ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/9074/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Кубіву С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулось до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, мотивуючи вимоги тим, що 05.05.2008 року між ПАТ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 14 500 грн. на платіжну картку у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав та має заборгованість, позивач був змушений звернутися з відповідним позовом до суду та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 23 756 грн. 32 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 218 грн. 00 коп.

В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечував та просив суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що 01.06.2014 року невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами в сумі 9 999 грн. з банківської карти, яка належала ОСОБА_2 та перевела їх на невідомий рахунок. Переведення грошових коштів було здійснено без участі відповідачки, без застосування її картки чи ПІН, без її відома чи розпорядження. З відповідною заявою ОСОБА_2 звернулась до Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України. Постановою від 03.06.2014 року ОСОБА_2 визнано потерпілою по даному провадженню. Наполягає, що нею не здійснювалось ніяких дій 01.06.2014 року щодо перерахування грошових коштів у розмірі 9 999 грн. більш того, вона не переводила та не уповноважувала будь-яких осіб вчиняти такі дії. Крім того, вона зверталась до позивача з заявою про незгоду з транзакцією та просила відслідкувати шахрайські дії з її карткою, однак отримувач грошових коштів встановлений не був.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Судом встановлено, що 05.05.2008 року між ПАТ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 7000 грн. на платіжну картку у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Судом встановлено, що під час укладення зазначеного договору відповідач підтвердив, що ознайомлена з "Умовами та правилами надання банківських послуг", а також "Тарифами Банку".

З матеріалів справи вбачається, що 01.06.2014 року невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами з банківської карти № НОМЕР_1, яка належала ОСОБА_2 в сумі 9 999 грн. та перевела їх на невідомий рахунок.

01.06.2014 року ОСОБА_2 була подана заява до СВ Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві.

02.06.2014 року вказана подія зареєстрована в журналі єдиного обліку Дарницького районного управління юстиції за № 9241.

03.06.2014 року слідчим відділом районного управління за заявою ОСОБА_2 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 190 КК України.

02.06.2014 року ОСОБА_2 подала заяву до Служби безпеки ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо крадіжки коштів.

Постановою слідчого СВ Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві Третяк А.Ю. від 03.06.2014 року ОСОБА_2 визнано потерпілою по даному кримінальному провадженню.

Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного предявлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно з ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

В судовому засіданні представником позивача не було надано належних в розумінні ст.57 ЦПК України доказів, які безспірно доводять, що користувач, тобто ОСОБА_2 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, тому суд дійшов висновку про відсутність вини ОСОБА_2 як підставу цивільно-правової відповідальності, у зв'язку з чимпозовні вимоги не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 536, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 15, 208, 209, 213, 214, 215 ЦПК України

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення, а рішення яке було ухвалено без участі особи, яка її оскаржує протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА