У Х В А Л А

17 червня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.;

секретар судового засідання Мельник С.Ю.,

з участю представників апелянта та Відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Здолбунівської райдержадміністрації,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Домецького Олексія Ігоровича на ухвалу Здолбунівського районного суду від 11 травня 2016 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до ОСОБА_5 і ОСОБА_1, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Здолбунівська районна державна адміністрація і Відділ містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Здолбунівської райдержадміністрації, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення самочинного будівництва,

в с т а н о в и л а :

З виділених матеріалів вбачається, що у провадженні Здолбунівського районного суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до ОСОБА_5 і ОСОБА_1, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Здолбунівська районна державна адміністрація і Відділ містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Здолбунівської райдержадміністрації, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення самочинного будівництва.

11 травня 2016 року представник позивачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 адвокат Денисюк-Серединська Л.Є. подала до суду заяву про забезпечення доказів та пред'явленого у справі позову.

Ухвалою Здолбунівського районного суду від 11 травня 2016 року цю заяву задоволено:

у Відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Здолбунівської районної державної адміністрації витребувано всі архівні справи щодо будівель, розташованих за адресами: АДРЕСА_1, в тому числі будівельний паспорт № 480 від 10 грудня 2014 року зі змінами від 21 липня 2015 року;

у Здолбунівської районної державної адміністрації витребувано копію листа від 21 липня 2015 року, вих. № 2443/01-25/15, який був направлений до Управління ДАБІ у Рівненській області;

витребувано у Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області копію листа забудовника ОСОБА_1 щодо погодження схеми забудови земельної ділянки та доданих до нього документів, відповідь на який була надана управлінням 8 липня 2015 року за № 01-3856/07;

з Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області витребувано: копію документів, складених за наслідками документальних перевірок від 29 квітня 2014 року, 18 листопада 2014 року та 17 червня 2015 року за адресою будівництва: АДРЕСА_1, в тому числі копію пропису від 29 квітня 2014 року та копію фотофіксації об'єкта (в паперовому та електронному варіанті); копії документів, складених за наслідками документальних перевірок від 17 червня 2015 року за адресою будівництва: АДРЕСА_1, в тому числі копію фотофіксації об'єкта (в паперовому та електронному варіанті);

вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії, спрямовані на реконструкцію та добудову житлового будинку АДРЕСА_1 відповідно до будівельного паспорта на забудову земельної ділянки, виготовленого відділом містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Здолбунівської районної державної адміністрації від 10 грудня 2014 року за № 480 зі змінами від 21 липня 2015 року, а також заборонено ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії, спрямовані на реєстрацію за собою права власності на вказаний житловий будинок до набрання рішенням суду законної сили.

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Домецького О.І. в частині оскарження ухвали Здолбунівського районного суду від 11 травня 2016 року про витребування доказів ухвалою судді Апеляційного суду Рівненської області від 7 червня 2016 року на підставі ч. 2 ст. 293 ЦПК України повернуто апелянту, а тому в апеляційному порядку ця ухвала у зазначеній частині перегляду не підлягає.

В апеляційній скарзі на ухвалу Здолбунівського районного суду від 11 травня 2016 року про забезпечення позову представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Домецький О.І. посилався на те, що відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Проте розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

За правилами ст. ст. 10, 11, 57-60, 212, 213 ЦПК України позивач повинен належним чином обґрунтувати заяву про забезпечення позову і на підтвердження відповідних обставин подати докази.

Проте позивачем та судом зазначених вище вимог закону не дотримано.

В оскаржуваній ухвалі не обґрунтовано необхідності застосування заходів забезпечення позову та не наведено мотивів, з яких суд прийшов до висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову в майбутньому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідачі зробили лише реконструкцію свого будинку із зміною даху.

Позивачі не надали суду доказів про існування небезпеки чи загрози пошкодження їх майна.

Єдиними підставами для забезпечення позову стали припущення про неможливість або утруднення виконання судового рішення в подальшому.

Доводи, викладені у заяві представника позивачів щодо необхідності забезпечення позову, як і висновок суду щодо існування реальної загрози утруднення виконання рішення суду у зв'язку з можливим пошкодженням майна на сусідній земельній ділянці, не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову, а свідчать лише про наявність між сторонами спору з цього приводу.

Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року „Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснено, що відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Позивачами не наведено фактів та не подано доказів, які б підтверджували те, що своїми діями відповідачі порушують їх права чи завдають шкоди.

Статтею 13 ЦК України визначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Зі змісту заявлених позовних вимог можна зробити висновок про намір позивачів порушити законні права відповідачів як власників майна.

Відповідно до п. 4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Стаття 375 ЦК України надає право власникові земельної ділянки зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

На час постановлення оскаржуваної ухвали відсутні будь-які приписи компетентних органів про усунення порушень, здійснюване будівництво (реконструкція будинку) не є самочинним, а відповідачі мають усю необхідну документацію, що стосується реконструкції існуючого будинку.

З документів на будинок вбачається, що він збудований у 1990 році із додержанням усіх вимог чинного законодавства.

У 2014-2015 роках його довірителька розпочала виготовлення документів для реконструкції будинку. В силу норми, зазначеної в примітці 7 додатку 3.1. ДБН 360-92**, допускається часткова реконструкція (перебудова) житлових будинків та господарських споруд на окремих садибних ділянках, які побудовані за раніше чинними нормативами, за умови збереження існуючих відстаней між будівлями.

При здійсненні реконструкції нею було змінено основні конструкції будівлі зі збереженням існуючих відстаней між будівлями та заново здійснено лише перекриття будівлі (заміна даху).

Зважаючи на те, що наведені обставини не давали суду передбачених ч. 3 ст. 151 ЦПК України підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову, оскаржувана ухвала суду, на думку представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Домецького О.І., підлягає скасуванню з постановленням у справі нової ухвали про відмову в задоволенні заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частинами 1 і 3 ст. 151 ЦПК України встановлено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до роз'яснення п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З копії позовної заяви видно, що у липні 2015 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_5 і ОСОБА_1, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Здолбунівська районна державна адміністрація і Відділ містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Здолбунівської райдержадміністрації, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення самочинного будівництва.

Обґрунтовуючи свою заяву про забезпечення позову, позивачі зазначали, що предметом заявлених позовних вимог є знесення самочинного будівництва, яке триває і на час подання позову, а у разі остаточної добудови спірного об'єкта наступне знесення може спричинити шкоду літній кухні та будинку позивачів, які знаходяться на відстані від 86 см до 4 м від спірного об'єкта будівництва.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Пленум Верховного Суду України у пункті 10 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" роз'яснив, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

За таких обставин, зважаючи на характер спірних правовідносин сторін, суть заявлених позовних вимог та беручи до уваги, що забезпечення позову є тимчасовим заходом, колегія суддів приходить до висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову у даній справі може утруднити чи зробити неможливим виконання у майбутньому рішення суду, а тому місцевий суд прийшов до цілком правильного висновку про необхідність задоволення заяви позивачів про забезпечення їх позову.

Доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі, можуть бути враховані судом при розгляді справи сторін по суті.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 308, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Домецького Олексія Ігоровича відхилити.

Ухвалу Здолбунівського районного суду від 11 травня 2016 року про забезпечення позову залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. Вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: