Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/199/16-ц
Провадження №: 2/332/272/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Андрюшиної Л.А. за участю секретаря Ковтуна В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

Запорізької міської ради, 3-я особа:

Перша Запорізька державна нотаріальна

контора, -

про визнання права власності на нерухоме

майно та усунення перешкод, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно та усунення перешкод, в подальшому уточнив свої позовні вимоги, мотивуючи їх тим, що в 1969 році ним, за допомогою його матері, для свого будинку і будинку матері було збудовано вигрібну яму. Його брат ОСОБА_3 участі у цьому не приймав та почав будувати свій будинок вже знаючи місце розташування вигрібної ями. Копаючи підвал, ОСОБА_3 насипав поверх перекриття вигрібної ями землю та при проведенні інвентаризації техніком ЗМБТІ 07.08.1973 року про місце знаходження вигрібної ями він не повідомив, в результаті чого на схемі плану будівельного кварталу вигрібна яма відсутня. Згідно технічного паспорту від 07.08.1973 року площа земельної ділянки №4-а по вулиці Сосновій в м. Запоріжжі складає 641кв.м. Відповідно до рішення Заводського райвиконкому від 13.09.1973р. № 297 його брату ОСОБА_3 надано право користування земельною ділянкою площею 598кв.м. Отже, незаконно привласнено 43 квадратні метри. При проведені поділу земельної ділянки, яка була надана у користування їх матері, на три окремі земельні ділянки, вигрібна яма опинилася на території земельної ділянки його брата ОСОБА_3 за адресою: вул. Соснова 4-а (пров. Внуковський 4). 27.05.2009 року під час складання ОП ЗМБТІ технічного паспорту на земельну ділянку №4 по пров. Внуковському в м. Запоріжжі, його братом ОСОБА_3 було накрито кришку люку вигрібної ями, а отже, своїми діями останній ввів в оману техніка ОП ЗМБТІ та вказав невірні номери ділянок суміжних з земельною ділянкою № 4 по пров. Внуковський. В подальшому, на підставі його заяви, 16.11.2012 року виконано контрольне обстеження та внесено зміни до технічного паспорту земельної ділянки № 4 по пров. Внуковський, які є доказом наданої його братом ОСОБА_3 неправдивої інформації під час складання технічного паспорту від 27.05.2009 року. Після отримання заочного рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08.01.2010 року та ухвали суду від 10.06.2011 року ОСОБА_3 засипав сміттям, камінням, гіллям та іншим вигрібну яму. Внаслідок цих дій, водовідвід з будинку позивача не працює. Заочне рішення суду від 08.01.2010р. було скасовано та ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18.12.2012 року позов ОСОБА_3 залишено без розгляду і після цього незаконно встановлений паркан було зруйновано. Технічний паспорт від 07.08.1973 року «погашено» при складанні нового технічного паспорту від 27.05.2009 року, а рішення суду про визнання за ОСОБА_3 право добросовісного відкритого безперервного користування земельною ділянкою скасовано і позовні вимоги залишено без розгляду, а отже, позивач вважає, що обидва технічні паспорти на нерухоме майно є недійсними. Згідно «Генерального плану» земельна ділянка № 8 по вул. Сосновій м. Запоріжжя стороною суміжною з земельною ділянкою № 6 по вул. Сосновій має довжину 69 метрів 20 сантиметрів. Згідно кадастрового плану земельна ділянка по провулку Внуковському № 4 ОСОБА_3 має довжину 64 метра 3 сантиметра та довжину 5 метрів 85 сантиметрів, що разом становить 69 метрів 88 сантиметрів. Отже, паркан земельної ділянки № 4 по пров. Внуковському потрібно перенести на 68 сантиметрів для того, щоб довжина відповідала Генеральному плану земельної ділянки його матері. В остаточній редакції позовних вимог позивач просив суд визнати за ним право власності на вигрібну яму площею 16кв.м. Усунути перешкоди шляхом переміщення паркану земельної ділянки № 4 по пров. Внуковському з дороги(міська територія) на 71 см до будинку № 4 по пров. Внуковському та зобовязати ОСОБА_4 привести розмір вказаної земельної ділянки згідно проекту поділу земельної ділянки за адресою Соснова 8 на три окремі земельні ділянки (Соснова 4-а, Соснова 4, Соснова 4-б) затвердженому головним архітектором м. Запоріжжя, виданому у 1973 році, враховуючи генеральний план земельної ділянки № 8 по вул. Сосновій виданий БТІ 03.03.1954 року ОСОБА_5. Скасувати пункт № 487 додатку 1 до рішення міської ради м. Запоріжжя від 19.05.010 року № 93 про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки. Скасувати розпорядження голови Заводської районної адміністрації від 20.10.2010 року № 661 про оформлення господарчих та допоміжних будівель і споруд по пров. Внуковському, 4 та скасувати висновок 549/10 Головного управління архітектури та містобудуванням. Запоріжжя від 30.08.2010 року № 3514/в.. Притягнути ОСОБА_6 до відповідальності за реєстрацію земельної ділянки № 4 по пров. Внуковський та подання завідомо недостовірної інформації.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні свої уточненні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Пояснення суду в обґрунтування позовних вимог надав аналогічні тим, що викладені ним у позовній заяві та поданих до неї уточненнях. Разом з тим, зазначив, що він зменшує свої позовні вимоги та не наполягає на розгляді його позовної вимоги щодо притягнення до відповідальності ОСОБА_6 за реєстрацію земельної ділянки № 4 по пров. Внуковському та подання завідомо недостовірної інформації щодо неї.

Представник відповідача Запорізької міської ради ОСОБА_7, яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та в обґрунтування заперечень проти позову надала пояснення аналогічні тим, що викладені у письмових запереченнях долучених до справи(а.с.66-68). Додатково зазначила, що позивач не довів яким саме чином порушені його права як користувача земельної ділянки, яка є суміжною з земельною ділянкою, що перебувала у користуванні іншої особи його брата ОСОБА_3.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_8, який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. В обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що відповідач ОСОБА_2 подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті її батька ОСОБА_3, але на даний час вона ще не є власником цього майна, оскільки право власності не зареєстровано в установленому законом порядку. Крім того, позивач не довів наявність існування такого нерухомого майна як вигрібна яма, до того ж цей обєкт, як стверджує позивач, не знаходиться на території земельної ділянки, наданої йому у користування. Вважає, що всі інші позовні вимоги позивача ОСОБА_1 є необґрунтованими та ніякими доказами не підтверджені, а тому вони не підлягають задоволенню.

Представник 3-ої особи Першої Запорізької державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку. Суду надана письмова заяви з проханням справу розглянути без участі їх представника.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом .

Згідно рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14.11.2008 року, яке вступило в законну силу 25.11.2008 року, визнано право власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по ? частини житлового будинку № 6 по провулку Внуковському в м. Запоріжжі за кожним, в порядку спадкування за законом після померлої матері ОСОБА_1І.(т.1 а.с.7). Право власності зареєстровано в установленому законом порядку за ОСОБА_1 та ОСОБА_3, що підтверджується витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації(а.с.14, 132 т.1, а.с.203 т.1).

Відповідно до рішення виконкому Заводської районної ради народних депутатів № 39 від 10.02.1972 року, рекомендовано МБТІ оформити гр. ОСОБА_1 документи на право приватної власності на житловий будинок по вул. Сосновій № 4-Б в м. Запоріжжі та йому надано право користування земельною ділянкою площею 598м.кв. (т.2 а.с.8)

З свідоцтва про право власності на житловий будинок від 30 березня 1972 року № 75 вбачається, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Соснова, буд. 4Б. Право власності зареєстровано в бюро технічної інвентаризації(а.с.9 т.1). Згідно свідоцтву про право власності на житловий будинок від 30 листопада 1973 року № 693 померлому ОСОБА_3 на праві власності належав житловий будинок, що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Соснова, буд.4а(а.с.216 т.1). Відповідно до рішення Запорізької міської ради депутатів трудящих від 21.07.1977 року № 275 вулицю Соснову в м. Запоріжжі перейменовано на провулок Внуковський(т.1 а.с.217).

Позивач ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на вигрібну яму площею 16кв.м, яка за його ствердженням була побудована ним, за допомогою матері, у 1969 році.

Пунктом 1.1 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених Наказом Міністерства охорони здоровя України 17.03.2011 року № 145, передбачено, що вигрібна яма (вигріб) це інженерна споруда у вигляді поглиблення в землі, виконана з водотривкого матеріалу, призначена для збирання та зберігання рідких відходів, наземна частина якої обладнана щільно прилягаючою кришкою та решіткою для відокремлення твердих відходів. Рідкі відходи, що утворюються у житлових та громадських будівлях і спорудах за відсутності централізованого водопостачання та водовідведення, допускається зберігати у вигрібних ямах(вигребах)(п.2.21). Відповідно до п.п 2.22 цих ОСОБА_7 та правил, місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства.

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм та правил. Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник(користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила(здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. У п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» розяснено, що вирішуючи справу за позовом власника(користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобовязані встановлювати усі обставини справи, зокрема, чи є позивач власником(користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої статті 376 ЦК, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам(п.16 вказаної постанови Пленуму ВССУ). Відповідно до розяснень, що містяться у п. 30 вказаної постанови Пленуму ВССУ, згідно із пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності цим Кодексом, положення ЦК застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Тому правила статті 376 ЦК про наслідки самочинного будівництва застосовуються і до обєктів, побудованих до набрання чинності ЦК і Законом № 3038-VI.

В судовому засіданні встановлено, що вигрібна яма позивачем була побудова на земельній ділянці, що належить Запорізькій міській ради і яка була виділена у користування брату позивача ОСОБА_3, який помер 02.08.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії І-ЖС №332934 від 03.08.2015 року. Земельна ділянка на якій розташована самочинно збудована вигрібна яма, позивачу у встановленому законом порядку не надавалася. Зазначена обставина сторонами в судовому засіданні не заперечувалася, а також була визнана позивачем. Крім того, позивачем в судовому засіданні не надано доказів того, що будівництво вигрібної ями було здійснено ним з належного дозволу та з додержанням будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил. Таким чином, здійснене будівництво є самочинним і за загальним правилом особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього(ч.2 ст. 376 ЦК України). Вигрібна яма не була введене у експлуатацію в установленому на час її облаштування законному порядку, про що свідчить відсутність її реєстрації у технічному паспорті. Також судом встановлено, що на даний час вигрібна яма не функціонує. Разом з тим, позивачем не було доведено, що він звертався за вирішенням питання щодо прийняття до експлуатації побудованої вигрібної ями до компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Для набуття особою права власності на новостворене нерухоме майно, необхідно вчинення дій, визначених законом, а тому суд вважає, що на теперішній час немає передбачених законом підстав для визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на самочинно побудовану ним вигрібну яму на земельній ділянці, яка належить Запорізькій міській раді та яка була надана у користування іншій особі, а саме, його брату ОСОБА_3. Отже, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання за ним права власності на вигрібну яму слід відмовити.

