У х в а л а

іменем україни

3 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кузнєцова В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Неос Банк» про стягнення грошових вкладів, процентів та штрафних санкцій, за касаційною скаргою ОСОБА_2, який діє від імені ОСОБА_3, на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що між ним та публічним акціонерним товариством «Банк Кіпру», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Неос Банк», були укладені договори строкових банківських вкладів (депозитів) та внесені на вкладний рахунок кошти на загальну суму 1 365 497 грн 29 коп. Із січня 2012 року він неодноразово звертався до відповідача з заявами про дострокове розірвання вказаних договорів та повернення суми депозитних вкладів, проте гроші йому повернуто не було. Посилаючись на викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив задовольнити позов.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_2, який діє від імені ОСОБА_1, звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 цього Кодексу договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

У постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14 зроблено висновок, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України підлягає врахуванню судами загальної юрисдикції при вирішенні справи в частині норми права, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, що такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Судами встановлено, що між публічним акціонерним товариством «Банк Кіпру» в особі ОСОБА_4, що діяла на підставі довіреності від 12 липня 2010 року № 1878 та ОСОБА_1 підписано договори:

- № ag-01/28 строкового банківського вкладу (депозиту) без дати на суму 513 000 грн зі ставкою 24 %, датою внесення суми вкладу зазначено 30 березня 2011 року, датою повернення - 30 вересня 2011 року;

- № ag-38/38 строкового банківського вкладу (депозиту) без дати на суму 10 800 доларів США зі ставкою 12 %, датою внесення суми вкладу зазначено 8 липня 2011 року, датою повернення - 8 січня 2012 року;

- № ag-38/37 строкового банківського вкладу (депозиту) без дати на суму 9 000 євро зі ставкою 10 %, датою внесення суми вкладу зазначено 8 липня 2011 року, датою повернення - 8 січня 2012 року;

- без номеру та дати строкового банківського вкладу (депозиту) на суму 46 000 грн зі ставкою - 20 %, датою внесення суми вкладу зазначено 13 липня 2011 року, датою повернення - 13 січня 2012 року;

- № 38/а строкового банківського вкладу (депозиту) від 2011 року на суму 77 000 грн зі ставкою 24 %, датою внесення суми вкладу зазначено 22 липня 2011 року, датою повернення - 22 липня 2012 року;

- № 38/а строкового банківського вкладу (депозиту) від 2011 року на суму 130 000 грн зі ставкою 24 %, датою внесення суми вкладу зазначено 10 серпня 2011 року, датою повернення - 10 серпня 2012 року;

- № 38/а строкового банківського вкладу (депозиту) від 5 жовтня 2011 року на суму 400 000 грн зі ставкою 24 %.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за вказаними договорами банківських вкладів (депозитів), суди вважали, що сторонами не додержано письмової форми договорів банківського вкладу, оскільки відсутні документи на підтвердження внесення грошових сум на вкладні (депозитні) рахунки позивача.

Посилання заявника як на доказ існування між сторонами договірних відносин на матеріали кримінальної справи та постановлений у ній вирок необґрунтовані.

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Отже, вирок Євпаторійського міського суду Республіки Крим від 3 квітня 2015 року та інші документи, отримані від будь-яких органів на тимчасово окупованій території, є недійсними та не створюють правових наслідків.

Вказівка в касаційній скарзі на те, що внесення коштів у банк підтверджується умовами договорів, зокрема, пунктом 7.1 у них, безпідставні, вони спростовуються його змістом.

У ньому не зазначено про зарахування коштів на рахунок позивача в банку.

Судами також установлено, що між публічним акціонерним товариством «Банк Кіпру» та ОСОБА_1 були укладені договори № ag-38/37 строкового банківського вкладу (депозиту) від 8 липня 2011 року на суму 1 200 доларів США зі ставкою 5,5 % та № ag-38/38 строкового банківського вкладу (депозиту) від 8 липня 2011 року на суму 1 000 євро зі ставкою 1 %.

Дійшовши висновку про відмову в задоволенні позову про стягнення грошових коштів за зазначеними договорами банківських вкладів (депозитів), суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із відсутності доказів існування між сторонами невиконаних зобов'язань за цими договорами.

Кошти за зазначеними договорами отримані згідно заяв ОСОБА_1 про видачу готівки.

Те, що підпис на цих документах йому не належить останнім не спростовано.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні, вони не спростовують наведеного і зроблених у судових рішеннях висновків.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2, який діє від імені ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.І. Наумчук
Судді:Т.Л. Ізмайлова В.О. Кузнєцов