Апеляційний суд Житомирської області
Справа №291/1451/15-ц Головуючий у 1-й інст. Грек М. М.
Категорія 39 Доповідач Заполовський В. Й.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів: Талько О.Б., Шевчук А.М.

за участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Жовтневої сільської ради Ружинського району Житомирської області, третя особа Державний нотаріус Ружинської державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 11 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

Зазначала, що 20 січня 2015 року помер ОСОБА_3. Останнім 03 липня 2003 року було складено заповіт, яким все майно ОСОБА_3 заповів їй ОСОБА_1

Після звернення до державної нотаріальної контори їй було повідомлено, що вона пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини і повинна звернутись до суду для визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Вважає, що строк для подання заяви про прийняття спадщини нею був пропущений з поважних причин. А саме: вона проживала окремо від спадкодавця ОСОБА_3, коли він помер не знала, ніхто її вчасно не повідомив про смерть заповідача.

Крім того, в січні 2015 року вона похоронила свого чоловіка і займалася відповідними справами після його смерті. Про смерть спадкодавця ОСОБА_3 дізналася лише в червні 2015 року у телефонній розмові з ОСОБА_2, який прийняв спадщину.

За наведених обставин, ОСОБА_1 просила постановити рішення суду, яким визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 11 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає, що строк на прийняття спадщини нею пропущено з поважних причин, а саме: вона проживала окремо від спадкодавця ОСОБА_3, коли він помер не знала, ніхто її вчасно не повідомив про смерть заповідача. Крім того, в січні 2015 року вона похоронила свого чоловіка і займалася відповідними справами після його смерті.

Разом з тим, нотаріус Ружинської держнотконтори, одержавши повідомлення про відкриття спадщини, не виконав свого обовязку повідомити про це спадкоємців, зокрема її.

Не врахування судом наведених обставин, на думку позивача, призвело до неправильного вирішення позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК України колегія суддів визнає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що правові підстави для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відсутні.

З висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів з огляду на таке.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»).

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 20 січня 2015 року помер ОСОБА_3, який за життя, а саме 03 липня 2003 року склав заповіт на користь ОСОБА_1 (а.с.32, 44 на звор.)

ОСОБА_1Б на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк нотаріусу не подала.

ОСОБА_2, відповідач у даній справі, подав заяву нотаріусу про прийняття спадщини у шестимісячний строк.

За змістом ст.ст.10, 11, 60, 212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач посилался на те, що пропустила строк для прийняття спадщини з поважної причини, оскільки проживала окремо від спадкодавця ОСОБА_3, про його смерть та її дату не знала. Крім того, у передбачений законом шестимісячний термін для подання заяви про прийняття спадщини була зайнята іншими справами, повязаними з похоронами свого чоловіка.

Проте, як вбачається зі змісту позовної заяви позивач визнала, що про смерть ОСОБА_3 дізналася у червні 2015 року у телефонній розмові з ОСОБА_2, який подав заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Тобто, про відкриття спадщини позивачці було відомо задовго до закінчення передбаченого законом шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщини, будь-яких доказів про поважність причин його пропущення останньою суду не надано та такі в матеріалах справи відсутні.

Тому вирішуючи позов суд першої інстанції правильно вважав, що у позивача об'єктивних, непереборних, істотних перешкод для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 не було, а причини, на які вона послалася, не можна вважати поважними в розумінні ч.3 ст.1272 ЦК України.

Відтак суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що правові підстави для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відсутні.

Доводи наведені позивачем в апеляційній скарзі про те, що причиною не подання нею заяви про прийняття спадщини у визначений законом строк стало не виконання нотаріусом свого обовязку про повідомлення її, як спадкоємця за заповітом про відкриття спадщини, є безпідставними з огляду на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що у звязку із поданням ОСОБА_2 22.04.2015 року в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 була заведена спадкова справа. При цьому було виявлено, що на спадкове майно був складений заповіт на користь ОСОБА_1 Однак дані щодо місця її проживання відсутні. Тому можливість нотаріуса повідомити останню про відкриття спадщини відсутня, а розшукувати дану особу в коло обовязків нотаріуса не входить. Не передбачає такого обовязку нотаріуса і Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин та продовжує діяти на даний час.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до обгрунтування позову та про неправильність рішення суду першої інстанції не свідчать.

Оцінивши встановлені судом обставини в їх сукупності колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив правильне по суті і справедливе рішення, а доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують правильність висновків суду та відхиляє їх.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на наведене рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 11 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді