Справа № 539/2249/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2016 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Даценка В. М.

при секретарі Ануфрієвій Н.М.,

з участю:

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Лубни цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання однією сімєю розподіл майна, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_2, звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про:

- встановлення факту спільного проживання однією сімєю в період з 2002 року по 2013 рік,

- визнання за ОСОБА_2 право власності на ? частину земельної ділянки, площею 0,25 га за адресою: Полтавська область, Лубенський район, с.Литвяки, вул.Шадюка, 8а,

- визнання за ОСОБА_2 право власності на ? частину будинку площею 121 м2, літньої кухні з підвалом площею 54 м2, трьох сараїв з гаражем площею 60 м2, колонки, паркану за адресою: Полтавська область, Лубенський район, с.Литвяки, вул.Шадюка, 8а,

- визнання за ОСОБА_2 право власності на ? частини земельної ділянки площею 3,55 га, розташованої на території Литвяківської сільської ради Лубенського району Полтавської області,

- визнання за ОСОБА_2 право власності на: меблі, холодильник, пральну машину, кухонний гарнітур, люстри, персидські килими, компютер, плазмовий телевізор, пральну машину-автомат, меблевий гарнітур, посуд.

Позов мотивований тим, що з 03.02.1990 року по 04.12.1998 року сторони перебували в шлюбі. 27.10.1999 року, після розлучення, у них народилася донька. В 2000 році позивач з дитиною переїхали на постійне місце проживання до РФ. 02.01.2002 року відповідач вирішив поновити сімейні стосунки з позивачем та переїхав до м.Новокузнецьк, Кемеровської області, РФ, де вони проживали до 2013 року.

Позивач вказує, що в період офіційного шлюбу з 03.02.1990 року по 04.12.1998 року та в період проживання однією сімєю з 2002 року по 2013 рік сторони набули у власність вказане майно, що є обєктом їхньої спільної сумісної власності.

З метою поділу цього майна, позивач просить встановити факт спільного проживання з відповідачем однією сімєю в період з 2002 року по 2013 рік та здійснити поділ цього майна, виходячи з рівності часток подружжя.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечують. Зазначив, що в період з 2002 року по 2013 рік сторони не проживали однією сімєю, оскільки він продовжував проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1, що можуть підтвердити свідки. Земельна ділянки, площею 0,25 га за адресою: Полтавська область, Лубенський район, с.Литвяки, вул.Шадюка, 8а, йому не видавалася, земельна ділянка площею 3,55 га, розташована на території Литвяківської сільської ради Лубенського району Полтавської області, отримана позивачем при розпаюванні земель колгоспу, а тому вказана земельна ділянка не є обєктом спільної сумісної власності, будинок та інші обєкти нерухомості за адресою: Полтавська область, Лубенський район, с.Литвяки, вул.Шадюка, 8а, зареєстровані після одруження, а тому також не є спільною сумісною власністю. Також зазначив, що сторони добровільно вирішили майновий спір щодо будинку шляхом передачі позивачу 6 000 дол. США та 6 000 грн., що підтверджується відповідними розписками.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що з 03.02.1990 року по 04.12.1998 року позивач та відповідач перебували в шлюбі.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Позивач зазначає, що за час перебування в шлюбі з відповідачем набули земельну ділянку, площею 0,25 га за адресою: Полтавська область, Лубенський район, с.Литвяки, вул.Шадюка, 8а, будинок площею 121 м2, літню кухню з підвалом площею 54 м2, три сараї з гаражем площею 60 м2, колонку, паркан за адресою: Полтавська область, Лубенський район, с.Литвяки, вул.Шадюка, 8а, земельну ділянку площею 3,55 га, розташовану на території Литвяківської сільської ради Лубенського району Полтавської області, а також меблі, холодильник, пральну машину, кухонний гарнітур, люстри, персидські килими, компютер, плазмовий телевізор, пральну машину-автомат, меблевий гарнітур, посуд. Просить провести поділ цього майна.

Однак, доводи позивача є безпідставними.

Відповідно до листа Управління Держгеокадастру у Лубенському районі від 09.09.2016 року № 9-1602-99.7-2822/2-16 земельна ділянка площею 0,25 га за адресою: Полтавська область, Лубенський район, с.Литвяки, вул.Шадюка, 8а у власність громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не передавалася.

Відтак, вказана земельна ділянка не є власністю сторін.

Також судом встановлено, що відповідно до розпорядження Лубенської райдержадміністрації від 18.09.2003 року № 412 «Про погодження меж та розмірів земельних ділянок громадян при реалізації ними права на виділення земельної частки (паю) в натурі» ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 3,55 га, розташованої на території Литвяківської сільської ради Лубенського району Полтавської області.

У відповідності з Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 72095 від 08.08.1995р. право на земельну частку (пай) мають члени КСП, сільськогосподарського кооперативу… відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю; власникам земельної частки (паю) відведення земельної ділянки в натурі та видача державного акту на право приватної власності на земельну ділянку здійснюються у разів виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства.

Відтак, набуття відповідачем права власності на спірну земельну ділянку є безоплатним, пов'язане з його особистим членством в КСП. А тому вважати спірну земельну ділянку майном нажитим подружжям за час шлюбу неможливо (правова позиція ВС України від 16.03.2010 року).

За таких підстав, вказана земельна ділянка також не відноситься до обєкту спільної сумісної власності подружжя.

Також суд не знаходить підстав для поділу наступного майна: меблі, холодильник, пральну машину, кухонний гарнітур, люстри, персидські килими, компютер, плазмовий телевізор, пральну машину-автомат, меблевий гарнітур, посуд. Просить провести поділ цього майна.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В порушеннях вказаних приписів закону позивач не надав суду докази на підтвердження факту існування такого майна. Тим більше не підтвердив придбання цього майна в період шлюбу з відповідачем.

Що стосується будинку площею 121 м2, з літньою кухнею, підвалом площею 54 м2, трьома сараями, гаражем площею 60 м2, колонкою, парканом за адресою: Полтавська область, Лубенський район, с.Литвяки, вул.Шадюка, 8а, то суд зазначає наступне.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно с САА № 002458, зареєстрованого 16.12.2004 року, ОСОБА_3 є власником будинку площею 97,1 м2, житловою площею 71,7 м2, сараю-літньої кухні, погребу, сараю, вбиральні, огорожі.

Позивач стверджує, що вказаний будинок вони з позивачем фактично побудували в період їхнього проживання в шлюбі з 1991 року по 1993 рік, деякі роботи були проведені до одруження сторін.

Вирішуючи позовні вимоги в цій частині, суд виходить з наступного.

Правової позиції ВС України, висловленої в постанові від 07.09.2016 року, «новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, обєкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обовязки, тому такий обєкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними».

На підставі встановлених обставин у справі, враховуючи позицію ВС України, суд приходить до висновку, що оскільки державна реєстрація спірного будинку проведена 2004 році, до цього будинок був обєктом незавершеного будівництва.

З урахуванням викладеного, слід дійти висновку, що будівництво будинку охоплювало три періоди: до одруження, під час одруження та після одруження. Відтак, для визначення частки позивача в будинку необхідно встановити її вклад в будівництво здійснений під час шлюбу.

Однак, незважаючи на тривалий розгляд справи, позивачем не було доведено розмір вкладу в будівництво здійснений під час шлюбу, у звязку з чим неможливо встановити і розмір частки у спільній сумісній власності у спірному будинку.

При цьому суд враховує, що сторони вирішували питання поділу майна в позасудовому порядку. Так, відповідно до розписок від 23.08.2012 року та 06.08.2013 року відповідач передав, а позивач прийняв 6 000 дол. США та 6 000 грн 00 коп. за вказаний будинок.

Факт отримання цих коштів підтвердила в судовому засіданні позивач.

Згідно із ч. 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Подана розписка не є договором про поділ майна, однак в сукупності з іншими доказами підтверджує факт передачі позивачу 6 000 дол. США та 6 000 грн 00 коп. в рахунок вкладу в будівництво будинку, а тому повинна враховуватися судом при поділі майна.

Таким чином, зібраними доказами встановлено, що за час перебування в зареєстрованому шлюбі позивач та відповідач проводили роботи з будівництва спірного будинку, при цьому з наданих розписок вбачається, що сторони в позасудовому порядку добровільно визначили розмір вкладу позивача та досягли згоди щодо його компенсації.

Оскільки позивач не надав доказів на підтвердження розміру її вкладу в будівництво, суд не має можливості перевірити достатність такої компенсації. В будь-якому випадку обовязок доказування таких обставин покладається на позивача. Однак такі обставини не були предметом доказування позивача. Водночас, представником позивача в судовому засіданні надано висновок про вартість спірного житлового будинку від 18 листопада 2016 року, виконаний ФОП субєктом оціночної діяльності ОСОБА_4.І., згідно якого оціночна вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул.Шадюка,8а в с.Литвяки Лубенського району Полтавської області станом на 18 листопада 2016 року складає 125000 гривень без врахування 20% податку на додану вартість.

З урахуванням викладеного, суд не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині.

Також суд вважає безпідставними вимоги про встановлення факту спільного проживання однією сімєю в період з 2002 року по 2013 рік.

Відповідно до Пленуму ВС України N 5 від 31.03.95 року такі вимоги можуть бути розглянуті судом у випадку, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Позивач не обґрунтував, які юридичні наслідки залежать від цього факту, оскільки все майно, яке є предметом позову, придбане в інший період.

При цьому факт спільного проживання в період з 2002 року по 2013 рік не підтвердили допитані в судовому засіданні свідки: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

На підставі викладеного, позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання однією сімєю розподіл майна відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_8 В. М.