Крім того, позивач ОСОБА_1 просить суд усунути перешкоди, шляхом переміщення паркану земельної ділянки № 4 по пров. Внуковському з дороги (міська територія) на 71см до будинку № 4 по пров. Внуковському та зобовязати ОСОБА_4 привести розмір вказаної земельної ділянки згідно проекту поділу земельної ділянки за адресою вул. Соснова 8 на три окремі земельні ділянки (Соснова 4-а, Соснова 4, Соснова 4-б), (на даний час пров. Внуковський), затвердженому головним архітектором м. Запоріжжя, виданому у 1973 році, враховуючи генеральний план земельної ділянки № 8 по вул. Сосновій, виданий БТІ 03.03.1954 року ОСОБА_5. Скасувати пункт № 487 додатку 1 до рішення міської ради м. Запоріжжя від 19.05.010 року № 93 про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки. Скасувати розпорядження голови Заводської районної адміністрації від 20.10.2010 року № 661 про оформлення господарчих та допоміжних будівель і споруд по пров. Внуковському, 4 та скасувати висновок 549/10 Головного управління архітектури та містобудуванням. Запоріжжя від 30.08.2010 року № 3514/в.. Притягнути ОСОБА_6 до відповідальності за реєстрацію земельної ділянки № 4 по пров. Внуковський та подання завідомо недостовірної інформації. Стосовно останньої вимог позивач не наполягав на її розгляді, але заяву про відмову від позовних вимог в цій частині, але залишення без розгляду цієї позовної вимоги він суду не подавав, а тому суд вважає за необхідне розглянути і цю вимогу. Суд вважає, що ці перелічені позовні вимоги також не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За приписами ст. 12 Земельного кодексу України передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності віднесено до компетенції сільських, селищних, міських рад. Згідно п.34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, питання регулювання земельних відносин. Згідно ст. 59 зазначеного Закону, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні акти та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Підстави для набуття права на землю із земель державної та комунальної власності передбачені статтею 116 Земельного кодексу України. Відповідно до вимог вказаної статті, громадяни набувають права власності або права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Судом встановлено, що як земельна ділянка позивача, так і земельна ділянка померлого ОСОБА_3 перебувають у їх користуванні та у власність цим особам не передавались. Згідно зі ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3, який помер 02.08.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії І-ЖС №332934 від 03.08.2015 року, була заведена 07.08.2015 року спадкова справа № 50/2015. З заявою про прийняття спадщини звернулась дочка померлого громадянка ОСОБА_9 Ізраїль ОСОБА_2, яка зазначила, що крім неї інших спадкоємців першої черги за законом немає(а.с.182-т.1). Отже, на даний час спадщина, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 була прийнята спадкоємцем першої черги за законом, його дочкою ОСОБА_2, проте, як вбачається з копії спадкової справи, спадкоємцем не одержано свідоцтво про право на спадщину, а також нею не здійснено державну реєстрацію спадкового майна. Законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини» і повязує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до розпорядження голови Заводської районної адміністрації від 20.10.2010 року № 661р ОСОБА_3 було надано дозвіл на оформлення господарчих та допоміжних будівель і споруд по пров. Внуковському,4, а саме: сарай «М» 4,05х2,41м, сарай «К» 3,97х3,42м, шийку погріба «пг» 1,15х3,30м. Орендному підприємству «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» доручено внести необхідні зміни в технічний паспорт будинку(а.с.210 т.1). Згідно висновку 549/10 про погодження оформлення господарчих та допоміжних споруд за адресою: пров. Внуковський,4 Головне управління архітектури та містобудування Запорізької міської ради погоджує оформлення господарчих та допоміжних будівель і споруд, а саме: сарай «М» (4,05х2,41м), сарай «К» (3,97х3,42м), шийку погріба «пг» (1,15х3,30м), в установленому порядку(а.с.211 т.1). Відповідно до додатку № 1 до рішення Запорізької міської ради від 19.05.2010 року № 93 про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчує право на земельні ділянки, ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки(а.с.215 т.1). З інформації від 16.07.2013 року № 09-03-10/4992 вбачається, що було розглянуто звернення ОСОБА_1 щодо скасування пункту № 487 додатку 1 до рішення міської ради від 19.05.2010 № 93, яким ОСОБА_3 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку по пров. Внуковському,4 та оскільки у другому абзаці пункту 1 цього рішення передбачено, що «при виникненні спірних питань по землекористуванню підготовка технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки припиняється до їх усунення» це і було зроблено свого часу Управлінням Держкомзему у м. Запоріжжя(на підставі заяв ОСОБА_1, ОСОБА_10Ф.), а тому скасовувати пункт № 487 додатку 1 сесії міськради від 19.05.2010 № 93 немає ніякої потреби(а.с.9-10 т.2).

З акту комісійного розгляду звернення ОСОБА_1, складеного комісією утвореною розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району від 03.04.2013 року № 172р вбачається, що при розгляді наданих документів ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_11 зясовано, що технічні паспорти на житлові будинки № 4, № 6, № 8 по пров. Внуковському м. Запоріжжя мають різну інформацію щодо площі земельних ділянок, даних житлових будинків. Площа земельних ділянок не відповідає розмірам наданих при розділі домоволодіння на окремі житлові будинки. В наданих технічних паспортах та на час обстеження, спостерігається відсутність парканів біля житлових будинків № 6 та № 8 по пров. Внуковському. ОСОБА_1 непокоїть питання ширини пров. Внуковського, так як на його погляд паркан житлового будинку № 4 розташований за «червоною лінією», але комісія не має можливості визначити порушення меж земельних ділянок з боку пров. Внуковського та питання можливо буде розглянути після виконання кадастрових планів земельних ділянок, після чого рекомендовано звернутися до УЗВ з питання визначення «червоних ліній» (а.с.122-123, 128-129 т.1). Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 не звертався до компетентних органів із заявою про складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі. На місцевості межові знаки земельних ділянок, що знаходяться у користуванні позивача та його померлого брата ОСОБА_3 до теперішнього часу не встановлювалися та акт приймання-передачі межових знаків на збереження не складався, що було визнано та підтверджено позивачем в судовому засіданні. Таким чином, оскільки межі земельних ділянок на місцевості в натурі не встановлювалися, суд вважає не доведеним факт порушення меж земельної ділянки по пров. Внуковському, 4, яка перебувала у користуванні померлого ОСОБА_3. Не було встановлено порушення меж земельної ділянки і при проведенні комісійного дослідження комісією, утвореною на підставі звернення позивача ОСОБА_1 розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, оскільки в складеному комісією акті зазначено, що це питання можливо розглянути після виконання кадастрових планів земельних ділянок.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 11,15 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених,оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав і інтересів дається в статті 16 ЦК України. Як правило власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Відповідно до вимог ст.ст. 10 та 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем ОСОБА_1 в судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог щодо усунення перешкод шляхом переміщення паркану земельної ділянки № 4 по пров. Внуковському з дороги(міська територія) на 71 см до будинку № 4 по пров. Внуковському та зобовязання ОСОБА_4 привести розмір вказаної земельної ділянки згідно проекту поділу земельної ділянки за адресою Соснова 8 на три окремі земельні ділянки (Соснова 4-а, Соснова 4, Соснова 4-б) затвердженому головним архітектором м. Запоріжжя, виданому у 1973 році, враховуючи генеральний план земельної ділянки № 8 по вул. Сосновій виданий БТІ 03.03.1954 року ОСОБА_5, а також не надано доказів того, яким саме чином порушені його права як користувача земельної ділянки, яка розташована по сусідству з земельною ділянкою, що перебувала у користуванні його померлого брата ОСОБА_3, при прийнятті рішення міської ради м. Запоріжжя від 19.05.010 року № 93 про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, про скасування пункту № 487 додатку 1 якого просить позивач, а також не доведено яким саме чином порушені його права при ухвалені розпорядження голови Заводської районної адміністрації від 20.10.2010 року № 661 про оформлення господарчих та допоміжних будівель і споруд по пров. Внуковському, 4, тобто на земельній ділянці, яка надана у користування іншій особі. Аналогічне стосується і позовних вимог в частині скасування висновку 549/10 Головного управління архітектури та містобудуванням. Запоріжжя від 30.08.2010 року № 3514/в.

Таким чином, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що вищевказані позовні вимоги також не підлягають задоволенню, так як позивачем не було надано обєктивних, беззаперечних доказів того, що з боку відповідачів були допущені будь-які протиправні дії, що було якимось чином порушені його права при цьому, і для захисту від яких необхідно б було застосовувати саме такі способи захисту, про які він просить суд.

Що стосується вимоги позивача в частині притягнення ОСОБА_6 до відповідальності за реєстрацію земельної ділянки № 4 по пров. Внуковський та подання завідомо недостовірної інформації, яка заявлена ним як позовна вимога, суд також не вбачає підстав для її задоволення, оскільки ОСОБА_6 не є відповідачем по справі і крім того, такий спосіб захисту цивільного права та інтересу не передбачений ст. 16 ЦК України, отже ця вимога перебуває за межами можливих способів захисту порушених прав у цивільному процесі, а тому вона не може бути задоволена судом.

Керуючись ст.ст. 328,376 ЦК України, ст.ст.12,116,125 ЗК України, ст. ст. ст.10,11,60,61,88, 209,212,213- 215,218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Запорізької міської ради, 3-я особа: Перша Запорізька державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно та усунення перешкод відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у судовому засіданні, але не були присутні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Андрюшина Л.А.