АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3338/16 Головуючий 1 інст. Криворотов С.В.
Справа № 624/989/15-ц Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2016 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2.,

за участю секретаря Брулевич В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою представника товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» ОСОБА_3 на заочне рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 09 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

09.12.2015р. ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом і просив визнати недійсним договір фінансового лізингу №002898 від 16.11.2015, укладений між ним товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» (далі за текстом ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», відповідач); стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на його користь 49 000 грн. та понесені судові витрати.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що 16 листопада 2015 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» було укладено договір фінансового лізингу № 002898 на придбання трактора МТЗ-82.1. При укладенні договору працівники ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» ввели його в оману щодо вартості трактору згідно договору та інших істотних умов договору. Щоб отримати свій екземпляр договору йому необхідно було спочатку сплатити авансовий платіж в сумі 49000грн, який у подальшому, зі слів працівника відповідача, мав бути зарахований до суми вартості придбаного трактора. Позивач вказану суму сплатив, але виявилось, що це є не авансовий платіж, а адміністративний згідно договору. Можливості на прочитання договору представник відповідача не надав, мотивуючи це браком часу та необхідністю на тривалий час відїхати за робочими справами. В звязку з цим, договір було видано позивачеві на 12-ти аркушах без будь-яких додатків. Прочитавши уважно умови договору, позивач зрозумів, що його умови є шахрайськими та грабіжницькими, договір є несправедливим та таким, що суперечить принципу добросовісності; ним порушено права позивача, як споживача, оскільки під час укладення даного правочину відповідачем застосовано нечесну підприємницьку діяльність. Крім того, позивач посилався на відсутність у ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» ліцензії на здійснення діяльності з надання фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Заочним рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 09 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені повністю - визнано недійсним договір фінансового лізингу №002898 від 16.11.2015 року, укладений між ОСОБА_4 та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто»; стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (, індекс 01601, м. Київ, вул. Шовковична,42-44) на користь ОСОБА_4 (с.Медведівка Кегичівського району Харківської області, ІПН) кошти 49000 грн.00 коп. та судові витрати 490 грн.00 коп., всього - 49490 (сорок девять тисяч чотириста девяносто чотири) грн.00 коп.

Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 15 березня 2016 року залишено без задоволення заяву ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про перегляд вищезазначеного заочного рішення.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» ОСОБА_3 просить скасувати вказане рішення, як незаконне та необґрунтоване, і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник відповідача вказує, що суд першої інстанції неповно зясував обставини справи, що мають значення для справи, не надав належної правової оцінки наданим доказам; порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, а саме ст. ст. 3, 11, 184, 203, 204, 215, 509, 626, 627, 638, 806-809 ЦК України, ст.ст. 7, 20 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 року № 222-VIII (далі Закон № 222-VIII), ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 року № 2664-III, ст.ст. 6, 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16.12.1997 року N 723/97- ВР, ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року № 1023-XII. Зокрема, представник відповідача посилається на помилковість висновків суду першої інстанції щодо відсутності права ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на надання послуг фінансового лізингу, адже останні надаються відповідачем на підставі Положення про надання окремих фінансових послуг юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг 22.01.2004 N 21 та довідки №551 ФЛ. Крім тогопредставник ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» вважає безпідставними висновку суду про несправедливість умов спірного договору.

Позивач подав до суду письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість та безпідставність вимог апеляційної скарги, оскільки відповідним доводам представника відповідача надана належна оцінка в оскаржуваному рішенні та ухвалі Кегичівського районного суду Харківської області від 15 березня 2016 року.

В суд апеляційної інстанції позивач та представник відповідача не зявились, клопотання про відкладення розгляду справи не надали, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. В поданій до суду заяві позивач просив розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Розглядаючи дану справу, суд першої інстанції забезпечив сторонам та їх представникам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, а сторонами не оспорюється та підтверджується належними доказами, що 16 листопада 2015 року ОСОБА_4 та представник ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» підписали договір фінансового лізингу та додатки до договору. Предметом фінансового лізингу зазначено транспортний засіб трактор МТЗ 82.1, обємом двигуна 4,75, тип КПП МТ, повний привід (п. 1.1. договору).

