АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/6404/16 Головуючий у 1 інстанції - Комаревцева Л.В.
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Котули Л.Г., Волошиної В.М.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Києві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 9 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» про стягнення коштів за прострочення виконання грошового зобов»язання,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1, керуючись Законом України «Про захист прав споживачів», звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» (далі- ПАТ«Платинум Банк») і просив винести рішення, яким стягнути на свою користь з відповідача відсотки за депозитними договорами, відсотки за затримку виконання грошового зобов»язання, відповідно до ст.625 ЦК України, та пеню, відповідно до п.32.2. ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 9 березня 2016 року позов задоволено. Судовим рішенням стягнуто з ПАТ«Платинум Банк» на користь ОСОБА_1 відсотки по депозитним вкладам у сумі 811,46 дол.США; 201,92 дол.США, як 3% річних за прострочку виконання грошового зобов»язання, в порядку ст.625 ЦК України; 2.238,57 дол.США, як пеню, відповідно до п.32.2. ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». /а.с.108-114/.

В поданій апеляційній скарзі ПАТ «Платинум Банк» просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити в повному обсязі /а.с.117-121/.

Скаржник послався на те, що при стягненні пені у сумі 2.238,57 дол.США, суд безпідставно, погоджуючись з вимогами позивача, керувався ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», оскільки указаною нормою передбачена відповідальність банку у вигляді пені 0,1% суми простроченого платежу за порушення строків виконанням доручення клієнта на переказ коштів, а не за прострочення виплати суми банківського вкладу та відсотків по ньому. Крім того, сплата банком пені за прострочку виконання грошових зобов»язань сторонами у депозитному договорі - не передбачено.

Також скаржник зазначив, що не можуть підлягати стягненню несплачені банком відсотки за депозитним договором та 3% річних за прострочку виконання грошового зобов»язання в порядку ст.625 ЦК України, оскільки 4.12.2015 року набула чинності постанова НБУ від 3.12.2015 року за №863 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», згідно п.п.10, 6 якої, уповноважені банки зобов»язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних і депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 20.000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення залишити без змін з таких підстав.

Як слідує з матеріалів справи і таке встановлено судом, 16.11.2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ«Платинум Банк» укладено Договір НОМЕР_2 банківського рахунка для фізичних осіб, згідно п.1.1. якого, Банк відкриває Клієнту поточний рахунок в національній валюті України та/або в іноземній валюті, на який зобов»язується приймати та зараховувати кошти, що надходять Клієнту для зберігання і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів. Відповідно до п.2.1. цього Договору за дорученням Клієнта здійснюється розрахунково-касові операції.

02.12.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ«Платинум Банк» укладено Договір за №00302402 про розміщення вкладу «Готівка Щомісяця» зі щомісячною виплатою процентів та подовженням строку зберігання, згідно п.1.1. якого Банк приймає від Вкладника на вкладний рахунок НОМЕР_1 кошти у розмірі 5.000 дол.США та зобов»язується повернути Вклад та сплатити проценти за користування Вкладом на умовах та в порядку, передбаченому цим Договором, який укладений на період з 2.12.2014 року по 5.06.2015 року

Сума Вкладу, а також сума нарахованих та несплачених відсотків повертається на картковий/поточний рахунок НОМЕР_2 Вкладника, відкритий у Банку (п.3.1. Договору).

Відповідно до п. 3.1. Основних умов Банк зобов»язаний повернути Вклад та нараховані проценти в день повернення вкладу. У разі, якщо днем повернення Вкладу є вихідний або святковий день, Вклад повертається наступного банківського дня.

Після спливу строку повернення вкладної суми, починаючи з 10.12.2014 року Позивач неодноразово звертався до Банку з вимогою про повернення вкладу та відсотків. Між тим, вкладна сума була повернута Банком на картковий/поточний рахунок НОМЕР_2 Вкладника частками, з простроченням, починаючи з 10.12.2014 року по 30.12.2014 року.

Між тим, на вимогу позивача, як Вкладника, відсотки за цим вкладом Банк відмовився виплачувати чи зараховувати на вище зазначений картковий/поточний рахунок НОМЕР_2.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що Банк в порушенням договірних умов продовжував користуватись Вкладом, що належить позивачу у розмірі 5.000 дол.США, а тому, враховуючи, передбачену договором відсоткову ставку, що складає 11,7% річних, за період з 10.12.2014 року по 29.12.2014 року, Банк зобов»язаний сплатити позивачу відсотки у сумі 13,71 дол.США.

Крім того, нараховуючи пеню у сумі 42,76 дол.США, суд обґрунтовано керувався ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», згідно якої передбачена відповідальність банку у вигляді пені 0,1% суми простроченого платежу за порушення строків виконанням доручення клієнта на переказ коштів.

Також, відповідно до ст.625 ЦК України, суд правомірно нарахував пеню у розмірі 3% річних за прострочку виконання грошового зобов»язання, яка за розрахунком суду склала 3,51 дол.США.

19.12.2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Платинум Банк» укладено Договір за №00217252 банківського строкового вкладу про розміщення вкладу «Готівка Щомісяця». Відповідно до п.1.1 цього Договору позивач ОСОБА_1 передав, а відповідач ПАТ «Платинум Банк» прийняв на депозитний рахунок НОМЕР_3 кошти у сумі 23.000 дол.США, на термін з 19.12.2013 року по 21.12.2014 року.

За цим договором сторонами також передбачено, що повернення вкладу та нарахованих відсотків (12,1% річних відповідно до п.2.3 Договору) здійснюється на поточний рахунок НОМЕР_2.

В подальшому, за заявою позивача від 16.12.2014 року останній відмовився від пролонгації договору. 20.12.2014 року вкладна сума 23.000 дол.США та нараховані відсотки зараховані Банком на поточний рахунок НОМЕР_2, відкритий на ім»я позивача.

У зв»язку з неодноразовими вимогами позивача, вкладні кошти були повернуті позивачу з простроченням, частками, починаючи з 30.12.2014 року по 23.06.2015 року.

Між тим, відсотки за договором (12,1% річних) у сумі 500,14 дол.США та 3% річних, в силу ст.625 ЦК України, у розмірі 124 дол.США, Банком не були виплачені.

Крім того, 30.12.2013 року між сторонами укладено Договір за №00227493 банківського строкового вкладу про розміщення вкладу «Готівка Щомісяця», на термін з 30.12.2013 року по 01.01.2015 року, під 12% річних, відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв на депозитний рахунок НОМЕР_4 кошти у сумі 4.000 дол.США.

05.01.2015 року, за ініціативою Вкладника указаний депозитний договір був припинений.

При цьому Банк безпідставно ігнорував неодноразові звернення позивача про сплату йому вкладних коштів та відсотків. Вкладний внесок у сумі 4.000 дол.США було зараховано на поточний рахунок позивача НОМЕР_2 з простроченням, частками, починаючи з 23.06.2015 року по 17.09.2015 року.

Між тим, Банком на рахунок позивача не були перераховані відсотки за вкладом у сумі 297,61 дол.США.

Крім того, як правомірно вважає суд першої інстанції, за затримку виконання грошового зобов»язання з повернення вкладу та відсотків, позивачем обгрунтовано нараховано 3% річних, згідно ст.625 ЦК України, у сумі 74,4 дол.США.

Також, суд вважав правомірним стягнення пені у сумі 2.195,82 дол.США, в силу ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», із розрахунку 0,1% суми простроченого платежу за порушення строків виконанням доручення клієнта на переказ коштів, за період з 20.12.2014 року по 19.06.2015 року.

Згідно ч.1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

При цьому, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Таким чином, у відповідача ПАТ «Платинум Банк» виникло зобов»язання щодо повернення за першою вимогою позивача ОСОБА_1 на його вимогу належних йому вкладів та відсотків в силу вище зазначених договорів: від 02.12.2014 року за №00302402; від 19.12.2013 року за №00217252; від 30.12.2013 року за №00227493.

Між тим, відмовляючи у поверненні, на вимогу Вкладника ОСОБА_1 вкладних коштів та відсотків, відповідач ПАТ «Платинум Банк» послався на акти НБУ, які, за твердженням відповідача, в силу закону є регуляторними актами, які розробляються, розглядаються та приймаються і оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Так, відповідач послався на постанови Правління НБУ: від 01.12.2014 року за №758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України»; від 03.03.2015 року за №160 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках»; від 03.06.2015 року за №354 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України»; від 04.09.2015 року за №581 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України»; від 03.12.2015 року за №863 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», згідно яких передбачене обмеження видачі готівкових коштів в іноземній валюті з поточних і депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах, що не перевищують 20.000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ.

Між тим, колегія суддів вважає, що задовольняючи позов, та стягуючи з ПАТ «Платинум Банк» на користь позивача 811,46 дол.США, як несплачені відсотки за депозитним договором; 201,92 дол.США, як 3% річних за прострочку виконання грошового зобов»язання, в порядку ст.625 ЦК України; 2.238,57 дол.США, як пеню, відповідно до п.32.2. ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги вище зазначені постанови Правління НБУ, оскільки ці постанови суперечать зазначеним нормам ЦК України, який за своєю юридичною силою є вищим за нормативні документи Правління НБУ.

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи скаржника в апеляційній скарзі відносно безпідставності застосування судом першої інстанції при стягненні пені у сумі 2.238,57 дол.США статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» з посиланням на те, що пеня за цією нормою нараховується за порушення строків виконанням доручення клієнта на переказ коштів, а не за прострочення виплати суми банківського вкладу та відсотків по ньому.

Між тим, відхиляючи указаний довід, колегія суддів виходить з того, що відповідно до п/п 1.24 ст.1 переказ коштів, в силу указаного Закону «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» це - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Тобто, із аналізу указаної норми слідує, що застосування штрафної санкції у вигляді пені за ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», поширюється і на порушення банком строків щодо видачі коштів у вигляді вкладних сум та відсотків по них, на вимогу вкладника.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення банком своїх зобов»язань, передбачених, як депозитними договорами, так і законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України слідує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

А, віповідно до ст. 1074 ЦК України, обмеження права клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Крім того, частиною 3 ст. 1066 ЦК України встановлено, що банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 правомірно визнано судом першої інстанції обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції.

У ст.1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене на повно з'ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» відхилити, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 9 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту проголошення шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді