У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», про визнання незаконними дій банку, визнання нікчемною заяви позичальника, стягнення збитків, відшкодування моральної шкоди, зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Сумської області від 23 грудня 2015 року і за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Сумської області від 23 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 16 листопада 2007 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № SUXRRX12590395, згідно якого відповідач отримав кредит в сумі 6 462,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач своїм підписом у заяві позичальника підтвердив згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» (далі - Умови) складає договір між ним і банком. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, комісії, а також інших витрат згідно Умов.

Позивач зазначав, що відповідач у порушення умов договору свої зобов'язання за договором кредиту не виконав, у зв'язку з чим станом на 25 лютого 2014 року заборгованість ОСОБА_1 перед банком становила 14 164,94 грн, яка складається з: 1 456,84 грн - заборгованість за кредитом; 151,62 грн - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом; 1504,68 грн - заборгованість зі сплати комісії за користування кредитом; 9901,09 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 650,71 грн - штраф (процентна складова), яку ПАТ КБ «Приватбанк» просив стягнути зі ОСОБА_1 на свою користь.

ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на те, що, у діях банку вбачається обман його, як споживача, оскільки фактично плата по кредиту становила 11 475,12 грн, а вартість кредиту - 6 090,00 грн.

На підставі наведеного просив суд стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на відшкодування збитків у вигляді незаконно отриманої банком суми з урахуванням індексу інфляції у розмірі 11 327,02 грн, три проценти річних від простроченої суми за 8 років у розмірі 1 001,84 грн, а всього збитків - 12 328,86 грн.

Крім того, ОСОБА_1 просив визнати незаконними дії банку, як такі, що вчинені внаслідок обману, недодержання вимог, встановлених статтею 203 ЦК України, в момент вчинення правочину, а також за порушеннями вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України, визнати нікчемною, недійсною заяву позичальника SUXRRX12590395 від 16 листопада 2007 року, окрему її частину про встановлення зборів, відсотків, комісій і платежів, які не є послугою, єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту, пеню та штраф за їх невиконання, стягнути з банку на його користь збитки за незаконним привласненням банком коштів у розмірі 12 328,86 грн, а також 14 164,94 грн на відшкодування моральної шкоди.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 04 листопада 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» та зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Останнім рішенням апеляційного суду Сумської області від 23 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за необґрунтованістю.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та ухвалити у цій частині нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні первісного позову та передати у цій частині справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарг та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування судових рішень відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що договір кредиту було укладено сторонами 16 листопада 2007 року на строк 24 місяці, до 15 листопада 2009 року. Станом на день закінчення договору ОСОБА_1 мав заборгованість перед банком, проте банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості лише 16 квітня 2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності. А також з того, що списання банком за своєю ініціативою коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 і зарахування їх на погашення тіла кредиту не можна вважати перериванням строку позовної давності, у розумінні ч. 1 ст. 264 ЦК України, так як боржником такі дії особисто не вчинялися.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів, які б вказували на умисел введення його в оману щодо істотних умов укладеного між ними спірного договору, оскільки банк надавав йому кредит саме на умовах, визначених в заяві, Умовах та Тарифах, як складових частинах кредитного договору.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційних скарг, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки судом першої та апеляційної інстанцій не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційні скарги ОСОБА_1 та публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 листопада 2015 року, в частині, яка не скасована апеляційним судом, та рішення апеляційного суду Сумської області від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова