Справа № 539/3478/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2016 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Даценка В. М.

при секретарі - Павличенко О.А.,

з участю: представника позивача - ОСОБА_1,

третьої особи - ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Лубни цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до територіальної громади в особі Литвяківської сільської ради Лубенського району Полтавської області про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до територіальної громади в особі Литвяківської сільської ради Лубенського району Полтавської області про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом.

У позові вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її бабуся, мати ОСОБА_5, - ОСОБА_6

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 були позивач (за правом представлення) та ОСОБА_7

На час відкриття спадщини позивач була неповнолітньою, а тому не могла вчинити дії щодо успадкування майна, в свою чергу мати позивача також не звернулася до нотаріуса про прийняття спадщини.

В березні 2016 року позивач звернулася до нотаріуса щодо прийняття спадщини, однак дізналася, що спадщину після смерті ОСОБА_6 в повному обсязі прийняла її сестра ОСОБА_8

Позивач вважає, що ОСОБА_9 незаконно успадкувала майно ОСОБА_6, оскільки на час смерті ОСОБА_6 з нею проживав ОСОБА_7, а тому відповідно до ст.549 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину.

Крім того, позивач вважає, що фактично вступила у спадщину, оскільки вступила в управління та володіння спадковим майном.

На підставі викладеного позивач прохає скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом АЕК № 414737, видане Першою Лубенською державною нотаріальною конторою 21.05.2002 року на ім'я ОСОБА_8 та зареєстроване в реєстрі № 854

В письмових заперечення на позов ОСОБА_2 зазначив, що є спадкоємцем після смерті ОСОБА_8 Проти задоволення позову заперечує, оскільки вважає, що факт того, що позивач на час смерті була неповнолітньою не може бути підставою для задоволення позову, оскільки право прийняття спадщини повинна була реалізувати її мати. Факт того, що позивач фактично вступила в користування майном нічим не підтверджуються. На час смерті ОСОБА_7 був зареєстрований з спадкоємицею, проте, проживав в іншому місці, а тому фактично не прийняв спадщину. Крім того, протягом на ступних 5 років до його смерті ОСОБА_7 так і не реалізував своє право.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник проти задоволення позову заперечили.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачів, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її бабуся, мати ОСОБА_5, - ОСОБА_6, після смерті якої залишилося спадкове майно.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 були позивач (за правом представлення) та її син ОСОБА_7

На час смерті ОСОБА_6 та 6 місяців по тому за адресою її проживання був зареєстрований її син ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

21.05.2002 року ОСОБА_8, сестрі ОСОБА_6, після смерті останньої було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1.

Вказуючи на незаконність успадкування спадщини ОСОБА_8, позивач звернулася з цим позовом.

Відповідно до ч.1 ст.524, 529, 530, ч.1 ст.549 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних відносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Обґрунтовуючи свій позов, ОСОБА_4 вказує на те, що не прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини вона була неповнолітньою.

Доводи позивача є необґрунтованими, оскільки відповідні дії мала право здійснити мати позивача, як її законний представник.

Крім того, оскаржуване свідоцтво було видано 21.05.2002 року. На той момент позивачу виповнилося 22 роки. Таким чином протягом 4 років після свого повноліття позивач мала право реалізувати право на успадкування, однак цього не зробила.

Також суд відхиляє доводи позивача відносно того, що вона фактично вступила в управління майном померлої.

Вказані доводи нічим не підтверджено, при цьому прямо протирічать попереднім доводам позивача відносно того, що спадщину вона не прийняла.

Доводи позивача відносно того, що спадщину після смерті померлої фактично успадкував її син ОСОБА_7, який проживав з нею на момент її смерті, суд відхиляє.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 25.12.2013 року, відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Таким чином, обставини, на які посилається позивач, щодо прийняття спадщини її дядьком є безпідставними, оскільки вони не впливають на реалізацією позивачем спадкових прав.

Крім того, в розумінні ЦК УРСР термін «місце проживання» слід застосовувати в цивільно-правовому розумінні як приміщення, в якому фізична особа проживає, в свою чергу місце реєстрації є категорією публічно-правових відносин і саме по собі не є достатньою підставою для вирішення питання про прийняття спадщини.

Докази того, що ОСОБА_7 на час смерті спадкодавця проживав з нею, суду не надано.

З урахуванням викладеного суд не знаходить підстав для задоволення позову про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом АЕК № 414737, видане Першою Лубенською державною нотаріальною конторою 21.05.2002 року на ім'я ОСОБА_8 та зареєстроване в реєстрі № 854.

Керуючись ст.ст.10, 60, 61, 88, 174, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до територіальної громади в особі Литвяківської сільської ради Лубенського району Полтавської області про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду Даценко В. М.