Згідно п. 8.2. договору - вартість предмета лізингу на момент укладення договору становить 19678, 71 доларів США з урахуванням ПДВ, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 490 000,00 грн. (а.с. 14-19)

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив, окрім іншого, із того, що умови вказаного договору є несправедливими і він укладений із застосуванням нечесної підприємницької практики, тобто з порушенням вимог ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками, виходячи з такого.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

За змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Надаючи оцінку відповідності положень спірного договору вимогам справедливості, необхідно зазначити таке.

За умовами спірного договору адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу. Розмір адміністративного платежу відображається у додатку №1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмету лізингу.

Вказаний пункт Договору порушує принцип добросовісності, оскільки, відповідач не обґрунтував співмірність розміру платежу за організацію даного договору, виконаній послузі, яка згідно ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», не є лізинговим платежем, а фактично полягала у виготовленні стандартної форми договору.

При цьому квитанцією від 16.11.2015 підтверджується, що позивач сплатив на банківський рахунок відповідача адміністративний платіж у розмірі 49 000 грн. (а.с. 23)

Також з п.4.1 договору вбачається, що лізингодовець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 120 робочих днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: адміністративного платежу, авансового платежу в розмірі 50 % вартості предмету лізингу (стаття 9 Договору), Комісії за передачу предмета лізингу.

Як вбачається із наведених договірних умов, складові першого лізингового платежу - «адміністративний платіж» виходить за межі переліку таких платежів, передбачених законом.

У відповідності до ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» розмір лізингових платежів є істотною умовою договору.

Пункт 10.15 договору передбачає, що в разі відмови лізингоодержувача від підписання додаткової угоди про коригування розміру платежів та вартості предмету лізингу, лізингодавець вправі в односторонньому порядку розірвати договір, вимагати повернення предмету лізингу, а вже сплачені споживачем платежі не повертаються.

При цьому нечітке визначення підстав зміни вартості платежів, розміру предмету лізингу, порядку перерахунку з одночасним правом змінювати в односторонньому порядку ці умови, надають лише одному учаснику відносин право на збільшення платежів та вартості у формально правильній поведінці і призводить до позбавлення іншого учасника правовідносин можливості будь-яким чином впливати на зміну істотної умови договору.

Договором також передбачено право лізингодавця змінювати та розривати договір в односторонньому порядку, проте таке право в жодному випадку не передбачається для лізингоодержувача. Одночасно, для лізингоодержувача встановлюються жорсткі зобов'язання та непропорційно великий розмір штрафу. Так, у п. 10.14 передбачено, що за дострокову сплату платежів лізингоодержувач сплачує штраф в розмірі 10% від суми достроково погашення.

Виконання зобов'язань забезпечено лише відповідальністю лізингоодержувача. В п.п.10.15, 12.4, 12.5, 12.6 договору лізингу передбачена сплата лізингоодержувачем штрафу, пені. При цьому адекватного захисту прав лізингоодержувача від неналежного виконання договірних зобовязань лізингодавцем, умовами договору не передбачено.

Згідно з п.1.4 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Оскільки вибір продавця предмета лізингу за спірним договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то п.1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням ст.808 ЦК України.

За наведених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про несправедливість умов спірного договору.

При цьому, посилання представника відповідача на те, що договір було укладено з урахуванням принципу свободи договору, колегією суддів не приймаються до уваги, адже, як встановлено та зазначено вище, відповідні умови договору суперечать таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України).

Колегія суддів також відзначає, що відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

При цьому судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 16 листопада 2015 року нотаріально посвідчено не було.

Вказані обставини, з урахуванням наявності спору щодо недійсності правочину також є підставою задоволення позовних вимог.

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року в справі № 6-2766цс15, від 11 травня 2016 року в справах №6-3020цс15 та 6-65цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Щодо права ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» надавати послуги з фінансового лізингу без відповідної ліцензії, то воно підтверджується копією довідки Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 11.06.2015 серії ФЛ №551 (а.с. 12 провадження №2-п/624/1/16), виданої на підставі ч. 4 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»та Положення про надання окремих фінансових послуг юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг 22.01.2004 N 21.

Проте вказані обставини не спростовують вищенаведених висновків суду щодо недійсності договору від 16.11.2015 у звязку з його несправедливими умовами та відсутність нотаріального посвідчення спірного договору, та правильності рішення суду першої інстанції.

Згідно зі ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину.

З огляду на викладене, обовязок повернення відповідачем отриманих ним від позивача коштів є наслідком недійсності оспореного договору.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позовуОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» - ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 09 лютого 2016 року залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: І.С. Кіпенко

ОСОБА_2