Справа № 298/1031/16-ц
Номер провадження 2/298/317/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2016 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Лютянської М.С.

при секретарі Вороняк А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Великий Березний цивільну справу за позовом ПАТ Акціонерний банк Експрес-Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що між ПАТ « Акціонерний банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №101485/31/к від 19.12.2012 року, згідно якого отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 25000 грн., зі сплатою 28 % річних строком на 36 місяців, з 19.12.2012 року по 18.12.2015 року. Згідно п.1.1.Кредитного договору відповідач зобовязався використати кредит на цілі, визначені договором, своєчасно та в повному обсязі сплачувати проценти за користування кредитом, інші платежі, виконати інші свої зобовязання за договором та повернути позивачу кредит на умовах та в строки (терміни),визначені договором. Погашення кредиту відбувалось шляхом відрахування із заробітної плати відповідача на рахунок № 9894.0, відкритого в АБ Експрес-Банк , Львівська філія, МФО 325956,проте, після звільнення з ДТГО Львівська залізниця ВП Ужгородська дистанція колії 19 листопада 2013 року, де відповідач працював монтером колії 3 розряду погашення кредиту припинилося. У звязку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, станом на 22.08.2016 року відповідачем не повернуто кредитні кошти в сумі 35919,70 грн. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та стягнути судовий збір.

В судове засідання представник позивача не зявився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Проти винесення заочного рішення суду не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Судом встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_1 відповідно до умов договору кредиту №101485/31/к від 19.12.2012 року отримав кредит у розмірі 25000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 28 % на рік, строком на 36 місяців, з 19.12.2012 року по 18.12.2015 року.

На час звернення банку з позовом строк дії договору закінчився (18.12.2015 року).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 вбачається, що відповідач жодного разу не вносив платіж по погашення кредиту.

При цьому позивач посилається на те, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобовязань, станом на 22.08.2016 року виникла заборгованість в розмірі 35919,70 грн., з яких: - 15142,04 грн. заборгованість за кредитом; - 426,96 грн. - сума донарахованих відсотків, гривень; 11 437,68 грн.- сума прострочених відсотків по кредиту згідно пп.1.4,4.3; 3482,26 грн.- сума пені за несвоєчасне повернення кредиту, згідно п.6.3 Кредитного договору; 2189,77 грн.- сума пені за несвоєчасне повернення відсотків, згідно п.6.2 Кредитного договору; 2500 грн.- сума штрафу за невиконання п.п.5.2.3.,5.2.4.,5.2.5 кредитного договору; 740,99 грн.- індексація боргу по кредиту.

Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. При цьому боржник зобовязаний виконати свій обовязок. У відповідності до ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. На підставі ст. 625 ЦК Ураїни, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Згідно з п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» кошти, які надані кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції є споживчим кредитом. (Офіційне тлумачення положень пункту 23 статті 1 див. в Рішенні Конституційного Суду № 15-рп/2011 від 10.11.2011\

Споживчий кредит , який надається як у національній, так і в іноземній валютах фізичним особам резидентам України на придбання споживчих товарів тривалого користування та послуг і повертається в розстрочку, якщо інше не передбачено умовами кредитного договору.

Суб'єктами споживчого кредитування є фізичні особи (позичальники)" а в особі кредитора виступають банки, інші кредитні установи (ломбарди, пункти прокату тощо). Між банком та населенням може існувати й посередник, наприклад, торговельна організація, однак при цьому зміст споживчого кредиту не змінюється.

Об'єктом кредитування є витрати, пов'язані з задоволенням поточного попиту населення, в тому числі придбання товарів в особисту власність.

Таким чином, ОСОБА_1 отримав споживчий кредит, як вбачається з умов договору кредиту №101485/31/к від 19.12.2012 року.

Відповідно до п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється, зокрема, вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

У п.31 Постанови Пленуму Верховного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», вказано, що враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у справах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Умовами договору кредиту, щодо строку позовної давності для стягнення кредиту, відсотків за користування кредитними коштами, пені, штрафі, неустойки, не встановлено.

Отже, зважаючи на те, що право вимоги за кредитом ОСОБА_1 у ПАТ «ЕкспресБанк» виникло 19 листопада 2013 року , а позивач як кредитор, звернувшись до суду 14 вересня 2016 року, таким чином пропустив строк позовної давності, встановленої законом.

Враховуючи, що ОСОБА_1 отримав саме «споживчий кредит» та те, що строк давності за вимогами позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором минув , суд застосовує до даних правовідносин приписи закону, що регламентують наслідки спливу позовної давності.

Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене та застосовуючи строк позовної давності суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», Постановою Пленуму Верховного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст.ст. 10, 11, 57, 60, 212-215, 292 суд,

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову ПАТ Акціонерний банк Експрес-Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуюча: Лютянська М.С.