АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7954/16 Справа № 203/4118/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Осіяна О.М.,

суддів Григорченка Е.І., Повєткіна В.В.,

за участю секретаря Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Дніпропетровського монтажного технікуму

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровського монтажного технікуму про стягнення недоплаченої стипендії, зобовязання виплачувати стипендію,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що з 01.09.2014 року його було зараховано до складу учнів, прийнятих на навчання за напрямками (спеціальностями) за державним замовленням до Дніпропетровського монтажного технікуму.

Його батько, ОСОБА_3, працює у ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПАТ «Павлоградвугілля» майстром гірничим підземним з повним робочим днем, зі стажем роботи у вугільній промисловості 24 років 4 місяці.

Таким чином, відповідно до ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та ч. 2 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту», він вступив до Дніпропетровського монтажного технікуму та набув право на отримання стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, за весь період навчання.

Посилаючись на те, що з 01.09.2014 року стипендія йому виплачувалось в розмірі, значно меншому за розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, позивач просив суд стягнути з Дніпропетровського монтажного технікуму на його користь недоплачену стипендію за період з 01.09.2014 року по 30.06.2016 року в сумі 1 4693 грн. 16 коп., а також зобовязати відповідача виплачувати йому стипендію в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для працездатних осіб у відповідний період, починаючи з 01.07.2016 року до закінчення ним навчання, або до внесення відповідних змін в чинне законодавство.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені.

Стягнуто з Дніпропетровського монтажного технікуму на користь ОСОБА_2 недоплачену стипендію за період з 01 вересня 2014 року по 30 червня 2016 року в сумі 14 693 грн. 16 коп.

Зобовязано Дніпропетровський монтажний технікум виплачувати ОСОБА_2 стипендію, відповідно до ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для працездатних осіб у відповідний період, починаючи з 01 липня 2016 року до закінчення ним навчання, або до внесення відповідних змін в діюче законодавство.

Стягнуто з Дніпропетровського монтажного технікуму на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1 102 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Судом встановлено, що позивача з 01.09.2014 року було зараховано до складу учнів, прийнятих на навчання за напрямками (спеціальностями) за державним замовленням до Дніпропетровського монтажного технікуму.

Згідно довідки №2174 від 19.04.2016 року ОСОБА_2 є студентом ІІ курсу Дніпропетровського монтажного технікуму за спеціальністю «Архітектурне проектування та внутрішній інтерєр», денної форми навчання. Строк закінчення навчання 30.06.2018 року.

Відповідно до довідки №514 від 15.07.2016 року батько позивача ОСОБА_3 працює у ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПАТ «Павлоградвугілля» майстром гірничим підземним з повним робочим днем у шахті з 08.09.1992 року по теперішні час. Стаж його роботи на підземних роботах з повним робочим днем в шахті складає 24 роки 4 місяці.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» передбачено, що шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Частиною 2 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, мають право на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку.

Врахувавши обставини у справі, положення ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», ч. 2 ст. 62 закону України «Про вищу освіту», суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_2, батько якого є шахтарем зі стажем підземної роботи більше 15-ти років, має право на отримання стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Із наданої довідки про доходи за період із вересня 2014 року по червень 2016 року встановлено, що стипендія позивачу за цей період виплачувалась у розмірі, що є нижчим за розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб Законами України «Про Державний бюджет України» на 2014 - 2016 роки.

Погодившись із розрахунком позивача, врахувавши розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідні роки, фактично призначені та виплачені розміри стипендії, суд дійшов висновку, що недоплачена ОСОБА_2 сума стипендії становить 14 693 грн. 16 коп.

Крім того, врахувавши докази у справі, факт продовження позивачем навчання, строком закінчення якого, згідно довідки №2174 від 19.04.2016 року є - 30.06.2018 року, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю та стягнути із відповідача на користь позивача недоплачену стипендію за період із 01.09.2014 року по 30.06.2016 року в сумі 14693,16 грн., а також зобовязати відповідача виплачувати позивачу стипендію відповідно до ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» в розмірі прожиткового мінімуму встановленого законодавством для працездатних осіб у відповідний період, починаючи із 01.07.2016 року до закінчення ним навчання, або до внесення відповідних змін в діюче законодавство.

Суд вважав безпідставними посилання відповідача на Порядок призначення і виплати стипендій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №882 від 12.07.2004 року, оскільки прийнятий пізніше Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці» має вищу юридичну силу по відношенню до зазначеної постанови та визначає виплату за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Розмір прожиткового мінімуму встановлюється Державним бюджетом України на відповідний рік.

Дія ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» Законами України «Про Державний бюджет України» на 2014-2016 роки не зупинялась.

Також суд вважав безпідставними посилання відповідача на відсутність відповідних бюджетних призначень на виконання вимог ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», оскільки обов'язок держави передбачений вказаним законом щодо виплати студентам державних вищих навчальних закладів, батьки яких є шахтарями та мають стаж підземної роботи не менше 15 років, стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, не може ставитись у залежність від наявності у бюджеті коштів та бюджетних асигнувань, про що, зокрема, зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 08.11.2015 року у справі «Кечко проти України».

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України із відповідача на користь позивача суд стягнув судовий збір в сумі 1 102,4 грн.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що суд неправильно застосував норми матеріального права через законодавчу неузгодженість, а також не врахував що виплата стипендій у такому розмірі не забезпечена коштами державного бюджету.

Так відповідно до ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1 та 3 статті 113 Конституції України передбачено, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Тому безпідставним є посилання відповідача на застосування постанови КМУ щодо розміру стипендії, а не положень Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», що не суперечить і розясненням п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року, № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя».

Також статтею 16 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» передбачено, що держава гарантує забезпечення основних потреб громадян на рівні встановлених законом державних соціальних стандартів і нормативів.

А відповідно до статті 18 цього Закону зазначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо: стипендій учням професійно-технічних та студентам вищих державних навчальних закладів.

Пункт 6.3.1.4 «Державного класифікатора соціальних стандартів і нормативів», затвердженого наказом Міністерства праці №293 від 17.06.2002 року, передбачає надання стипендій.

Отже, обовязок дотримання соціальних гарантій, необхідність забезпечення позивача відповідними пільгами, гарантованими державою, покладено на відповідача.

Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці» спрямований на підвищення престижності шахтарської праці, надання додаткових гарантій у виплаті та підвищенні заробітної плати і розв'язанні соціально-побутових проблем шахтарів. Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов правильного висновку про те, що позивач має право на стипендію в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідне право останнього, передбачене Законом, не було забезпечено, а тому підлягає захисту шляхом задоволення даного позову.

Отже, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

А тому, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського монтажного технікуму відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із цього часу.

Судді: