АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 667/741/16-ц Головуючий в І інстанції: Прохоренко В.В.
Номер провадження №22-ц/791/1142/16 Доповідач: Майданік В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Майданіка В.В.

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.

секретар Мирненко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу судді Комсомольського районного суду м.Херсона від 16 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільно нажитого майна,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільно нажитого майна, просила:

--- поділити майно, що об'єктом права спільної сумісної власності сторін на загальну суму 272013,00грн.:

- виділивши їй у власність автомобіль VOLKSWAGEN модель TRANSPORTER 2010 року випуску, державний номер НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2, двигун № НОМЕР_3, вартістю 128000,00грн.;

- виділивши відповідачу у власність майно на загальну суму 144013,00грн.:

--- автомобіль MITSUBISHI модель CANTER, 1991 року випуску, державний номер НОМЕР_4, зареєстрований МРЕВ ДАІ м.Херсона 21.10.2010р на ім'я відповідача, якому видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6, вартістю 80000,00грн.;

--- причеп автомобільний "Верда-1", 26.03.2011 року випуску, державний номер НОМЕР_5, заводський номер НОМЕР_7, сірого кольору, зареєстрований МРЕВ ДАІ у 2011р на ім'я відповідача, вартістю 80000,00грн.;

--- пральна машина, холодильник та інше рухоме майно;

--- стягнути з відповідача на свою користь 8007,00грн. компенсації за перевищення частки у спільно нажитому майні.

Ухвалою судді Комсомольського районного суду м.Херсона від 16 лютого 2016 року була задоволена заява позивача про забезпечення позову. Суд ухвалив:

--- накласти арешт на вказаний вище автомобіль MITSUBISHI, пральну машину, холодильник та інше вказане в позові майно, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1;

--- накласти арешт та вилучити з особистого володіння та користування ОСОБА_2 вказаний вище автомобіль VOLKSWAGEN та передати на відповідальне зберігання на майданчик тимчасового затримання за адресою: м.Цюрупинськ, вул.Гвардійська,160;

--- накласти арешт та вилучити з особистого володіння та користування ОСОБА_2 вказаний вище причіп автомобільний "Верда-1" та передати на відповідальне зберігання на майданчик тимчасового затримання за адресою: м.Цюрупинськ, вул.Гвардійська,160;

--- в решті відмовити за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначену ухвалу в частині вжиття заходів забезпечення позову шляхом вилучення з його особистого володіння та користування автомобіля VOLKSWAGEN та причепа автомобільного "Верда-1" та повернути йому вказаний автомобіль, який знаходиться на відповідальному зберіганні на майданчику тимчасового затримання за адресою: м.Цюрупинськ, вул.Гвардійська,160, звільнивши його від оплати послуг зберігання автомобіля. Зокрема вказав, що суд не звернув увагу на те, що вжитий захід забезпечення позову порушує його права, оскільки позбавляє його права користуватися автомобілем VOLKSWAGEN, що є його єдиним джерелом заробітку, оскільки з його допомогою він досталяє будівельне обладнання, матеріали, також і сам прибуває на будівельні об'єкти. Також зазначив про відсутність підстав для забезпечення позову таким шляхом, а також про відсутність доказів того, що невжиття заходів забезпечення можу утруднути чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, ухвала не оскаржується в частині відмови в задоволенні решти заяви про забезпечення позову, а також в частині накладення арешту на автомобіль MITSUBISHI модель CANTER, а також на пральну машину, холодильник та інше вказане в позові майно, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

У запереченні ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши доповідача, перевіривши відповідність ухвали вимогам процесуального закону, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на такій підставі.

З матеріалів вбачається, що позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом (а.с.2-3).

10 лютого 2016 року позивачка подала письмову заяву про забезпечення позову (а.с.20-21), в якій просила:

--- накласти арешт на вказаний автомобіль MITSUBISHI, пральну машину ,холодильник та інше рухоме майно, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1;

--- накласти арешт та вилучити з особистого володіння та користування ОСОБА_2 вказаний вище автомобіль VOLKSWAGEN та передати його на відповідальне зберігання позивачу;

--- накласти арешт та вилучити з особистого володіння та користування ОСОБА_2 вказаний вище причіп автомобільний "Верда-1" та передати на відповідальне зберігання на майданчик тимчасового затримання за адресою: м.Цюрупинськ, вул.Гвардійська,160.

Вказана заява обґрунтована тим, що при поділі майна вона претендує на автомобіль VOLKSWAGEN, яким користується відповідач. Місце його зберігання їй невідоме, керування вказаним автомобілем відповідачем може здійснюватися і в нетверезому стані, отже в неї є підстави з метою збереження майна вилучити автомобіль у відповідача і передати його їй.

Відповідно до копії облікової картки №42119352 від 24.06.2014р власником зазначеного вище автомобіля VOLKSWAGEN модель TRANSPORTER 2010 року випуску, кузов № НОМЕР_2, двигун № НОМЕР_3 є ОСОБА_2; дата первинної реєстрації - 24.06.2014 року (а.с.10 зв.).

Також сторонами не заперечується, що ОСОБА_2 є власником вказаного причепа "Верда-1", 26.03.2011 року випуску, державний номер НОМЕР_5, заводський номер НОМЕР_7.

З долучених при апеляційному розгляді справи постанови від 17.02.2016р про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та листа виконавчої служби від 17.02.2016р вбачається, що ухвала суду про забезпечення позову прийнята до виконання ВДВС Комсомольського РУЮ у м.Херсоні, направлено відповідачу та Територіальному сервіс-центру 6541 регіонального сервісного центру МВС у Херсонській області повідомлення про вказане виконавче провадження.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про забезпечення позову у відповідній формі, суддя суду першої інстанції виходила із того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднути чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Однак до такого висновку суд дійшов з порушенням норм процесуального права, що згідно з вимогами п.2 ст.312 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції і постановлення ухвали з цього питання.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч.1 ст.152 зазначеного Кодексу позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії, передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, тощо.

Відповідно до ч.ч.2 і 3 ст.152 зазначеного Кодексу у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову; види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову": єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі (п.1.); розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку з застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків (п.4.).

Отже, закон пов'язує забезпечення позову з неможливістю чи утрудненням виконання судового рішення.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи і це зазначено в позовній заяві, на сьогоднішній день власником вказаного автомобіля VOLKSWAGEN та причепа автомобільного "Верда-1" є ОСОБА_2, який у випадку виконання оскаржуваної ухвали буде позбавлений свого права на користування належним йому майном. При цьому посилання суду на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднути чи зробити неможливим виконання рішення суду, носить характер припущення, що не підтверджується жодними доказами.

Також є припущенням, що не підтверджується доказами, і посилання позивачки у своїй заяві про забезпечення позову на те, що керування вказаним автомобілем відповідачем може здійснюватися і в нетверезому стані.

Колегія суддів також враховує і те, що вжиття заходів забезпечення позову у такому вигляді, як вчинив суд, жодним чином не мотивоване, порушує права відповідача як власника відповідного майна на користування останнім, є неспівмірними із заявленими вимогами. Також враховує, що є й інші, достатні для забезпечення позову, заходи забезпечення позову, що в даному випадку можуть бути застосовані за заявою позивачки.

Суд же першої інстанції на зазначене уваги не звернув і прийшов до помилкового висновку про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову в частині вжиття заходів забезпечення позову шляхом вилучення з особистого володіння та користування відповідача автомобіля VOLKSWAGEN та причепа автомобільного "Верда-1" з передачею їх на відповідальне зберігання на майданчик тимчасового затримання, а тому з порушенням норм процесуального права.

На підставі вказаного ухвала суду у вказаній частині підлягає скасуванню з постановленням ухвали про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову в зазначеній частині.

Скарга підлягає частковому задоволенню у зв'язку з тим, що вимоги заявника в апеляційній скарзі про повернення йому вказаного автомобіля VOLKSWAGEN, що знаходиться на майданчику тимчасового затримання, та звільнення його від оплати послуг зберігання вказаного автомобіля не можуть бути задоволені як такі, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, та з огляду на положення ч.1 ст.303 ЦПК України, повноваження апеляційного суду, передбачені ст.307 ЦПК України та положення п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу судді Комсомольського районного суду м.Херсона від 16 лютого 2016 року в частині накладення арешту та вилучення з особистого володіння та користування ОСОБА_2 автомобіля VOLKSWAGEN модель TRANSPORTER 2010 року випуску, кузов № НОМЕР_2, двигун № НОМЕР_3 та причепа автомобільного "Верда-1", 26.03.2011 року випуску, державний номер НОМЕР_5, заводський номер НОМЕР_7, сірого кольору з передачею їх на відповідальне зберігання на майданчик тимчасового затримання за адресою: м.Цюрупинськ, вул.Гвардійська,160 - скасувати і постановити ухвалу з цього питання.

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту та вилучення з особистого володіння та користування ОСОБА_2 автомобіля VOLKSWAGEN модель TRANSPORTER 2010 року випуску, кузов № НОМЕР_2, двигун № НОМЕР_3 з передачею на відповідальне зберігання позивачу ОСОБА_3, а такожпричепа автомобільного "Верда-1", 26.03.2011 року випуску, державний номер НОМЕР_5, заводський номер НОМЕР_7, сірого кольору з передачею на відповідальне зберігання на майданчик тимчасового затримання за адресою: м.Цюрупинськ, вул.Гвардійська,160.

В решті зазначена ухвала судді Комсомольського районного суду м.Херсона від 16 лютого 2016 року в апеляційному порядку не переглядалась як така, що не оскаржувалось.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська