Справа № 361/3528/15-ц Головуючий у І інстанції Нікушин В. В.
Провадження № 22-ц/780/2475/16 Доповідач у 2 інстанції Іванова І. В.
Категорія 53 21.06.2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Гуля В.В., Приходька К.П.

при секретарі - Тимошевській С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «УВК Україна» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «УВК Україна» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися в суд з даним позовом посилаючись, що згідно наказу №99 від 16 вересня 2010 року ОСОБА_2 прийнято на посаду водія навантажувача складу ТОВ «УВК Україна», згідно наказу №32 від 01 липня 2009 року ОСОБА_3 прийнято на посаду приймальника товару ТОВ «УВК Україна», а 01 серпня 2011 року - останнього переведено на посаду начальника зміни складу. Також зазначили, що 07 квітня 2015 року їх викликали до керівника служби безпеки підприємства, який повідомив, що на їхніх змінах зникло 20 бочок пива і є відеозапис, на якому видно як вони ходять біля піддону з пивом, проте ніяких доказів їм надано не було.

Однак, наказами №64к від 21 квітня 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звільнено із займаних посад у зв'язку із втратою довіри з боку власника, п.2 ст 41 КЗпП України. Вважають такі дії відповідача неправомірними, тому просили суд звільнення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з роботи згідно з наказом генерального директора Приватного акціонерного товариства «УВК Україна» від 21 квітня 2015 року №64-к відповідно до п.2 ст.41 КЗпП України у зв'язку із втратою довіри визнати необґрунтованим і незаконним; поновити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на роботі з 21 квітня 2015 року; зобов'язати Приватне акціонерне товариство «УВК Україна» внести у трудові книжки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відомості про недійсність попереднього запису щодо звільнення їх відповідно до п.2 ст. 41 КЗпП України; стягнути з Приватного акціонерного товариства «УВК Україна» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 21 квітня 2015 року по день ухвалення судом рішення про поновлення на роботі виходячи з розміру 3,85 грн. середньогодинного заробітку; стягнути з Приватного акціонерного товариства «УВК Україна» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 21 квітня 2015 року по день ухвалення судом рішення про поновлення на роботі виходячи з розміру 3,87 грн. середньогодинного заробітку.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2016 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ генерального директора Приватного акціонерного товариства «УВК Україна" від 21.04.2015 № 64-к «Про звільнення ОСОБА_3» .

Визнано незаконним та скасовано наказ генерального директора Приватного акціонерного товариства «УВК Україна" від 21.04.2015 № 64-к «Про звільнення ОСОБА_2» .

Поновлено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на роботі з 21 квітня 2015 року.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення.

Зобов'язано Приватне акціонерне товариство "УВК Україна" внести у трудові книжки ОСОБА_2, ОСОБА_3 відомості про недійсність попереднього запису щодо звільнення їх відповідно до п. 2 ст. 41 КЗпП України з зв'язку із втратою довіри.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "УВК Україна" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 21 квітня 2015 року по 11 лютого 2016 року у розмірі 6127 грн. 98 коп.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "УВК Україна" на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 21 квітня 2015 року по 11 лютого 2016 року у розмірі 6217 грн. 95 коп.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач ПАТ «УВК Україна» подав апеляційну скаргу, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у позові Посилається, що судом не враховані надані ним докази щодо порушення позивачами правил проведення операцій з товарно-матеріальними цінностями, що є підставою для втрати довір'я.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

Судом встановлено, що згідно наказу ТОВ «УВК Україна» №99к від 16 вересня 2010 року ОСОБА_2 прийнято на посаду водія навантажувача складу ТОВ «УВК Україна», що підтверджується копією трудової книжки АС №616600 (а.с.6-9).

Згідно наказу ТОВ «УВК Україна» №32 від 01 липня 2009 року ОСОБА_3 прийнято на посаду приймальника товару ТОВ «УВК Україна», згідно наказу від №64к від 01 серпня 2011 року ОСОБА_3 переведено на посаду начальника зміни складу, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 (а.с.11-12).

З матеріалів справи вбачається, що згідно протоколу №1 від 20 грудня 2010 року ТОВ «УВК Україна» реорганізовано у АТ «УВК Україна».

Відповідно наказу генерального директора АТ «УВК Україна» ОСОБА_4 №64к від 21 квітня 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звільнено із займаних посад у зв'язку із втратою довіри з боку власника, п.2 ст 41. КЗпП України (а.с.10,13).

У відповідності до претензії №4 від 26 березня 2015 року ДП «Пілснер Україна» встановлено, що замовником ДП «Пілснер Україна» було виявлено нестачу товару, переданого Приватному акціонерному товариству «УВК Україна» для забезпечення перевезення з м.Дніпропетровськ до м.Київ(а.с.74).

Так, 09 квітня 2015 року комісією у складі начальника служби охорони ОСОБА_5, заступника служби охорони ОСОБА_6 та керуючим складським комплексом ОСОБА_7 було складено акт виявлення крадіжки товарно-матеріальних цінностей, в якому зазначено, що 14 березня 2015 року палета, доставлена із м.Дніпропетровськ після відвантаження до складу АТ «УВК Україна» в м.Бровари, була взята з місця водієм навантажувача ОСОБА_2, вивезена останнім в місце зони зберігання, яке є «сліпою зоною» для камер спостереження. Після повернення ОСОБА_2 палети, її зовнішній вид змінився. Також в цю зону в період знаходження там палети заходив старший зміни ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с.78).

