Справа № 447/962/15 Головуючий у 1 інстанції: Березюк Г.М.
Провадження № 22-ц/783/5575/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

секретаря: Симець В.І.

за участю: ОСОБА_2, представників ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 ОСОБА_4 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 26 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради Львівської області, ОСОБА_5 про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та зустрічним позовом ОСОБА_5 до Миколаївської міської ради Львівської області, ОСОБА_2, ОСОБА_6 про визнання неправомірним та скасування рішення міської ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації речових прав та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 26 липня 2016 року заяву ОСОБА_5 про вжиття заходів забезпечення позову повернута заявниці.

Дану ухвалу оскаржив представник ОСОБА_5 ОСОБА_4 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою. Вказує, що судовий розгляд у даній справі здійснюється з червня 2015 року та постійно відкладається через неявку відповідачів за зустрічним позовом, тому вважає, що існують ризики, що до завершення судового розгляду земельна ділянка, набута у власність відповідачами за оспорюваними ОСОБА_5 рішеннями Миколаївської міської Ради Миколаївського району Львівської області буде відчужена іншим особам. Однак, суд першої інстанції, постановляючи оскаржену ухвалу вважав, що таких обставин замало, а також потрібні докази для їх підтвердження, хоча ст.151 ЦПК України таких вимог не передбачає.

Просить скасувати ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 26 липня 2016 року та прийняти нову, якою вжити заходи забезпечення зустрічного позову ОСОБА_5 у вигляді заборони відчуження земельної ділянки площею 0,1000 га по вул. Болоня, 81 в м. Миколаєві.

ОСОБА_6, представники Миколаївської міської ради Львівської області, управління держгеокадастру у Миколаївському районі Львівської області та реєстраційної служби Миколаївського районного управління юстиції Львівської області в судове засідання не зявилися, хоча про розгляд справи повідомлялися належним чином, що підтверджєуться повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 83-84,86-87), про причини неявки суд не повідомили та з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталися, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, представників ОСОБА_3 ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Повертаючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову районний суд виходив з того, що ОСОБА_5 у заяві всупереч вимогам ст. 151 ЦПК України не зазначено обгрунтування необхідності забезпечення позову шляхом заборони відчуження земельної ділянки.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Виділеними матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_5 звернулася до Миколаївської міської ради Львівської області, третя особа ОСОБА_2, у якому просить визнати неправомірним рішення Миколаївської міської ради Львівської області за № 1062/5 від 23.09.2013р. про затвердження технічної документації і землеустрою ОСОБА_2 щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,1000 га в натурі (на місцевості) по вул. Болоня, 81 в м. Миколаєві (3/4 частини) і передачі йому цієї земельної ділянки в приватну власність і скасувати його; визнати недійсною державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою м. Миколаїв, вул. Болоня, 81 Львівської обл. і скасувати її кадастровий номер :01:015:0485; визнати недійсним свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку 3/4 частини від площі 0,1000 га по вул. Болоня, 81 в м. Миколаєві, Львівської області і скасувати державну реєстрацію прав на цю земельну ділянку; усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_5 земельною ділянкою по вул. Болоня, 79 в м. Миколаєві Львівської області шляхом демонтажу гаража ОСОБА_2 на її території і перенесення огорожі його земельної ділянки відповідно до її державного акту на права приватної власності за № 350, зареєстрованого 14.08.1997 року. (а.с. 7-9)

Як вбачається із заяви про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_5 просить у даній цивільній справі вжити заходи забезпечення позову у вигляді заборони відчуження земельної ділянки площею 0,1000 га по вул. Болоня, 81 в м. Миколаєві (кадастровий номер :01:015:0485), яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_6 до набрання законної сили рішенням суду. (а.с. 12-13)

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 8 ст. 153 ЦПК України передбачено, що суд встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Статтею 151 ЦПК України визначено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у звязку з якими портрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обгрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.3 ст.152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006, передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається із мотивів заяви ОСОБА_5 про вжиття заходів забезпечення позову, вона покликається на те, що судовий розгляд даної справи здійснюється з червня 2015 року та постійно відкладається через неявку відповідачів за зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_6 Окрім того звертає увагу, що існують ризики, що до завершення судового розгляду земельна ділянка, набута у власність вказаними особами за оспорюваним нею рішення Миколаївської ради Миколаївського району Львівської області буде відчужена іншим особам.

Враховуючи вищенаведені мотиви колегія суддів не погоджується із висновком районного суду про те, що позивачкою по зустрічному позову не зазначено обгрунтування необхідності забезпечення позову, оскільки такий спростовується мотивами наведеними ОСОБА_5 в поданій нею заяві від 26.07.2016 року.

Колегія суддів приходить до висновку що подана ОСОБА_5 заява про вжиття заходів забезпечення позову відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала Миколаївського районного суду Львівської області від 26 липня 2016 року постановлена з порушенням норм процесуального права.

Згідно п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування ухвали районного суду та направлення справи в суд першої інстанції для вирішення питання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 209, 303, 304, п.2 ч.2 ст. 307, п.2 ч.1 ст.312, ст.ст. 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 26 липня 2016 року скасувати та направити справу в суд першої інстанції для вирішення питання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_1

Судді /підписи/ ОСОБА_7

ОСОБА_8

З оригіналом згідно

Ухвала набрала законної сили:16.11.2016р.

Суддя Струс Л.Б.

Дата оформлення копії:24.11.2016р.

Помічник судді Кузічев Т.В.