АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Височанської Н.К., Міцнея В.Ф.

секретар Вівчарик Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовомОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, стягнення грошових коштів та розірвання договору, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом доПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача, стягнення грошових коштів та розірвання договору.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що згідно укладеного кредитного договору між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» від 02.12.2010 року він отримав банківську картку №767476.

Вироком Кіцманського районного суду від 08 червня 2016 року визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2, 3 ст. 185 КК України. Так, в період часу з 14 квітня 2015 року по 07 червня 2015 року ОСОБА_2, скориставшись його відсутністю, таємно, шляхом вільного доступу викрав його банківську картку та через банкомат знімав грошові кошти, які були на картці на загальну суму 2800 гривень.

У зв'язку з викраденням грошових коштів з кредитної картки банком нараховано та стягнуто з нього додатково відсотки за користування грошима та пеню - 3670,77 грн. Грошові кошти стягувалися з його рахунку в ПАТ КБ «Приватбанк» №62953, на який перераховувалася його заробітна плата. Таке зняття з рахунку грошових коштів відбувалося всупереч його волі, що підтверджується вироком.

___________________________________________________________________

22ц/794/1531/2016 р. Головуючий у І інстанції Мізюк В.М.

Категорія: 27 Суддя-доповідач ОСОБА_3

Вважає, що банк незаконно та безпідставно нарахував на суму, яка була викрадена ОСОБА_2, 7395,55 грн відсотків за користування грошовими коштами та пені.

Просив стягнути з відповідача на його користь 3670 грн 77 коп. знятих з рахунку №62953 для погашення кредитних зобов'язань згідно рахунку №767476 в результаті недозволеної платіжної операції; кредитний договір розірвати.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» в користь ОСОБА_1 3670 грн 77 коп. знятих з рахунку №62953 для погашення кредитних зобов'язань згідно рахунку №767476 в результаті недозволеної платіжної операції.

Розірвано кредитний договір згідно рахунку №767476, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк».

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норми матеріального і процесуального права, внаслідок неповного зясування обставин, які мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи.

В своїй апеляційній скарзіапелянт просить скасувати рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2016 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Свої доводи мотивує тим, що позивач при укладенні оспорюваного договору своїм підписом ствердив, що заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг становить між ним а банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до Умов та Правил (пункти 2.1.1.5.1, 2.1.1.9.5, 2.1.1.9.9, 2.1.1.9.11) клієнт зобовязаний не передавати карту, ПІН код третім особам, не повідомляти ПІН третім особам для здійснення операцій іншими особами, приймати необхідні міри для попередження втрати, пошкодження та викрадення карки, нести відповідальність за операціями, які здійснені з використанням ПІН, у випадку, якщо інформація про ПІН чи реквізити картки стала доступною третім особам негайно повідомити про це банк.

ОСОБА_1, діючи добровільно, сам повідомив ПІН код своєї картки дружині, яка просила ОСОБА_2 допомоги зняти кошти з його картки, який в подальшому, викрадаючи картку, здійснював зняття коштів у банкоматній мережі.

Вказане свідчить про те, що позивач своїми діями сприяв незаконному заволодінню сторонніми особами інформації ПІН коду, тому повинен неси особисту відповідальність за платежі по картрахунку. Банк в свою чергу здійснив всі дії, передбачені умовами договору надання банківських послуг по авторизації клієнта та здійснив видачу коштів.

Крім того, судом не встановлено факти щодо підстав для розірвання кредитного договору.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення або зміни рішення, якщо неповно з'ясовано судом обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушено або неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що не встановлено обставин, які б підтвердили наявність вини позивача у незаконному використанні іншою особою ПІН коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Проте з таким висновком погодитися не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, суд дійшов його внаслідок неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що згідно з пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення та ухвалення нового рішення, яким в задоволенні позову необхідно відмовити.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 02грудня 2010 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ ,,ПриватБанк було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання позивачем заяви-анкети про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, ознайомлення з цими Умовами і Правилами та памяткою клієнта.

На підставі вказаного договору позивачу видано платіжну картку №767476 та відкрито картковий рахунок, на якому в подальшому було встановлено кредитний ліміт в розмірі 5000 грн.

Позивачу також було видано платіжну картку для виплати пенсії. Із зазначеної картки відповідачем здійснювалося списання грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитною карткою. Зазначене підтверджується виписками по карткових рахунках.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобовязаний приймати і зарахувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно зі ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Судом встановлено, що в період часу з 14 квітня 2015 року по 07 червня 2015 року з карткового рахунка ОСОБА_1 через банкомати, які знаходяться у м. Кіцмань, ОСОБА_2 було знято готівку в сумі 2800 гривень.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги тим, що списання грошових коштів з його рахунку відбулось всупереч його волі.

Проте, як вбачається з вироку Кіцманського вироку Кіцманського районного суду Чернівецької області від 08 червня 2016 року,яким ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,2,3 ст.185 КК України, ОСОБА_2 неодноразово знімав кошти у банкоматі з карткового рахунку позивача ОСОБА_1 за проханням дружиини ОСОБА_4, яка просила ОСОБА_2 допомоги зняти кошти з його картки (а.с.9-11).

Пунктом 14.12. ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що користувач зобовязаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Відповідно до п.п. 6, 9 розділу VI Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 5 листопада 2014 року № 705, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобовязаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного предявлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно з п.п. 2.1.1.5.1., 2.1.2.9.5., 2.1.1.9.9., 2.1.1.9.11. Умов та Правил надання банківських послуг клієнт зобовязаний не передавати карту, ПІН третім особам; не повідомляти ПІН третім особам для здійснення операцій іншими особами, приймати необхідні міри для попередження втрати, пошкодження чи викрадення карти, нести відповідальність по операціям, які здійснені з використанням ПІНа; у випадку якщо інформація про ПІН чи реквізити картки стала доступною третім особам негайно повідомити про це банк по телефону.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що несанкціоноване списання коштів з карткового рахунка позивача було здійснено з його вини, оскільки, як встановлено вироком суду, останній повідомив ПІН своєї картки дружині ОСОБА_4, яка неодноразово просила останнього знімати кошти з його рахунка та не вжив заходів щодо запобігання розкрадання картки.

За змістом ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутися до винної особи з вимогами про відшкодування завданої шкоди.

Згідно з п.п. 1.1.3.1.3 та 1.3.1.1.6 Умов та Правил надання банківських послуг банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків ОСОБА_1 на погашення її кредитної заборгованості, а також будь-якої іншої заборгованості.

Відповідач здійснив списання грошових коштів в сумі 3670,77 грн з карткового рахунку позивача на погашення кредитної заборгованості відповідно до умов договору.

За таких обставин його вимога про стягнення з відповідача 3670,77 грн є безпідставною і задоволенню не підлягає.

Не ґрунтується на законі і висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору.

За правилами ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Оскільки несанкціоноване списання коштів в сумі 2800грн з карткового рахунка позивача було здійснено з його вини, то нарахування банком відсотків за користування цими коштами не є підставою для розірвання договору.

Ухвалюючи рішення про задоволення вказаної вимоги, суд послався на ч.3 ст.651 ЦК України та Закон України «Про захист прав споживачів».

При цьому в рішенні суду не зазначено, яке саме порушення договору допущено відповідачем.

За змістом ч. 3 ст. 651, ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору в порядку, на підставах, встановлених цим кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобовязань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Отже, одностороння відмова від договору допускається, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом. При цьому стороні не потрібно звертатися до суду для визнання правомірності відмови.

Договір може бути розірваний у судому порядку лише за наявності передбачених законом підстав (ч. 2 ст. 651, ч. 2 ст. 652 ЦК).

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, стягнення грошових коштів та розірвання договору відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: