Справа №587/135/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1140/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Гагіна М. В. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання -Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 09 грудня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати,

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку, виданого Косівщинскою сільською радою Сумського району Сумської області від 24 січня 2000 року, йому належить земельна ділянка, площею 2,72 га, що розташована на території зазначеної сільської ради. 04 січня 2005 року між ним та ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки строком на 5 років, зі сплатою відповідачем орендної плати у розмірі 442 грн., що становить 1,5 % від грошової оцінки землі і яка вноситься до 30 числа останнього у звітному році місяця, обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. 01 січня 2009 року між ними було укладено додатковий договір, у п. 1.2 якого викладено у новій редакції п. 8 договору оренди землі від 04 січня 2005 року, строк оренди зазначеної земельної ділянки збільшено до 10 років, а п. 1.3 внесено зміни до п. 9 вказаного договору та визначено, що орендна плата вноситься у розмірі 1083 грн. 75 коп. за рік.

Оскільки відповідач, у порушення умов зазначеного договору оренди земельної ділянки, за 2011-2012 роки не сплачував орендну плату у встановлений строк, а сплатив її лише у грудні 2013 року, тобто допустив систематичну несплату орендної плати позивач просив суд стягнути з ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» на його користь 2 197 грн. 27 коп., з яких: заборгованість з орендної плати у розмірі 1 671 грн. 14 коп.; 3 % річних у розмірі 99 грн. 99 коп.; інфляційне збільшення заборгованості у розмірі 426 грн. 14 коп.; та розірвати договір оренди землі від 04 січня 2005 року.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 9 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 15 лютого 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_3, подану його представником ОСОБА_4, задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 15 лютого 2016 року у частині вирішення позову ОСОБА_3 про розірвання договору оренди землі від 04 січня 2005 року скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості за орендну плату не переглядається.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задовольнити.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відсутність систематичної несплати орендної плати та вини відповідача у порушенні зобов'язання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 ОСОБА_4, яка підтримала доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, виданого 24 січня 2000 року на підставі рішення Косівщинської сільської ради Сумського району, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,72 га, розташованої на території Косівщинської сільської ради (а.с. 14).

04 січня 2005 року між ОСОБА_3 та ТОВ «АФ «Косівщинська» був укладений договір оренди землі, відповідно до якого ОСОБА_3 надав ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,72 га, яка розташована на території Косівщинської сільської ради (а.с. 10).

14 грудня 2006 року вищевказаний договір оренди землі було зареєстровано у Сумському районному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України», про що в Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис за № 65 (а.с. 11).

Земельна ділянка була передана позивачем та прийнята відповідачем в оренду згідно з актом приймання - передачі від 15 грудня 2005 року (а.с. 11, зворот).

Відповідно до умов договору, ОСОБА_3 надав вказану земельну ділянку ТОВ «АФ «Косівщинська» в користування строком на 5 років (п. 8 договору) на умовах сплати даним товариством орендної плати у розмірі 442 грн., що становить 1,5% від грошової оцінки землі (п.10 договору) і яка вноситься до 30 числа останнього у звітному році місяця (п.12 договору); обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції (п.11 договору).

Крім того, п. 14 цього договору визначено, що розмір орендної плати переглядається один раз у два роки, зокрема, в разі змін розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції, а пункт 21 договору передбачає, що у разі несплати орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня в розмірі 0,01% від невиплаченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 36 вказаного договору, його дія припиняється шляхом розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання іншою стороною договірних зобов'язань, а також з інших підстав, визначених законом.

01 січня 2009 року між позивачем та відповідачем до вищевказаного договору оренди землі було укладено додатковий договір, який 12 листопада 2010 року за №47 зареєстрований у Сумському районному реєстраційному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» (а.с. 13).

У пункті 1.2 додаткового договору викладено в новій редакції п. 8 договору оренди землі та строк оренди збільшено до 10 років, а пунктом 1.3 додаткового договору внесено зміни до п. 9 договору оренди землі та визначено, що орендна плата вноситься в розмірі 1083 грн. 75 коп. за рік, що становить 3,0% від нормативної грошової оцінки земельної частки (паю) (а.с. 13).

Як вбачається з видаткових касових ордерів від 10 грудня 2013 року ОСОБА_3 10 грудня 2013 року було перераховано 3425 грн. 78 коп. орендної плати за 2011, 2012 і 2013 роки (а.с. 37-38).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, місцевий суд виходив з того, що орендна плата за 2013 рік була виплачена позивачу своєчасно і у повному обсязі, орендна плата за 2011 і за 2012 роки була йому виплачена із порушеннями визначених договором строків, однак теж у повному обсязі з урахуванням інфляційних збитків та пені. Суд вважав, що факт несвоєчасної сплати орендної плати за спірні періоди не може свідчити про систематичне невиконання стороною договору договірних зобовязань і не є підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Вичерпний перелік підстав для припинення та примусового припинення права користування земельною ділянкою, що не підлягає розширеному тлумаченню, визначений статтями 141, 143 Земельного кодексу України.

Зокрема, п. «д» ст. 141 ЗК України як підстава для припинення права користування земельною ділянкою передбачена систематична несплата орендної плати.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Із положень ст. 13 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами у застосуванні щодо спірних правовідносин, вбачається, що договір оренди землі - це договір, згідно з яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Розмір, форма та строки орендної плати за землю, які відповідно до ст. 21 цього Закону встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди законодавству.

Обов'язки та права сторін договору визначені статтями 24 і 25 даного Закону та умовами договору. Так, в силу ч.1 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець вправі, зокрема, вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Як вбачається з договору оренди земельної ділянки, позивач надав вказану земельну ділянку ТОВ АФ «Косівщинська» в користування строком на 5 років (п. 8 договору) на умовах сплати даним товариством орендної плати у розмірі 442 грн., що становить 1,5% від грошової оцінки землі (п.10 договору) і яка вноситься до 30 числа останнього у звітному році місяця (п.12 договору), тобто до 30 грудня кожного року дії договору оренди землі.

Пунктом 1.2 додаткового договору викладено в новій редакції п. 8 договору оренди землі та збільшено до 10 років строк оренди, а пунктом 1.3 додаткового договору внесено зміни до п. 9 договору оренди землі та визначено, що орендна плата вноситься в розмірі 1 083 грн 75 коп. за рік, що становить 3,0% від нормативної грошової оцінки земельної частки (паю) (а.с. 13).

Позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовував тим, що відповідач систематично не сплачував орендну плату, зокрема, вона не була своєчасно сплачена за 2011-2012 роки, що є підставою для розірвання договору.

Встановивши, що орендна плата за 2013 рік виплачена позивачу своєчасно і у повному обсязі, орендна плата за 2011 і за 2012 роки йому виплачена 10 грудня 2013 року, тобто із порушеннями визначених договором строків, враховуючи положення ст.3 ЦПК України щодо права на звернення до суду за захистом, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що орендна плата сплачувалась відповідачем із порушенням строку, встановленого договором оренди, однак на час подання позову права позивача не були порушені, тому підстави для розірвання договору відсутні.

При цьому судом враховано, що орендна плата була отримана позивачем, з часу її отримання до подання ним позову пройшло більше року. Таке свідчить про те, що позивач погодився із тим, що його права на своєчасне отримання орендної плати були відновлені самим відповідачем.

Помилковість вказівки в оскаржуваному рішенні на те, що несплата орендної плати не була систематичною, виходячи із наведених підстав відмови у позові, на його законність не впливає та не може тягти за собою скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги, на думку колегії суддів, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову ОСОБА_3 про розірвання договору оренди землі від 04 січня 2005 року є законним і обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити, а рішення Сумського районного суду Сумської області від 09 грудня 2015 року в частині вирішення позову ОСОБА_3 про розірвання договору оренди землі від 04 січня 2005 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і з цього дня на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді -