АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1530/16 Справа № 201/6641/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Антонюк О. А. Доповідач - Демченко Е.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договорів поруки припиненими та стягнення судових витрат, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненим позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (ПАТ КБ «ПриватБанк») про визнання договорів поруки припиненими та стягнення судових витрат, мотивуючи тим, що товариство з обмеженою відповідальністю «Піраміда» (далі - ТОВ «Піраміда») 24 жовтня 2007 року, 25 лютого 2008 року та 19 вересня 2008 року уклало з ПАТ КБ «ПриватБанк» три кредитні договори.

Зазначав, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаними кредитними договорами 24 жовтня 2007 року за №1699/ДП-1, 25 лютого 2008 року б/н та 19 вересня 2008 року б/н між банком та ним було укладено договори поруки.

Вказував, що станом на 23 квітня 2015 року ТОВ «Піраміда» було ліквідовано, що підтверджується державною реєстрацію припинення дії юридичної особи за судовим рішенням, та рішенням П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2013 року договори поруки іншого поручителя ОСОБА_3 по цим же кредитним договорам припинені і це рішення набрало законної сили.

Посилаючись на те, що у зв'язку з ліквідацією боржника за кредитними договорами і вказаним рішенням суду, подальша дія договорів поруки незаконна та порушує його права, а тому просив суд ухвалити рішення, яким визнати припиненими спірні договори поруки і стягнути судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені. Вирішені питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7)чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду не відповідає.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до положень ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що 24 жовтня 2007 року за №1699, 25 лютого 2008 року за №1827 та 19 вересня 2008 року за №2103 між ТОВ «Піраміда» та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладені кредитні договори.

В подальшому між ТОВ «Піраміда» та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено ряд додаткових угод.

З метою забезпечення належного виконання умов кредитних договорів та додаткових угод до них 24 жовтня 2007 року за №1699/ДП-1, 25 лютого 2008 року б/н та 19 вересня 2008 року б/н між банком та ОСОБА_2 укладено договори поруки.

Відповідно до ч.1 ст.553 та ч.1 ст.554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча й пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором.

Згідно із ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до ст.59 Господарського кодексу України суб'єкт господарювання вважається ліквідованим з дня внесення до державного реєстру запису про припинення його діяльності.

Згідно положень ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державною реєстру вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою.

З витягу з державного реєстру від 02 вересня 2013 року вбачається, що ТОВ «Піраміда», основного позичальника боржника, було ліквідовано.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив саме з того, що у зв'язку з припиненням діяльності боржника ТОВ «Піраміда» без правонаступників, зобов'язання боржника перед відповідачем по кредитним договорам №1699 від 24 жовтня 2007 року, №1827 від 25 лютого 2008 року, №2103 від 19 вересня 2008 року є припиненими.

Однак, погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них через неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, що у відповідності до ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29 травня 2012 року, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з ТОВ «Піраміда», ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості по кредитному договору №1699 від 24 жовтня 2007 року в розмірі 4.774.263 грн.38 коп., яка складається з: 3.225.965 грн. 13 коп. - заборгованість за договором, 1.320.000 грн. - штраф, відповідно до п.5.2 кредитного договору, 228.298 грн. 25 коп. - штраф, відповідно до п.5.8 кредитного договору; суму заборгованості за договором №1827 про надання овердрафтового кредиту від 25 лютого 2008 року в розмірі 2.436.044 грн.46 коп., яка складається з: 719.089 грн. 96 коп. - заборгованість за договором, 1.160.000 грн. - штраф, відповідно до п.5.2 кредитного договору, 116.954 грн. 50 коп. - штраф, відповідно до п.5.8 кредитного договору; суму заборгованості за кредитним договором №2103 від 19 вересня 2008 року в розмірі 4.960.783 грн.93 коп., яка складається з: 2.723.603 грн.73 коп. - заборгованість за договором, 2.000.000 грн. - штраф, відповідно до п.5.2 кредитного договору, 237.180 грн.20 коп. - штраф, відповідно до п.5.8 кредитного договору.

Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Тобто на момент ухвалення рішення про стягнення заборгованості юридична особа не припинила свою діяльність.

Запис про припинення юридичної особи було внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 02 вересня 2013 року №7020289, тобто вже після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості з поручителя.

Отже право на стягнення з поручителя заборгованості (шляхом звернення до суду з позовом, за результатами розгляду справи за яким ухвалено судове рішення про стягнення цієї заборгованості з поручителя) було реалізоване кредитором до ліквідації боржника, то ліквідація останнього не свідчить про припинення зобов'язання поручителя.

Крім того, постановою Дніпропетровською окружного адміністративного суду від 26 листопада 2013 року, яке є чинним на даний час, визнано протиправним рішення Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області про внесення запису №7020289 від 02 вересня 2013 року про державну реєстрацію з припинення діяльності ТОВ «Піраміда».

Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

За ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно з ч.1 ст.598, ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 609 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Згідно із ч.5 ст.11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до п.9 ч.2 ст.129 Конституції України, ст.14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

За ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Таким чином, положення ст.559 ЦК України стосовно припинення поруки з припиненням забезпеченого нею зобов'язання не може застосовуватися до правовідносин, у яких обов'язок поручителя щодо виконання зобов'язання за основним договором виник з рішення суду, а не лише з договору поруки.

Правовий аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що припинення основного зобов'язання внаслідок ліквідації юридичної особи - боржника за цим зобов'язанням не припиняє поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи - боржника.

Саме до такого правового висновку прийшов Верховний суд України у своїй постанові від 25 листопада 2015 року по справі № 6-172цс15.

Відповідно до ст.360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України

Оскільки викладена правова позиція прийнята за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах то вона підлягає застосування у вищевикладеній ситуації.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2015 року, з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору в 804 грн.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договорів поруки припиненими та стягнення судових витрат відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 804 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

Куценко Т.Р.