АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/2857/15-ц Номер провадження 22-ц/786/692/16Головуючий у 1-й інстанції Куцин В.М. Доповідач ап. інст. Винниченко Ю. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Винниченка Ю.М.,

Суддів: Одринської Т.В., Триголова В.М.,

при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 січня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерграндкапітал» про визнання договору майнового лізингу недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерграндкапітал» про визнання договору майнового лізингу недійсним. Свої вимоги мотивує тим, що її чоловік ОСОБА_3, 14 квітня 2015 року в м. Харкові підписав з ТОВ «Інтерграндкапітал» договір майнового лізингу №805200. Згідно умов договору ТОВ «ІГК» мало надати, на умовах лізингу, автомобіль FIAT DOBLO Panorama 1.4 MT Classic, вартістю 157200 грн.

14 квітня 2015 року ОСОБА_2 сплатив за вказаним договором кошти в сумі 31440 грн., а 20 квітня 2015 року сплатив 78600 грн. Вказує на те, що її чоловік ОСОБА_2 прийняв рішення про укладення договору без погодження з нею, його дружиною. Гроші на оплату послуг ТОВ «ІГК» та аванс за автомобіль, були взяті із сімейного бюджету, більша частина яких була подарунком від родичів для їхньої молодшої доньки на її 16- річчя та призначалися для оплати навчання у ВУЗІ після закінчення школи у 2016 році. Такими діями відповідача були порушені права та інтереси неповнолітньої доньки. Крім того, подальші платежі по договору можуть поставити сім'ю у скрутне матеріальне становище.

Оскільки договір виходить за межі дрібного побутового, відповідно до статті 65 СК України відповідач повинен був отримати згоду позивачки на його укладення та на передачу коштів, однак позивач ні усної, ні письмової згоди своєму чоловіку на укладення лізингового договору на суму 157200 грн. не давала, тому виходячи з положень ст.ст. 215, 203,ч.3 ст. 368, ч. 2 ст. 369 ЦК України та ст. 65 СК України просила суд визнати недійсним спірний договір майнового лізингу, а також на підставі статті 216 ЦК України застосувати правові наслідки недійсності правочину, шляхом реституції сторін. Так як відповідач до даного часу не отримав за договором автомобіля, а сплатив кошти ТОВ «Інтерграндкапітал» в сумі 110040 грн., тому просила суд стягнути з ТОВ «Інтерграндкапітал» на користь ОСОБА_2 вказану суму.

Заочним рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 січня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерграндкапітал» про визнання договору майнового лізингу недійсним - відмовлено.

З рішенням суду не погодилась ОСОБА_2 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги. Підтверджуючи свої вимоги, посилалась на неповне з'ясування судом обставини, що мають істотне значення для справи, невірне застосування норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно з ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 14 квітня 2015 року у м. Харків ОСОБА_3 уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерграндкапітал» договір майнового лізингу №805200, відповідно до якого останній мав надати, на умовах лізингу, автомобіль FIAT DOBLO Panorama 1.4 MT Classic, вартістю 157200 грн.(а.с.4-18).

Відповідно до п.5.2 договору ТОВ «ІГК» зобов'язаний передати ОСОБА_2 предмет лізингу, вищевказаний автомобіль протягом строку не більше 120 місяців за умови сплати останнім авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу визначені в додатку №2 до договору (а.с.16) Вказані умови лізингоодержувачем, ОСОБА_2 виконані, що підтверджується копіями квитанцій про перерахування коштів(а.с.27,28).

Спірний договір лізингу укладений в період перебування позивача та відповідача в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу 28.03.1987 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.26).

На час укладення спірного договору та виконання його умов відповідач ОСОБА_2 не повідомляв Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерграндкапітал» про те, що він перебуває в шлюбі, кошти які він сплачує є спільною сумісною власністю подружжя, а укладення договору ним не погоджено з дружиною.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

В наданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 підтвердила, що відповідач ОСОБА_2, укладаючи спірний договір діяв в інтересах сім'ї. Наведене свідчить про те, що на час укладення договору майнового лізингу №805200 ТОВ «Інтерграндкапітал» не знав і не міг знати про те, що ОСОБА_2 перебуває в шлюбі, кошти належать на праві спільної сумісної власності подружжю і що ОСОБА_2 не надала чоловіку згоди на укладення цього договору.

Так, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновок місцевого суду зроблений на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом дана відповідна правова оцінка, а розгляд справи проведений з дотриманням принципу змагальності та диспозитивності.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні спору по суті місцевим судом було вірно враховані та застосовані норми матеріального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : __________________ Ю.М. Винниченко

Судді: _______________ Т.В.Одринська ______________ В.М. Триголов