидві ці причини не є поважними та такими, що перешкоджали позивачу вступити у спадщину, не є об»єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця для вчинення цих дій.

Просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 23 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Учасники судового процесу в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомили. 30 травня 2016 року від Третьої Львівської державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи у їхній відсутності, а відтак, колегія суддів приходить до висновку про розгляд справи у відсутності учасників судового процесу.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Згідно із ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що після смерті дядька ОСОБА_4, позивач не звернувся із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори у визначений законом термін, оскільки не був ознайомлений з діючим законодавством, а також у зв»язку з тим, що він потрапив на стаціонарне лікування в урологічне відділення Львівського державного онкологічного регіонального лікувально-діагностичного центру, де йому було проведено оперативне втручання та здійснено резекцію лівої нирки. Після проведеного оперативного втручання він тривалий час перебував на лікуванні, потребував лікарського нагляду та проходить постійно лікування як амбулаторно так і стаціонарно. У зв»язку з цим не займався оформленням спадкових прав на спадкове майно, а відтак, прийшов до висновку, що позивач пропустив встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 з поважної причини.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд прийшов до таких вважаючи встановленими обставини, які недоведені, висновки ж суду обставинам справи не відповідають, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Встановлено, що ОСОБА_4 був дядьком позивача у справі та згідно з копією свідоцтва про смерть помер 29 квітня 2011 року.

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або оголошення її померлою. Таким чином, спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилась 29 квітня 2011 року.

В той же час, відповідно до вимог ч.3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

За приписами ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 вказаної статті ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як роз»яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов'язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Даних вимог закону суд першої інстанції не врахував та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог і визначення додаткового строку для подання в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини.

Докази наявності у позивача перешкод для прийняття спадщини у період з 29 квітня 2011 року по 29 жовтня 2011 року в матеріалах справи відсутні. Медичні документи, які знаходяться в матеріалах справи, датовані, відповідно, 23.11.2010 року, 02.01.2014 року (а.с.13,14), тобто не стосуються періоду, поважність причин в який підлягає доказуванню.

Сама по собі наявність перелічених у медичних виписках хвороб у хворого, не може бути доказом неможливості прийняття позивачем спадщини у встановленому законом порядку

Відповідно до роз»ясень, які містяться у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Такі причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзд до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови не можуть бути визнані поважними (п.18 цієї постанови).

Таким чином, зазначені позивачем причини пропуску ним шестимісячного строку для прийняття спадщини , після смерті ОСОБА_4, який помер 29 квітня 2011 року, не є такими, що не залежали від його волі, не є непереборними та такими, що створювали для нього істотні труднощі для прийняття спадщини. Такі не перешкоджали останньому подати до нотаріальної контори, протягом шести місяців заяву про прийняття спадщини. При цьому, колегія суддів звертає увагу і на те, що з дня смерті спадкодавця і до часу звернення з позовом до суду минуло більше чотирьох років.

А відтак, у суду першої інстанції не було правових підстав для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини.

Тому, колегія суддів приходить до висновку, що мотиви рішення суду про задоволення позову не ґрунтуються на матеріалах справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

Оскільки, за вірно встановлених обставин допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні позову.

На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 267 грн. 96 коп. (двісті шістдесят сім грн. 96 коп.) судового збору, що підлягали сплаті останньою при поданні апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 88, 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. п. 3, 4, ч. 2, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 23 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Третя Львівська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 267 грн. 96 коп. (двісті шістдесят сім грн. 96 коп.) судового збору, що підлягали сплаті останньою при поданні апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

ОСОБА_6