08 квітня 2015 року АТ «УВК Україна» в особі начальника служби охорони ОСОБА_6 звернувся до Броварського МРВ ГУ МВС України в Київській області із заявою про виявлення крадіжки, що підтверджується заявою та протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08 квітня 2015 року( а.с.79-80).

Згідно витягу з кримінального провадження №0001284 вбачається, що 08 квітня 2015 року Броварським МРВ ГУ МВС України в Київській області відкрито кримінальне провадження за заявою ОСОБА_6 щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_2, ОСОБА_9, які під час виконання своїх функціональних обов'язків на роботі, діючи умисно та з корисливих мотивів , шляхом вільного доступу перебуваючи у складському приміщенні за адресою: Київська область, м.Бровари, вул. Кільцева, 8 , таємно викрали 20 банок об'ємом 5 літрів кожна марки «Бекерс» та 1 банку «Кромбахер», чим спричинили АТ «УВК Україна» матеріальної шкоди на загальну суму 4497,42 грн., яке в подальшому було закрито (а.с.81).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є недоведеною, кримінальне провадження закрито, тому підстави для звільнення їх з роботи були відсутні.

Проте з таким висновком, колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України передбачено, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Поняття вини сторони трудових правовідносин можна визначити як психічне ставлення до вчинюваної протиправної дії чи бездіяльності, яка полягає у невиконанні чи неналежному виконанні своїх трудових обов'язків, та її наслідків, виражене у формі умислу чи необережності. В усіх випадках наявності вини спільним і обов'язковим її елементом є усвідомлення особою протиправності свого діяння.

Як роз'яснено в абз. 2 п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", звільнення з підстав втрати довіри (п. 2 ст. 41 КЗпП України) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри.

За змістом указаної норми матеріальними цінностями є цінності, що прийняті на зберігання, зберігаються на складі, відпускаються зі складу, з торгового залу, іншого сховища.

Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей, можна зробити висновок, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ПАТ «УВК Україна» надає логістичні послуги, які, зокрема, включають в себе послуги складського зберігання та убезпечення і організацію перевезення вантажів замовників.

Посадові обов'язки позивачів безпосередньо пов'язані з прийманням, зберіганням та відвантаженням товарно-матеріальних цінностей, про що зазначено у посадових інструкціях та з позивачами укладені договори про повну матеріальну відповідальність.

З пояснень відповідача вбачається, що підприємство отримало від свого замовника - ДП «Пілснер Україна» претензію № 4 від 26.03.2015 р. щодо нестачі товару, переданого відповідачу для забезпечення перевезення з м. Дніпропетровськ до м. Київ.

У ході розгляду претензії замовника службою безпеки відповідача були розглянуті, зокрема, записи відеоспостереження, надані замовником під час відвантаження вантажу з м. Дніпропетровськ, відеозаписи зі складу відповідача у м. Дніпропетровськ та у м. Бровари.

Після дослідження цих записів відповідачем було встановлено, що палета вантажу, доставлена з м. Дніпропетровськ до складу відповідача у м. Бровари була доставлена у такому ж вигляді, в якому вона була відвантажена замовником - без пошкоджень пакування або скотчу. Зовнішній вигляд палети також був однаковий. Палета була розвантажена на складі відповідача у м. Бровари у зоні експедиції (транзитного вантажу), оскільки за замовленням замовника цей вантаж не підлягав зберіганню на складі відповідача, а його необхідно булодоставити за адресою, вказаною замовником у замовленні.

Однак, в порушення операційних процедур поводження з транзитним вантажем водій навантажувала ОСОБА_2 вивіз палету з зони експедиції (транзитного вантажу) у зону зберігання у місце, яке є «сліпою зоною» для камер спостереження і приблизно через годину палета була вивезена з цієї зони. При цьому до зони зберігання, поки там знаходилася палета, окрім ОСОБА_2 також заходив начальник зміни складського комплексу ОСОБА_3. Після вивезення палети ОСОБА_2 зовнішній вид палети змінився - скотч знаходився в інших місцях та змінилося знаходження червоних ящиків на палеті. Про зазначені обставини відповідач надав відповідні докази.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що підставою для винесення наказу про звільнення позивачів за ст. 41 ч.2 КЗпП України стало грубе порушення позивачами правил проведення операцій з товарно-матеріальними цінностями, що викликало втрату до позивачів довіри, у зв'язку із чим висновок суду про незаконність звільнення позивачів згідно ч. 2 ст. 41 КЗпП України є помилковим.

Таким чином, встановивши обставини справи, правовідносини сторін та норми закону, які регулюють ці правовідносини, суд неправильно витлумачив зміст цих правових норм, що призвело до неправильного вирішення справи, тому колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Доводи, наведені у запереченнях позивачів до скарги, не спростовують наведені висновки колегії суддів.

Відповідно до положень ст.88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судових витрат, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому колегія суддів вважає за необхідне стягнути із кожного з позивачів на користь відповідача понесені ним витрати на сплату судового збору у розмірі 606 грн. 32 коп.

Керуючись ст.ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «УВК Україна» задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, з кожного по 606 грн. 32 коп. судових витрат на користь Приватного акціонерного товариства «УВК Україна».

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :