Справа № 323/245/16-ц
№ провадження 2/323/188/16
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

23.05.2016 м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Мінаєва М.М,

секретаря - Тахтаул А.Л.,

за участю

представника відповідача - Швайковського А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз», про скасування наказу про звільнення поновленого на роботі працівника, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз», в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ голови правління відповідача від 14.12.2015 року № 787п «Про звільнення поновленого працівника ОСОБА_2.», поновити її на посаді контролера газового господарства по роботі з споживачами Оріхівського УЕГГ, а також, з урахуванням уточненої позовної заяви, стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, але не менше ніж 8431,39 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 17.07.2015 року у справі № 323/95/16-ц, яке було допущено до негайного виконання, позивача було поновлено на роботі на посаді контролера газового господарства по роботі з споживачами Оріхівського УЕГГ з дня звільнення, тобто з 05.12.2014 року, про що відповідач виніс наказ № 480п від 24.07.2015 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_2». Цим же наказом був скасований наказ відповідача від 05.12.2014 року № 38-п про звільнення позивача з роботи у зв'язку із закінченням строку трудового договору. Оскільки наказ про поновлення на роботі не містив вказівок на строковий характер трудового договору між сторонами, а попередній наказ про звільнення позивача з роботи у зв'язку із закінченням строку договору був скасований як рішенням суду, так і власним наказом відповідача, позивач вважає, що при поновленні на роботі між нею та відповідачем виник звичайний безстроковий трудовий договір. В подальшому зазначене вище Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 17.07.2015 року було скасоване Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 18.11.2015 року, а у позові про поновлення позивача на роботі було відмовлено. На виконання рішення апеляційного суду відповідач виніс оскаржуваний у цій справі наказ № 787-п від 14.12.2015 року. Невідповідність цього наказу нормам чинного законодавства позивач вбачає в тому, її звільнено з формулюванням «вважати звільненою 15.12.2015 року по закінченню строку договору (п. 2 ст. 36 КЗпП України)», тоді як на той момент жодного строкового договору між сторонами не існувало, оскільки з поновленням її на роботі на підставі наказу № 480-п від 24.07.2015 року виникли нові, безстрокові трудові відносини, незалежні від попередніх. Також позивач вказує на те, що чинне трудове законодавство не містить такої підстави звільнення, як «вважати звільненою». Тому позивач вважає, що оскаржуваним наказом були порушені її трудові права, а вона підлягає знову поновленню на роботі, але вже на умовах безстрокового трудового договору.

Позивач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була неодноразово повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю.

Представник відповідача Швайковський А.А. у судове засідання з'явився, позов не визнав повністю, пославшись на те, що всі дії відповідача щодо звільнення позивача з роботи у грудні 2014 року, поновлення її на роботі з 24.07.2015 року та звільнення з роботи з 15.12.2015 року були вчинені виключно в межах чинного трудового законодавства та на виконання зазначених у позові судових рішень. Доводи позивача вважав необґрунтованими, оскільки у зв'язку із скасуванням рішення суду першої інстанції про поновлення на роботі відносини, що виникли на підставі цього рішення, припинились, а інших після звільнення позивача у грудні 2014 року й не виникало.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази, проаналізувавши норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що наказом № 29п від 21.03.2013 року позивач був прийнятий на роботу до відповідача до служби обліку та розрахунків за природний газ учнем контролером газового господарства тимчасово на час відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами ОСОБА_3

Після цього позивач була переведена наказом № 52п від 18.05.2013 року на посаду контролера газового господарства служби обліку та розрахунків за природний газ (у зв'язку із закінченням навчання). Наказом № 85п від 24.07.2013 року на підставі заяви позивача була продовжена дія трудового договору від 21.03.2013 року.

Наказом № 172п від 01.08.2013 року у зв'язку із змінами в організації виробництва позивач була переведена на посаду контролера газового господарства Служби по роботі із споживачами.

Також позивач 31.10.2014 року була звільнена у зв'язку з переведенням до Оріхівського УЕГГ, а з 01.11.2014 року прийнята на роботу по переведенню з філій до служби по роботі з споживачами.

В усіх наведених випадках переведення позивача на інші посади проводились в межах раніше укладеного строку трудового договору - тимчасово, до закінчення декретної відпустки ОСОБА_3 Відповідні записи у трудовій книжці позивача також містять вказівку на те, що позивач прийнята та в подальшому переводилась на інші посади для тимчасової роботи.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_3 вирішили перервати декретну відпустку та повернутись до роботи, наказом № 38п від 05.12.2014 року позивач була звільнена з 05.12.2014 року у зв'язку із закінченням строку трудового договору, а відповідний запис був внесений до трудової книжки.

Факт того, що в період з 21.03.2013 року по 05.12.2014 року позивач працювала у відповідача на умовах строкового трудового договору, строк якого визначався моментом закінчення декретної відпустки ОСОБА_3, встановлений Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 18.11.2015 року у справі № 323/96/15-ц у справі за позовом ОСОБА_2 по ПАТ «Запоріжгаз» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, і позивачем не заперечується.

На підставі ч. 3 ст. 61 ЦПК України зазначена обставина доказуванню під час розгляду цієї справи не підлягає, і сприймається судом як встановлена.

Оцінюючи доводи позивача щодо виникнення безстрокового трудового договору між нею та відповідачем у зв'язку з її поновленням на роботі на підставі Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області у зазначеній вище справі від 17.07.2015 року, суд виходить з такого.

Як встановлено судом, позивач не погодилась із своїм звільненням на підставі наказу від 05.12.2014 року та оскаржила це звільнення в судовому порядку.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області у справі № 323/96/15-ц від 17.07.2015 року вимоги позивача були задоволені частково, зокрема: скасовано наказ № 38п від 05.12.2014 року про звільнення позивача з роботу у зв'язку з закінченням строку трудового договору, позивача поновлено на посаді контролера газового господарства служби по роботі з споживачами, стягнуто середній заробіток за вимушений прогул, вирішено питання про судові витрати.

Також суд першої інстанції допустив негайне виконання цього рішення, до набрання ним законної сили.

На виконання Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області у зазначеній вище справі від 17.07.2015 року відповідач видав наказ № 480п від 24.07.2015 року, яким скасував наказ № 38п від 05.12.2014 року про звільнення позивача, та поновив її на раніше займаній посаді з дня звільнення.

На підставі цього наказу до трудової книжки позивача був внесений запис № 10 про те, що запис № 8 від 05.12.2014 року, внесений на підставі наказу № 38п від 05.12.2014 року, слід вважати недійсним.

Такі дії відповідача повністю узгоджувались з вимогами чинного законодавства.

При цьому, оскільки Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області у зазначеній вище справі від 17.07.2015 року ґрунтувалось на висновку суду про те, що станом на 05.12.2014 року між сторонами виникли відносини на підставі безстрокового трудового договору, а резолютивна частина цього рішення не містила вказівки про поновлення позивача тимчасово - до закінчення строку дії трудового договору, у відповідача не було підстав для того, щоб у наказі про поновлення позивача від 24.07.2015 року вказувати на те, що вона поновлена на роботі тимчасово.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 18.11.2015 року було скасоване зазначене вище рішення суду першої інстанції, а у позові про поновлення на роботі - відмовлено.

З набранням законної сили Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 18.11.2015 року підстави для поновлення позивача на роботі припинили існування, у зв'язку з чим відповідач був зобов'язаний вжити відповідних заходів по приведенню трудових відносин з позивачем у відповідність з рішенням апеляційного суду.

Суд бере до уваги, що чинним трудовим законодавством України не врегульований чітко порядок припинення трудових відносин з раніше поновленим на роботі працівником у разі скасування рішення суду про таке поновлення.

Відповідач, діючи на виконання зазначеного вище рішення апеляційного суду, видав наказ № 787п від 15.12.2015 року, яким скасував наказ № 480п від 24.07.2015 року про поновлення позивача на роботі, визначив вважати позивача звільненою з 15.12.2015 року по закінченню строку трудового договору (п. 2 ст. 36 КЗпП України), та вирішив питання про внесення до трудової книжки відповідача запису про недійсність запису № 10 від 24.07.2015 року про поновлення позивача на роботі.

Такий запис був внесений до трудової книжки позивача під номером 11 від 15.12.2015 року.

Також із скасуванням наказу № 480п від 24.07.2015 року, яке було проведено відповідачем на підставі рішення апеляційного суду, відновив дію наказ № 38п від 05.12.2014 року, яким позивач власне й була звільнена у зв'язку із закінченням строку трудового договору.

При цьому, оскільки Рішення суду Запорізької області від 18.11.2015 року ґрунтується на висновку про те, що між сторонами в період часу з 21.03.2013 року по 05.12.2014 року існували трудові відносини на підставі строкового трудового договору, - запис № 11 від 15.12.2015 року містить вказівку на те, що позивача звільнено у зв'язку із закінченням строку трудового договору, однак не містить окремої вказівки на те, з якого моменту цей трудовий договір припинив дію.

Вживане у наказі № 787п від 15.12.2015 року формулювання «вважати звільненою з 15.12.2015 року» вказує не на дату закінчення строку трудового договору, укладеного між сторонами 21.03.2013 року, а на дату припинення правового зв'язку між сторонами у зв'язку закінченням зазначеного трудового договору, тобто на дату звільнення.

Таким чином, із змісту зазначених документів випливає, що позивач є звільненою 15.12.2015 року у зв'язку припиненням укладеного 21.03.2013 року строкового трудового договору, строк якого закінчився 05.12.2014 року.

Позивач не навів доводів про те, яким нормам чинного трудового законодавства це суперечить.

Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Суд виходить з того, що скасування рішення суду як підстави поновлення на роботі раніше звільненого працівника на роботі означає, що відповідне звільнення було законним. Разом з тим при негайному виконанні рішення суду про поновлення працівника на роботі такий працівник продовжує певний час перебувати у трудових відносинах. З огляду на це, при скасуванні рішення суду про поновлення працівника на роботі роботодавець зобов'язаний звільнити працівника з урахуванням фактично відпрацьованого в порядку поновлення на роботі часу, але з тієї ж підстави, з якої він був звільнений до поновлення на роботі.

Формулювання «вважати звільненою» трудове законодавство України не містить, однак й прямо не забороняє оформлення припинення трудових відносин у такий спосіб за обставин, встановлених у цій справі. Суд виходить з того, що таке формулювання за правовою природою є тотожним слову «звільнити».

Таке формулювання, за обставин цієї справи, не лише не змінює підстав звільнення, а й підкреслює той факт, що трудові відносини між сторонами в період часу між 05.12.2014 року та 15.12.2015 року існували виключно на підставі Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 17.07.2015 року, та припинились у зв'язку з визнанням його незаконним та скасуванням в апеляційному порядку. Жодного безстрокового трудового договору у зв'яжу з цим не виникло.

У зв'язку з цим зазначений період трудових відносин слід розглядати відособлено від попереднього, із скасуванням зазначеного рішення правовий зв'язок між позивачем та відповідачем втратив юридичне значення з того моменту, з якого позивач був поновлений на роботі (окрім необхідності дотримуватись конституційного права позивача на оплату праці за фактично відпрацьований час).

Отже, відповідач при виданні наказу № 787п від 14.12.2015 року вимог законодавства не порушив.

За таких обставин підстави для поновлення позивача на роботі з 15.12.2015 року на умовах безстрокового трудового договору та застосування наслідків такого поновлення - відсутні, а тому позов є незаконним та необґрунтованим.

Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. 235 Кодексу законів про працю України, керуючись ст. ст. 1, 4, 10, 11, 61, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» про скасування наказу голови правління Мізіка О.В. від 14.12.2015 року за № 787п «Про звільнення поновленого працівника ОСОБА_2.», поновлення ОСОБА_2 на попередній роботі на раніше займаній посаді контролера газового господарства служби по роботі зі споживачами Оріхівського УЕГГ ПАТ «Запоріжгаз», та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі не менше за 8431,50 грн. - відмовити.

Повний текст рішення складений 26.05.2016 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Запорізької області через Оріхівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі, якщо рішення було ухвалене без участі особи, яка його оскаржує, - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області М.М. Мінаєв