АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3516/16
Справа № 637/1150/15-ц Головуючий 1 інстанції:Тордія Е.Н.
Категорія: відшкодування шкоди Доповідач: Сащенко І.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря - Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 28 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Шевченківське» про стягнення матеріальних коштів та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ТОВ СП «Шевченківське» про стягнення матеріальних коштів та моральної шкоди.

В обґрунтування вимог посилалась на те, що її батько - ОСОБА_4 працював на посаді директора ЗАТ «Шевченківське», правонаступником якого є відповідач по справі. 11.03.2004 року по факту вчинення посадовими особами ЗАТ «Шевченківське» злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України порушено кримінальну справу. 19.07.2005 року порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_4 за ознаками ч. 5 ст. 191 КК України , пізніше у відношенні ОСОБА_4 порушено кримінальну справу за ознаками ч.2 ст. 366 КК України. Після порушення кримінальної справи він був вимушений написати заяву від 22.07.2004 року про передачу грошей, які обліковувались по господарству як заборгованість по заробітній платі в рахунок нібито завданої ним майнової шкоди. Постановою начальника СВ Шевченківського РВ МВСУ в Харківський області від 23.12.2010 року кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 190 КК України закрита за п.2 ст. 6 п.2 ст. 213 КПК України. Про закриття кримінальної справи ОСОБА_4 дізнався з листа від 27.02.2013 року, після чого звернувся до відповідача з проханням повернути безпідставно утримані кошти, але кошти до теперішнього часу не повернуті. 28.01.2015 року ОСОБА_4 помер. Позивач по справі є донькою померлого.

Просила стягнути з ТОВ на її користь кошти, безпідставно утримані з ОСОБА_4 з урахуванням індексу інфляції у сумі 29324,31 грн. та 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача проти позову заперечував.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 28 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким її позов задовольнити у повному обсязі. При цьому посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що для задоволення позову є всі підстави. Крім того, аналогічний позов іншої особи, а саме головного бухгалтера підприємства, задоволено та стягнуто кошти.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що вказані правовідносини мають регулюватися трудовим, а не цивільним законодавством, як вказала позивач.

Проте погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Встановлено, що ОСОБА_4 працював на посаді директора ЗАТ «Шевченківське».

Постановою старшого слідчого відділу прокуратури Харківської області від 11.03.2004 року порушено кримінальну справу №18040035 по факту вчинення посадовими особами ЗАТ «Сільськогосподарське підприємство «Шевченківське» злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України.

Постановою старшого слідчого відділу прокуратури Харківської області від 19.07.2004 року порушено кримінальну справу №18040035 «Д-1» відносно директора ОСОБА_4 за ознаками ч.5 ст. 191 КК України. Пізніше у відношенні ОСОБА_4 порушено кримінальну справу за ознаками ч.2 ст. 366 КК України.

29.01.2004 року ОСОБА_4 звільнено з підприємства на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України ( а.с. 28 ).

22.07.2004 року ОСОБА_4 написав заяву, в якій зазначив, що в звязку з розслідуванням прокуратурою Харківської області кримінальної справи №18040035 у відношенні нього, просить в рахунок погашення матеріальних збитків, спричинених його злочинними діями підприємству, вирахувати із заборгованості підприємства по заробітній платі кошти у розмірі 10540,60 грн. Саме ця заява стала підставою для перерахування зарплатних коштів на відшкодування збитків, спричинених злочином (а.с. 45).

З довідки ТОВ СП «Шевченківське» від 04.03.2016 року №15 вбачається, що в рахунок погашення матеріального збитку з ОСОБА_4 було вирахувано 10540,60 грн. із заборгованості підприємства перед ним по заробітній платі (а. с. 93).

В подальшому, дії ОСОБА_4 було перекваліфіковано та постановою СВ Шевченківського РВ ГУМВС України в Харківській області 23.12.2010 року кримінальне провадження відносно позивача закрито за недоведеністю обвинувачення в скоєнні злочину та за відсутності в його діях складу злочину.

Відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

28 січня 2015 року ОСОБА_4 помер, спадщину після нього прийняла ОСОБА_3 (а.с. 7 - 8).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Відповідно до ст. 1227 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зважаючи на те, що ЗАТ СП «Шевченківське» набуло гроші у розмірі 10540,60 грн. за рахунок ОСОБА_4 без достатньої правової підстави, ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки з урахуванням індексу інфляції, який складає 18824,31 грн., а всього 29324,31 грн.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Доказів того, що в результаті перебування коштів ОСОБА_4, у відповідача, саме позивачці була спричинена моральна шкода, не надано.

З огляду на це, підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди судова колегія не вбачає.

За таких обставин ухвалене в справі судове рішення не можна визнати законним та обґрунтованим, відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.3, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 28 березня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Шевченківське» на користь ОСОБА_3 суму коштів у розмірі 29324,31 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді