Справа № 2/331/1149/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого - судді - Скользнєва Н.Г.

при секретарі - Постарнак М.М.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 500420194 від 09 жовтня 2013 року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-банк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 500420194 від 09 жовтня 2013 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 09 жовтня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 500420194 про надання кредиту в сумі 33240,00 грн. під 11,99% річних. Кредит був наданий строком до 10 жовтня 2016 року.

Відповідно до умов Кредитного договору позичальник зобовязується в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші, передбачені платежі в сумі, строк та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього Графіком погашення кредиту.

ОСОБА_3 не належним чином виконувала свої зобовязання за кредитним договором, несвоєчасно та не в повному обсязі погашала кредит та відсотки за користування кредитом.

Заборгованість ОСОБА_3 перед позивачем за кредитним договором № 500420194 від 09.10.2013 року станом на 20 листопада 2015 року становить 43568,39 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 26799,06 грн., заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом 4593,48 грн., заборгованість по комісії - 9775,85 грн., штрафу в розмірі 2400,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 623, 624, 625 ЦК України, просить суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-банк» заборгованість за кредитним договором №500420194 від 09 жовтня 2013 року станом на 20 листопада 2015 року в розмірі 43568,39 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 26799,06 грн., заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом 4593,48 грн., заборгованість по комісії - 9775,85 грн., штрафу в розмірі 2400,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1218 гривень 00 копійок.

В процесі розгляду справи представник позивача уточнив позовні вимоги ПАТ «Альфа Банк» та остаточно просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-банк» заборгованість за кредитним договором №500420194 від 09 жовтня 2013 року станом на 18 липня 2016 року в розмірі 45830,63 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 26799,06 грн., 4880 гривень 67 копійок заборгованості по відсоткам; 10350 гривень 90 копійок заборгованість по комісії, штрафу в розмірі 2400,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1218 гривень 00 копійок. (а.с. 134-136)

В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Додатково зазначила, що відповідно до постанови Верховного Суду України від 20.05.2015 року спори між кредитодавцем та позичальником за договором про надання споживчого кредиту відповідно до п. ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження, не можуть бути предметом третейського розгляду, незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду, що в свою чергу свідчить про те, що ПАТ «Альфа Банк» позбавлений можливості отримати виконавчий лист на підставі рішення третейського суду від 14.01.2015 року для пред'явлення його до виконавчої служби для стягнення заборгованості за кредитним договором.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 у судовому засіданні проти позовних вимог позивача заперечував. Зазначивши, що 14.01.2015 р. рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» було стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №500420194 від 09.10.2013р.: за кредитом 26799,06 грн., за відсотками 1547,98 грн., по комісії 3277,79 грн., штраф 1000 грн., а також витрати по сплаті третейського збору в сумі 400,00 грн. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 березня 2015 року було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 про скасування вказаного рішення третейського суду. Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 28.04.2015р. та ухвалою ВССУ від 30.06.2015р. вказана ухвала суду першої інстанції залишена без змін. Таким чином, мало місце дострокове стягнення всієї кредитної заборгованості, тому строк дії кредитного договору закінчився, а між сторонами існують лише невиконані зобовязальні правовідносини. А тому, банк втратив право на стягнення з боржника відсотків та інших платежів за користування кредитом, а також штрафних санкцій. На підставі викладеного, просив суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги пояснення представників позивача та відповідача, письмові заперечення відповідача, приходить до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що 09 жовтня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 500420194 про надання кредиту в сумі 33240,00 грн. під 11,99% річних. Кредит був наданий строком до 10 жовтня 2016 року.

Відповідно до умов Кредитного договору позичальник зобовязується в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші, передбачені платежі в сумі, строк та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього Графіком погашення кредиту.

ОСОБА_3 не належним чином виконувала свої зобовязання за кредитним договором, несвоєчасно та не в повному обсязі погашала кредит та відсотки за користування кредитом.

14.01.2015 р. рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» було стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №500420194 від 09.10.2013р.: за кредитом 26799,06 грн., за відсотками 1547,98 грн., по комісії 3277,79 грн., штраф 1000 грн., а також витрати по сплаті третейського збору в сумі 400,00 грн. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 березня 2015 року було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 про скасування вказаного рішення третейського суду. Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 28.04.2015р. та ухвалою ВССУ від 30.06.2015р. вказана ухвала суду першої інстанції залишена без змін. (а.с. 53-56, 145-147)

Заборгованість ОСОБА_3 перед позивачем за кредитним договором № 500420194 від 09.10.2013 року станом на 18 липня 2016 року становить 45830,63 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 26799,06 грн., заборгованості за нарахованими відсотками 4880,67 грн., заборгованість по комісії - 10350,90 грн., штрафу в розмірі 2400,00 грн. (а.с. 137)

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальник у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит сплатити проценти

Відповідно до ст. 1049 ЦК України Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Так, відповідно до постанови № 5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша ст.. 598 ЦК) ОСОБА_1 підстави, зокрема визначені у ст.599,601,604-609 ЦК України .

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК.

Відповідачем ОСОБА_3 або його представником не було надано доказів, що попередне рішення третейського суду ним було виконано повністю або частково.

Таким чином наявність рішення про стягнення заборгованості не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє права кредитора на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату по кредиту.

Крім того, відповідно до постанови Верховного Суду України від 20.05.2015 року спори між кредитодавцем та позичальником за договором про надання споживчого кредиту відповідно до п. ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження, не можуть бути предметом третейського розгляду, незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду, і це свідчить ,що Банк позбавлений можливості отримати виконавчий лист на підставі рішення від 09.02.2015 року для пред'явлення його до виконавчої служби для стягнення заборгованості за кредитним договором.

Окрім цього дострокове присудження до виконання основного зобов'язання в натурі не тягне його припинення з дня набрання законної сили рішення і не виключає стягнення відсотків, пені і збитків та інших штрафних санкцій передбачених угодою , до дня фактичного задоволення (повного розрахунку).

Наявність судових рішень про стягнення боргу та передбачених ЦК України грошових сум за інші періоди невиконання боржником зобов'язання й відкриття виконавчого провадження за цими рішеннями за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання (добровільного чи примусового) не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін.

Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, з боку відповідача належним чином не спростований.

Аналізуючи зазначені норми матеріального права, надані докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 500420194 від 09 жовтня 2013 року є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст. 10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов»язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно абзацу 2 п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» від 12.06.2009 року встановлено, що розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів.

Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.

Згідно з ч. 1 ст. 179 цього ж Кодексу предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Аналізуючи зазначені представником відповідача підстави його заперечень проти позову, які не підтверджені належними та допустимими доказами, а навпаки спростовані наданими стороною позивача доказами та встановленими в судовому засіданні фактами, суд приходить до висновку, що вони є не спроможними та до уваги їх не приймає.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, вимога позивача щодо відшкодування понесених витрати по сплаті судового збору в розмірі 1218,00 грн., сплаченого за меморіальним ордером № 90713 від 02.12.2015р. (а.с. 5), є також законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214 ,215 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 610, 611, 625, 1054 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована та мешкає за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Українська, буд. № 2 (гурт.), (ІПН: НОМЕР_1), на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» (), яке знаходиться за адресою: 00001, м. Київ, вул.. Десятинна, буд. № 4/6 ( п/р 0004, МФО 300346) заборгованість за кредитним договором № 500420194 від 09 жовтня 2013 року станом на 18 липня 2016 року в розмірі 45830 (сорок пять тисяч вісімсот тридцять) гривень 63 копійок, (з них: 26799 гривень 06 копійок заборгованість за кредитом; 4880 гривень 67 копійок заборгованості по відсоткам; 10350 гривень 90 копійок заборгованість по комісії, штрафу в розмірі 2400,00 грн.) та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) гривень 00 копійок, а всього 47048 (сорок сім тисяч сорок вісім) гривень 63 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Суддя: Н.Г.Скользнєва

07.11.2016