Справа № 363/2936/15-ц Головуючий у І інстанції Войнаренко Л. Ф.
Провадження № 22-ц/780/3591/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 6 16.06.2016
УХВАЛА

Іменем України

16 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Петленко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_3, третя особа Управління Держземагенства у Вишгородському районі Київської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування його державної реєстрації, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2015 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просив визнати за ним право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0574 га, кадастровий номер :05:027:0009, яка розташована за межами населеного пункту, Садівницьке товариство «Троянда» Синяківської сільської ради, Вишгородського району, Київської області, визнати недійсним акт на право власності на земельну ділянку, оформлений на імя ОСОБА_3 серії ЯЖ №916098 від 05.10.2009 року, який виданий та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №46 та скасувати його державну реєстрацію.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 з 1989 року користувався земельною ділянкою № 170 загальною площею 0,0574 га по вул.12 лінія в садівницькому товаристві «Троянда» масиву «Дружба-2», Синяківської сільської ради Вишгородського району Київської області.

З метою приватизації земельної ділянки він звернувся до Вишгородської райдержадміністрації, 16 грудня 2005 року було видано розпорядження Вишгородської райдержадміністрації за №757, на підставі якого в подальшому після виготовлення відповідною проектною організацією технічної документації та кадастрового плану йому було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №891407, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №91 від 15 червня 2010 року, кадастровий номер земельної ділянки :05:027:0009. Приїхавши восени 2010 року на вищевказану ділянку він виявив, що на ній ведеться самовільне будівництво. Він звернувся до управління Держземагенства у Вишгородському районі із заявою щодо встановлення відповідності оформлення його державного акту на право власності на зазначену вище земельну ділянку. В ході перевірки йому було повідомлено, що на вказану земельну ділянку існує ще один Державний акт на право власності на землю, який виданий на імя ОСОБА_3 на підставі розпорядження Вишгородської РДА №374 від 8 травня 2009 року.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 14 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вказуючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14 грудня 2015 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, які зявилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно зі ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів, які б вказували на те, що під час отримання ОСОБА_3 державного акту на земельну ділянку, позивач у встановленому порядку являвся користувачем чи власником спірної земельної ділянки.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів вказаної справи вбачається, що на підставі розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 16 грудня 2005 року №757 ОСОБА_2 15.06.2010року було видано Державний акт серії ЯИ №091407 на право власності на земельну ділянку площею 0,0574 га для ведення садівництва, яка розташована на території Київської області, Вишгородський район, Синяківська сільська рада, с/т «Троянда»(а.с.6).

На підставі розпорядження Вишгородської райдержадміністрації від 8 травня 2009 року №374 було видано ОСОБА_3 Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0609 га для ведення садівництва, яка розташована в Київській області, Вишгородський район, Синяківська сільська рада , СТ «Енергетик»(а.с.7).

На підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_3 4 листопада 2009 року продав земельну ділянку ОСОБА_4

30 квітня 2015 року ОСОБА_4 подарувала земельну ділянку ОСОБА_5

Відповідно до статей 125, 126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Ч.2 ст.126 ЗК України передбачає, що документом, який підтверджує набуття права власності на земельну ділянку, що на момент відчуження перебувала у приватній власності, може виступати будь-який договір, за яким набувається у власність земельна ділянка (купівля-продаж, дарування, міна тощо). Відповідний договір разом з державним актом є належним правовстановлюючим документом, на підставі якого може бути проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку.

У разі набуття права власності на земельну ділянку на підставі цивільно-правової угоди державний акт на право власності на земельну ділянку долучається до договору, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їхніх обмежень , робить згідно з законодавством відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід.

Аналізуючи викладене, суд першої інстанції зробив вірний висновок, що право власності на земельну ділянку перейшло до ОСОБА_4 на підставі цивільно-правової угоди, про що в державному акті на право власності на земельну ділянку внесено відповідний запис.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Крім того, положеннями ст. 153 ЗК України встановлено гарантії права власності на земельну ділянку, згідно з якими, власник зокрема не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 16 листопада 2012 року, яке набрало законної сили, в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ,ОСОБА_4, третя особа Управління Держкомзему у Вишгородському районі Київської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі продажу земельної ділянки, визнання права власності,витребування і звільнення земельної ділянки відмовлено з тих підстав, що Державний акт на право власності на імя ОСОБА_3 було видано 05 жовтня 2009 року, 04 листопада 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, а державний акт на право власності на земельну ділянку на імя ОСОБА_2 було видано 15 червня 2010 року, тобто через сім місяців, після того як ОСОБА_3 і ОСОБА_4 стали власниками спірної земельної ділянки.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до п.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, доводи апелянта, не знайшли свого підтвердження і повністю спростовуються належними та допустимими доказами по справі.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: