Ухвала

іменем україни

08 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Закропивного О.В., Нагорняка В.А.,

Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про присудження аліментів за минулий час, стягнення заборгованості за аліментами з урахуванням індексу інфляції, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування Брусилівської районної державної адміністрації, про звільнення від повноважень опікуна, передачу малолітньої дитини батькові, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 10 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 28 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився її онук ОСОБА_6, який з 2011 року проживає та перебуває на її утриманні та вихованні. З 18 березня 2014 року позивачка призначена опікуном онука за рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 12 серпня 2014 року та апеляційного суду Житомирської області від 14 жовтня 2014 року. За рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 12 серпня 2014 року відповідач має сплачувати на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак ОСОБА_7 з 2011 року і по час звернення до суду з даним позовом не сплачує аліментів.

Враховуючи вказане, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини за минулий час, з 18 березня 2011 року по 18 березня 2014 року, стягнути заборгованість за аліментами станом на 01 березня 2015 року в сумі 4 855 грн 50 коп. з урахуванням індексу інфляції в сумі 1 674 грн 48 коп. та неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення у розмірі 23 834 грн 50 коп., а всього на загальну суму 30 364 грн 48 коп.

ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_8, в якому просив звільнити ОСОБА_8 від повноважень опікуна над малолітнім ОСОБА_6 та передати дитину йому на виховання, вказуючи, що він є батьком дитини, батьківських прав щодо дитини не позбавлений, бажає виховувати сина. Опікун не має умов для проживання та нормального розвитку дитини, перешкоджає його спілкуванню із сином.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 10 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.

Звільнено ОСОБА_5 від повноважень опікуна малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобов'язано ОСОБА_5 передати малолітню дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, батькові ОСОБА_7

Ухвалено припинити із часу набрання рішенням законної сили стягнення аліментів з ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 25 % від заробітної плати щомісячно, але не менше встановленого законом мінімального розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, стягнення яких присуджено рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 12 серпня 2014 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 28 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у позові ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 578 грн 82 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про звільнення від повноважень опікуна, передачу малолітньої дитини батькові.

Отже, судові рішення в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 не оскаржуються, а тому в касаційному порядку не переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають вказаним вимогам.

Судами встановлено, що батьком дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_4, що підтверджується записами у свідоцтві про народження, витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 31 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 12 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 в інтересах малолітнього ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, призначення опікуна, за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про відібрання дитини позов ОСОБА_5 було задоволено частково.

Позбавлено ОСОБА_7 батьківських прав щодо його малолітньої дитини ОСОБА_6

Стягнуто з ОСОБА_7 аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 в розмірі 25 % від заробітної плати, щомісячно, але не менше встановленого законодавством мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 березня 2014 року і до досягнення ним повноліття.

Призначено опікуном малолітнього ОСОБА_6 його бабусю ОСОБА_5

У задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено за безпідставністю.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 14 жовтня 2014 року зазначене рішення скасовано в частині задоволення вимог про позбавлення батьківських прав та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши ОСОБА_10 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

У решті рішення суду залишено без змін.

Заочним рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2013 року мати дитини - ОСОБА_11 - позбавлена батьківських прав стосовно ОСОБА_6, дитину залишено на проживанні ОСОБА_5

ОСОБА_6 проживає разом із бабусею ОСОБА_5 та дідусем ОСОБА_12 у приватному будинку по АДРЕСА_1.

З вересня 2011 року по липень 2014 року дитина відвідувала дитячий садочок «Калинка», а з 2014 року є учнем Йосипівської ЗОШ 1-го ступеня.

Комісією з питань захисту прав Брусилівської райдержадміністрації було прийнято рішення щодо визначення днів зустрічі батька із сином у першу та третю неділі кожного місяця.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Брусилівської райдержадміністрації від 22 вересня 2015 року про можливість проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у біологічного батька ОСОБА_4, орган опіки та піклування, враховуючи те, що ОСОБА_7 на підставі рішення апеляційного суду Житомирської області від 14 жовтня 2014 року змінив ставлення до виховання своєї дитини, характеризується з позитивної сторони, офіційно працює, на обліку у лікаря психіатра-нарколога не перебуває, має постійний дохід, задовільні умови проживання та бажання займатися вихованням сина, та за відсутності підстав, необхідних для позбавлення батьківських прав, дійшов висновку про недоцільне перебування ОСОБА_6 у його опікуна і передання ОСОБА_6 батьку ОСОБА_4

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про доцільність звільнення ОСОБА_5 від повноважень опікуна та зобов'язання передати малолітню дитину батькові, беручи до уваги вимоги ст. 151 СК України щодо переважного права батьків перед іншими особами на особисте виховання дитини та висновок органу опіки та піклування Брусилівської райдержадміністрації від 22 вересня 2015 року.

Проте з такими висновками судів в повній мірі погодитись не можна.

Відповідно до ст. 250 СК України опіка, піклування над дитиною припиняється у випадках, встановлених ЦК України.

Відповідно до ст. 251 ЦК України особа може бути звільнена від обов'язків опікуна або піклувальника дитини у випадках, передбачених ЦК України, а також тоді, коли між опікуном, піклувальником та дитиною склалися стосунки, які перешкоджають здійсненню ними опіки, піклування.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦК України опіка припиняється у разі передачі малолітньої особи батькам (усиновлювачам).

За нормами ч. 3 ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Конвенцією ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції).

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватись усупереч інтересам дитини.

Звільняючи ОСОБА_5 від повноважень опікуна малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та зобов'язуючи ОСОБА_5 передати дитину батькові ОСОБА_7, суди попередніх інстанцій взяли до уваги лише висновок органу опіки та піклування Брусилівської райдержадміністрації від 22 вересня 2015 року.

Разом із тим, судами не було враховано, що ОСОБА_7 відмовлявся від дитини.

Так, 19 серпня 2012 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини - сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. 04 грудня 2012 року подав заяву про призначення судово-генетичної експертизи, чи є малолітній ОСОБА_6 його сином. Рішення Брусиліввського районного суду Житомирської області від 31 березня 2014 року ОСОБА_7 було відмовлено у позові.

Крім того, судам слід звернути увагу на те, що ОСОБА_7 не цікавився дитиною, не виконував своїх батьківських обов'язків з виховання дитини і тільки після звернення ОСОБА_3 до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_7 аліментів, він звернувся до суду з позовом про відібрання у ОСОБА_3 дитини.

При цьому, суди не врахували, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 2011 року проживав у сім'ї бабусі, яка займалась його вихованням та лікуванням, протягом тривалого часу ОСОБА_6 з батьком не спілкувався, а також не врахували прихильність дитини до бабусі.

Ухвалюючи рішення, суди попередніх інстанцій у порушення ст.ст. 212-215, 315 ЦПК України на вказані обставини уваги не звернули, належним чином не встановили фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для її вирішення, не врахували інтереси дитини, а тому дійшли передчасного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_4

За таких обставин ухвалені у справі судові рішення в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування Брусилівської районної державної адміністрації, про звільнення від повноважень опікуна, передачу малолітньої дитини батькові підлягають скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 10 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 28 грудня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування Брусилівської районної державної адміністрації, про звільнення від повноважень опікуна, передачу малолітньої дитини батькові скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: О.В. Закропивний

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана