Номер провадження: 22-ц/785/1081/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Цюри Т.В., Сидоренко І.П.

при секретарі Колмакові В.І., Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Одеська кіностудія» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 липня 2015 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Одеська кіностудія» до ОСОБА_2, третя особа Державна фінансова інспекція в Одеській області про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обовязків,-

встановила:

Представник позивача звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 та просив суд стягнути з відповідача завдані його діями збитки у розмірі 324 437,60 гривень, та судові витрати. В обґрунтування свого позову посилався на те, що відповідач перебував із ПрАТ «Одеська кіностудія» у трудових відносинах та обіймав посаду генерального продюсера, у період виконання покладених на нього обов'язків з організації та забезпечення роботи підприємства допустив ряд порушень, через які підприємство зазнало значних збитків: було укладено договір оренди приміщень за заниженою вартістю, що призвело до недоотримання кіностудією грошових кошів у розмірі 216 000,00 гривень; неналежним чином виконувалась претензійно-правова робота, внаслідок чого кіностудія недоотримала 103 430,18 гривень; неналежним чином виконувалась претензійно-правова робота, внаслідок чого кіностудія недоотримала 5 007,42 гривень через проведення витрат без фактичного отримання товарів чи робіт. Оскільки ОСОБА_2 вчинив дії, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, він повинен відшкодувати шкоду, заподіяну підприємству в повному обсязі (т. 1 а. с. 1-2а).

Ухвалою суду від 20.03.2015 року заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на автомобіль марки MAN, державний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2 (т. 5 а. с. 176).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 липня 2015 року у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Одеська кіностудія» - відмовлено (т. 6 а. с. 65-66).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (т. 6 а. с. 72-77).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ПрАТ «Одеська кіностудія» підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що відповідно до контракту від 29 квітня 2009 року, укладеного між ЗАТ «Одеська кіностудія» в особі Голови Наглядової ради, ОСОБА_3, який діяв на підставі рішення зборів акціонерів (протокол від 24.04.2009 року) та ОСОБА_2, останнього було призначено на посаду виконуючого обов'язки Голови правління Закритого акціонерного Товариства «Одеська кіностудія». Згідно із умовами цього контракту, ОСОБА_4, у період виконання ним обов'язків Голови правління, був зобовязаний безпосередньо і через сформований апарат здійснювати поточне управління (керівництво) ЗАТ «Одеська кіностудія», забезпечувати ефективне використання і збереження майна та вживати всіх можливих заходів для його беззбиткової діяльності (т. 1 а. с. 5-7).

Як вбачається із Акту ревізії фінансово-господарської діяльності Приватного акціонерного товариства «Одеська кіностудія» за період з 01.10.2011 року по 31.03.2014 року, складеного головним державним фінансовим інспектором Державної фінансової інспекції в Одеській області ОСОБА_5 за № 05-11/133 від 19.06.2014 року, у період з 27.04.2009 року по 06.06.2012 року ОСОБА_2, перебуваючи на посаді в.о. Голови правління товариства, мав право розпоряджатися рахунками та підписувати розрахункові документи, мав право першого підпису, та був відповідальною особою за недоотримання Кіностудією грошових коштів: у розмірі 216 000,00 гривень, через недоотримання ПрАТ «Одеська кіностудія» коштів у вигляді орендної плати за договором №72 від 01.09.2011 року, укладеним між кіностудією та СПД ФОП ОСОБА_6 за ціною, яка не відповідає приписам Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої Постановою від 04.10.1995 року за № 786; у розмірі 103 430,18 гривень, через невикористання своїх прав, передбачених ст. 509 ЦК України і не проведення претензійно-позовної роботи в межах строку позовної давності та внаслідок пропущення тридцятиденного терміну подання письмової вимоги до кредиторів, передбаченого ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або про визнання його банкрутом»; внаслідок невикористання ПрАТ «Одеська кіностудія» прав, передбачених ст. 509 ЦК України і не проведення в межах строку позовної давності претензійно-позовної роботи по забезпеченню виконання своїх обов'язків дебіторами або повернення сплачених коштів, що виявилось у вигляді проведення кіностудією витрат без фактичного отримання товарів або робіт на загальну суму 5 007,42 гривень; а всього на суму 324 437,60 гривень (т. 1 а. с. 8-33).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано допустимих доказів, які підтверджують вчинення ОСОБА_2, як працівником підприємства дій, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному провадженні.

З таким висновком слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Так, згідно приписів п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року N 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз'яснено, що під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати.

Згідно ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Проте, представник ПрАТ «Одеська кіностудія» посилався на те, що приписи ст. 132 КЗпП України не розповсюджують свою дію на виниклі між сторонами правовідносини і наполягав на тому, що ОСОБА_2 повинен нести повну матеріальну відповідальність згідно п. 3 ст. 134 КЗпП України.

Пункт 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року N 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» розяснює, що судам слід мати на увазі, що до позовних заяв про матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку (п. 3 ст. 134 КЗпП), повинні додаватись докази, які підтверджують, що вчинення працівником таких діянь встановлено у порядку кримінального судочинства.

Матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди покладається і в тих випадках, коли шкода заподіяна діями працівника, що мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, але він був звільнений від кримінальної відповідальності у зв'язку зі спливом строку давності для притягнення до кримінальної відповідальності, або з інших підстав, передбачених законом (пункти 3, 4, 8 статті 6, 7, 7-1, 7-2, 8, 9, 10 КПК.

Відповідно до принципу допустимості доказів, який діє в цивільному процесі та узгоджується із ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно із ст. 62 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; ч. 2 ст. 2 Кримінального кодексу України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Частина 1 ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 130 КЗпПУ при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника; відповідно до положень ст. 138 КЗпП України для покладання на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 цього Кодексу; п. 9 постанови ВСУ N 14 від 29 грудня 1992 року встановлює, що судам слід мати на увазі, щодо позовних заяв про матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної діями працівника, які мають ознаки діянь переслідуваних в кримінальному порядку (п. 3 ст. 134 КЗпПУ), повинні додаватись докази, які підтверджують, що вчинення працівником таких діянь встановлено у порядку кримінального судочинства.

Довід апеляційної скарги про те, що згідно листа прокуратури Одеської області від 31.10.2014 року, за результатами перевірки прокуратурою Приморського району м. Одеси, за фактом неналежного виконання службових обовязків через несумлінне ставлення до них 24.20.2014 року у відношенні ОСОБА_2, зареєстровано кримінальне провадження не кореспондується зі змістом листів прокуратури Одеської області за № 07/1/1-447-14 від 31.10.2014 року та Головного управління національної поліції в Одеській області за № 686 від 03.12.2015 року (т. 1 а. с. 62, т. 6 а. с. 134).

Так, зі змісту вказаних листів вбачається, що 24.10.2014 року внесено до ЄРДР за № 0007027 кримінальне провадження за фактом неналежного виконання службовими особами ПрАТ «Одеська кіностудія» своїх службових обовязків, що призвело до спричинення збитків підприємству в сумі 533 442,48 гривень, за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України. 19.06.2015 року по кримінальному провадженню призначено судово-економічну експертизу, виконання якої доручено експертам Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз. Станом на 03.12.2015 року висновок судово-економічної експертизи слідчим не отримано.

Працівник несе повну матеріальну відповідальність відповідно до п. 3 ст. 134 КЗпП не тільки у випадках, коли щодо нього винесений обвинувальний вирок, але і тоді, коли наявність складу злочину в його діях установлено слідчими органами (притягнення до кримінальної відповідальності з наступним припиненням провадження у справі за нереабілітуючою підставою, яка не виключає кримінальну відповідальність).

Отже, судом встановлено, що кримінальне провадження зареєстровано за фактом неналежного виконання службовими особами ПрАТ «Одеська кіностудія» своїх службових обовязків. ОСОБА_2 не предявлена підозра, відносно нього немає обвинувального акту, слідчими органами відносно нього будь-яких процесуальних документів не виносилось, позивачем не було надано для огляду обвинувального вироку щодо винних дій ОСОБА_2, вчинених ним під час виконання трудових обов'язків, який би підтвердив існування суми збитків, зазначених в акті ревізії від 19.06.2014 року, а відтак допустимих доказів наявності в його діях ознак діянь переслідуваних в кримінальному порядку, які завдали ПрАТ «Одеська кіностудія» матеріальну шкоду в розмірі 327 681,99 гривень матеріали справи не містять.

У разі, коли не були встановлені конкретні винні дії працівника, в передбачений Законом спосіб, сам факт виявлення недоодержання підприємством прибутку не може бути підставою для стягнення з нього шкоди в повному розмірі.

Згідно зі ст. 130 КЗпП України неодержані підприємством, установою, організацією прибутки не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню працівником.

Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов'язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Інші доводи носять описовий характер і не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

При зазначених обставинах, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 липня 2015 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права підстав для його скасування немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Одеська кіностудія» відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Цюра Т.В.

ОСОБА_7