Апеляційний суд Житомирської області
Справа №287/64/15-ц Головуючий у 1-й інст. Стратович О. В.
Категорія 48 Доповідач Кочетов Л. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Кочетова Л.Г.,

суддів: Товянської О.В., Гансецької І.А.,

при секретарі: Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім"єю без шлюбу та встановлення факту належності правовстановлюючого документу особі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 03 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом та в обгрунтування вимог зазначила, що з 02.11.1991 року до 22.12.2004 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу вони продовжували проживати разом, спільно будували будинок, вели спільне господарство, підтримували шлюбні стосунки та виховували дітей. В 2014 році фактичні шлюбні стосунки було припинено. Для подальшого поділу спільного майна просила встановити факт проживання сторін однією сім"єю без шлюбу з 22.02.2004 року по 01.01.2014 року та встановити факт належності відповідачу будівельного паспорта на забудову земельної ділянки, оскільки в паспорті невірно визначено прізвище забудовника.

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 03 грудня 2015 року позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати, постановити нове - про відмову в задоволені позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що після розлучення він виїхав на роботу за кордон, з позивачем ніяких стосунків не підтримував, лише оплачував навчання дітей, спільне господарство не вів, допустимих доказів позовних вимог позивачем не надано.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до положень ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.11.1991 року, від шлюбу народилися діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8) та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7) .

У 2004 році шлюб сторін було розірвано (а.с. 6).

З пояснень свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 вбачається, що після розірвання шлюбу сторони продовжували проживати разом, спільно проводили ремонт квартири, купували меблі, речі домашнього вжитку, продукти харчування, позивач готувала їжу відповідачу на роботу, прала його речі, допомагала під час лікування.

Аналогічні пояснення дали допитані в якості свідків діти сторін - ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Вказані докази в процесі розгляду справи не спростовані.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що після розірвання шлюбу сторони продовжували перебувати у фактичних шлюбних стосунках.

Вказані висновки підтверджуються і оглянуми в судовому засіданні матеріалами про відмову в порушенні кримінальної справи № 2198, з яких вбачається, що 06.12.2011 року між сторонами виникла сварка, при наданні пояснень працівникам міліції сторони називали одне одного співмешканцями.

З оглянутих судом метеріалів розгляду звернення ОСОБА_1 № 2596 вбачається, що 27.08.2013 року між заявницею та ОСОБА_2 виникла сварка. При наданні пояснень з даного приводу дільничому, відповідач називав позивачку дружиною.

Тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність позову в частині встановлення факту проживання однією сім"єю без шлюбу.

При цьому колегія суддів вважає, що факт роботи відповідача за кордоном, в силу вимог ст. 3 СК України, на правильність висновків суду першої інстації не впливає.

У відповідності до роз"яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року" "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Оскільки виправлення прізвища відповідача у будівельному паспорті на забудову земельної ділянки можливе в позасудовому порядку, то зазначена позовна вимога задоволенню не підлягає.

За таких обставин, рішення в цій частині підлягає скасуванню з постановленням нового - про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовільнити частково.

Рішення Олевського районного суду Житомирської області від 03 грудня 2015 року в частині встановлення факту належності документа скасувати, ухваливши нове.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу особі, відмовити за безпідставністю.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді