УХВАЛА

іменем україни

12 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Глобал Капітал» про стягнення неустойки за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником - ОСОБА_4, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 2 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 3 серпня 2007 року між нею та відповідачем було укладено договір про участь у Фонді фінансування будівництва (далі - ФФБ), згідно з умовами якого вона на підставі повного визнання Правил ФФБ «Перша черга котеджного містечка «Деснянське», дала згоду на участь у ФФБ, взяла на себе зобов'язання виконувати Правила ФФБ, передала кошти товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Глобал Капітал» (далі - ТОВ «ФК ««Глобал Капітал») в управління з метою отримання у власність об'єкта інвестування, яким є одноквартирний житловий будинок, будівельна адреса: між АДРЕСА_1, кількість кімнат - 6, проектна площа 507,06 кв. м, № земельної ділянки -150. Запланованою датою введення об'єкта до експлуатації передбачено 30 вересня 2009 року.

Позивач вказувала на те, що вона свої зобов'язання за договором виконала у повному обсязі, перерахувавши управителю вартість вимірювальних одиниць об'єкта інвестування у розмірі 4 766 534 грн 30 коп. 27 січня 2014 року та 9 квітня 2014 року вона та забудовник підписали акти прийому-передачі індивідуального будинку котеджного типу за адресою: АДРЕСА_2, та документи, які необхідні для оформлення права власності на цей будинок.

Позивач зазначала, що відповідач свої зобов'язання за договором в частині контролю за забудовником щодо дотримання строків виконання робіт на об'єкті будівництва належним чином не здійснював, систематично повідомляючи її про перенесення строку введення об'єкта будівництва до експлуатації, внаслідок чого об'єкт будівництва - містечко малоповерхової забудови, станом на час пред'явлення позову - серпень 2015 року до експлуатації не введено.

З урахуванням зазначеного позивач на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» просила стягнути з відповідача неустойку у розмірі 158 424 грн 51 коп. за порушення строків виконання договору про участь у ФФБ від 3 серпня 2007 року.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 2 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 14 січня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини стосуються здійснення відповідачем діяльності із залучення коштів для фінансування об'єктів будівництва та здійснення операцій з нерухомістю як виключний вид діяльності, для якої відповідно до положень ст. 1043 ЦК України встановлена відповідальність управителя, яка наступає у вигляді відшкодування завданих збитків або упущеної вигоди. При цьому спеціальним законом не передбачена неустойка за несвоєчасне введення об'єкта будівництва до експлуатації, а п. 5.2 договору, укладеного між сторонами, передбачена пеня у розмірі 0,5 % за порушення зобов'язання. У Законі України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомості» (у редакції, чинній на момент укладення договору про участь у ФФБ), на положення якого посилається позивач на обґрунтування своїх вимог, та умовах договору про участь у ФФБ від 3 серпня 2007 року не передбачена відповідальність відповідача у вигляді сплати неустойки за порушення строку введення об'єкта в експлуатацію.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також, що підстав для стягнення неустойки згідно зі ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» немає.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено, що 3 серпня 2007 року між ОСОБА_3 та ТОВ «ФК «Глобал Капітал» було укладено договір про участь у ФФБ, згідно з умовами якого довіритель (позивач) на підставі повного визнання ним Правил ФФБ А «Перша черга котеджного містечка «Деснянське», дає згоду на участь у ФФБ, бере на себе зобов'язання виконувати Правила ФФБ, передає кошти управителю (відповідачу) в управління з метою отримання у власність об'єкта інвестування та встановлює обмеження щодо окремих дій управителя з управління коштами, а управитель приймає кошти в управління, зараховує кошти на рахунок ФФБ з подальшим їх використанням у порядку, визначеному правилами ФФБ та договором.

Об'єктом будівництва є містечко малоповерхової забудови у АДРЕСА_3 будівництво якого організовує забудовник згідно з договором управителя ФФБ з забудовником, та фінансування будівництва якого здійснює управитель за рахунок отриманих від довірителів в управління грошових коштів відповідно до умов договору про участь у ФФБ. Запланованою датою введення об'єкта в експлуатацію зазначено 30 вересня

2009 року.

Згідно з пп. 1.9, 1.10 договору вказані відомості про об'єкт інвестування: будівельна адреса: АДРЕСА_4

Також встановлено, що позивач виконала свої зобов'язання за договором, здійснивши перерахування управителю за об'єкт інвестування у ФФБ у розмірі 4 766 534 грн 30 коп.

Згідно з договором про уступку майнових прав від 13 січня 2009 року, ТОВ «ФК «Глобал Капітал» уступив ОСОБА_3 майнові права на об'єкт інвестування, які ТОВ «ФК «Глобал Капітал» набув відповідно до умов договору від 14 червня 2007 року про організацію спорудження об'єкта будівництва з підприємством «Вертикаль». Об'єкт інвестування закріплено за ОСОБА_3 на підставі договору від 3 серпня 2007 року про участь у ФФБ.

27 січня 2014 року між підприємством «Вертикаль» та ОСОБА_3 було підписано акт прийому-передачі індивідуального будинку котеджного типу за адресою: АДРЕСА_5 а 9 квітня 2014 року підписали акт прийому-передачі документів, необхідних для оформлення права власності на цей будинок.

На підставі вказаних документів ОСОБА_3 24 квітня 2014 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_2

Пунктом 7.3 договору встановлено, що якщо довіритель виконав усі зобов'язання перед управителем та після введення об'єкта будівництва до експлуатації підписав акт приймання-передачі закріпленого за ним об'єкта інвестування умови цього договору про участь в ФФБ вважаються виконаними та управління майном припиняється.

За змістом ч. 11 ст. 20 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми при будівництві житла та операціях з нерухомістю» для встановлення факту виконання відповідачем умов договору про участь у ФФБ та факту припинення управління майном, необхідне настання всіх трьох наступних умов у їх поєднанні: виконання довірителем всіх зобов'язань перед Управителем ФФБ; введення об'єкта до експлуатації; підписання довірителем із забудовником акту прийому-передачі закріпленого за ним об'єкта інвестування, після введення об'єкта в експлуатацію.

При цьому ст. ст. 14, 15 цього Закону (в редакції, чинній на момент укладення договору про участь в ФФБ) не передбачалось зазначення строку введення об'єкта до експлуатації в договорі про участь у ФББ, а визначалось обов'язковим зазначення цього строку саме у свідоцтві про участь у ФФБ.

При цьому на виконання п. 2.1. договору про участь у ФББ управитель (ТОВ «ФК «Глобал Капітал») видав ОСОБА_3 свідоцтво про участь у ФФБ ТОВ «ФК «Глобал Капітал» за програмою забудовника підприємства «Вертикаль» від 29 грудня 2008 року, відповідно до якого позивач внесла кошти у розмірі 47 642 363 грн 73 коп., що відповідає кількості закріплених за довірителем вимірних одиниць об'єкта інвестування. Вказаним свідоцтвом передбачено, що запланованою датою введення об'єкта будівництва до експлуатації є 30 вересня 2009 року.

Апеляційний суд на вказане уваги не звернув та передчасно вважав, що у договорі про участь в ФББ не зазначено строк введення об'єкта до експлуатації.

Також не можна повністю погодитись з висновком апеляційного суду про те, що відповідно до положень закону управитель несе відповідальність в межах укладеного з довірителем договору, проте вказаним договором не передбачено відповідальності управителя за порушення строків будівництва об'єкта будівництва, а, відтак, підстави для стягнення з відповідача неустойки відсутні.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (п. 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п. 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п. 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (п. 3).

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

У абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» судам роз'яснено, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

З вказаного випливає, що норми Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються до правовідносин фінансово-кредитних механізмів при будівництві житла та операціях з нерухомістю в частині, не врегульованій спеціальним законом.

Крім того, відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов'язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов'язання.

Окрім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення - являє собою міру відповідальності.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 травня 2016 року № 6-37цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Апеляційний суд у порушення ст. ст. 212 - 214, 303, 315 ЦПК України на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернув, не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При цьому апеляційний суд дійшов суперечливих і взаємовиключних висновків, оскільки зазначив і про те, що відповідач не порушив умови договору, а з іншого боку і те, що до вказаних правовідносин не підлягає застосуванню «Закону України «Про захист прав споживачів», у зв'язку з чим незрозумілим є, чи порушено умови договору.

За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, поданою представником - ОСОБА_4, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 січня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

С.П. Штелик