У Х В А Л А

судового засідання

15.02.2016 р. м. Львів

Франківський районний суд міста Львова,

в складі :

головуючого судді Ванівського Ю.М.

при секретарі Буюклі В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові скаргу ОСОБА_1 на постанову Державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачу, -

в с т а н о в и в :

Стягувач ОСОБА_1 звернулася у суд із скаргою, якою просить скасувати неправомірну постанову Державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа, щодо стягнення з Державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 20512,05 грн., компенсації за порушення роботодавцем термінів виплати заробітної плати в розмірі 306,46 грн. та моральної шкоди в сумі 1000 грн. стягувану; зобовязати відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області поновити виконавче провадження.

Вимоги скарги мотивує тим, що на підставі її заяви про прийняття виконавчого листа відділом примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області було відкрито виконавче провадження про стягнення з Державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 20512,05 грн., компенсації за порушення роботодавцем термінів виплати заробітної плати в розмірі 306,46 грн. та моральної шкоди в сумі 1000 грн. Надалі, Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, яка мотивована тим, що на рахунках боржника відсутні кошти за рахунок яких можливо виконати рішення суду. Із вказаними діями державного виконавця не погоджується, вважає їх незаконними.

В судове засідання сторони не зявилися, своїх представників не скерували, клопотань про розгляд скарги у їх відсутності до суду не надійшло, а тому суд вважає за можливе провести розгляд скарги у їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що скаргу слід задоволити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, порушено їх права чи свободи.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 17.12.2014 року подала до відділу ПВР управління ДВС ГУЮ у Львівській області заяву про прийняття до виконання виконавчого листа від 16.12.2014 року № 1326/6080/2012 виданого Франківським районним судом м. Львова про стягнення з Державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 20512,05 грн., компенсації за порушення роботодавцем термінів виплати заробітної плати в розмірі 306,46 грн. та моральної шкоди в сумі 1000 грн.

На підставі даної заяви 26.12.2014 року державним виконавцем відділу ПВР управління ДВС ГУЮ у Львівській області ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження ВП № 45913366.

Надалі, 10.12.2015 року на підставі п.9 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем відділу ПВР управління ДВС ГУЮ у Львівській області ОСОБА_2 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_2 України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Як вбачається із вказаної постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, при її винесенні державний виконавець керувався п.9 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якого, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено

частково, повертається стягувачу у разі, якщо: наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Згідно статті 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Як зазначив Пленум Вищого адміністративного суду України в абзаці першому пункту 20 своєї постанови від 13 грудня 2010 року № 3 Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Між тим, із оскаржуваної постанови винесеної державним виконавцем та наданих скаржнику документів не вбачається того, що державним виконавцем вживалося усіх можливих заходів щодо зясування наявності у боржника іншого майна чи коштів, на які можливо звернути стягнення у рахунок погашення заборгованості перед стягувачем. Доказів які б вказували на проведення державним виконавцем усіх дій на виконання рішення суду, зокрема тих, що передбачені ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження", судом не знайдено.

Окрім того, суд звертає увагу і на те, що боржник у виконавчому провадженні ДП «ЛНДРІ» ДК «Укроборонпром» не має статусу державного органу, а є юридичною особою державної форми власності. А тому особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства, установи, організації, визначаються статтею 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Відповідно до ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Тому встановивши, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, старший державний виконавець не вправі був виносити постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, а повинен був діяти згідно вимог статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», а саме: подати до Державної казначейської служби України документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомити в установленому порядку стягувача. Частина 3 ст.4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачає, що протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження", керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до Державної казначейської служби України документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача. Згідно ч. 6 ст.4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», перерахування коштів за рішенням суду здійснюється Державною казначейською службою України у тримісячний строк з дня надходження документів та відомостей, необхідних для цього, з одночасним направленням повідомлення про виплату коштів державному виконавцю, державному підприємству або юридичній особі. Таким чином, державний виконавець повертаючи виконавчий документ стягувачеві, протиправно не виконав вимоги статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», а тому постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві підлягає скасуванню.

При цьому, у задоволенні скарги ОСОБА_1 в частині зобовязання поновити виконавче провадження слід відмовити, оскільки у відповідності до частини 3 ст.4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження", керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до Державної казначейської служби України документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача. Керуючись ст. ст. 383, 386, 387 ЦПК України, Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Скасувати постанову Державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачеві від 10.12.2015 року ВП № 45913366. У задоволенні скарги в частині зобовязання поновити виконавче провадження - відмовити. На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом п'яти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Львівської області через суд, що ухвалив рішення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом того ж строку з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ванівський Ю.М.