АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/6916/16 Суддя доповідач Шаповал Н.М.
Категорія: Спори, що виникають із договорів
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Шаповал Н.М.,

суддів: Кружиліної О.А.,

Пшенічної Л.В.,

за участю секретаря - Брулевича В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Пономаренківська сільська рада Харківського району Харківської області, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чижова Наталія Анатоліївна, про визнання частково недійсним договору дарування, свідоцтва про право власності та визнання права власності на 1/3 частину житлового будинку,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив: визнати частково недійсним свідоцтво про право власності, видане на ім'я ОСОБА_4 08.06.2004р. виконкомом Пономаренківської сільської ради на підставі рішення №45 від 11.05.2004р. на домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_1; визнати за ним право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_2 визнати частково недійсним договір дарування вказаного домоволодіння від 27.08.2012р., посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Чижовою Н.А., реєстраційний № 1307, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_3 вказав, що у 1987р. його батько - відповідач ОСОБА_4 отримав земельну ділянку під будівництво будинку за спірною адресою.

Після того, як будинок було збудовано, на сімейній нараді було прийняте рішення, що оскільки ОСОБА_5 частково приймав участь у будівництві, то йому залишається квартира АДРЕСА_3 та гараж, а спірний будинок було оформлено на ім'я батька - ОСОБА_4, якому видавалась земельна ділянка.

Позивач вважає, що спірне домоволодіння було побудовано за його кошти та кошти батька - ОСОБА_4, тому, відповідно до вимог ст..331 ЦК України він має право на частину будинку.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 - представник ОСОБА_3 ставить питання про скасування вказаного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, зазначає, що районним судом не було надано належної оцінки показанням свідків, даним про доходи позивача.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заперечували проти апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_3 повторно у судове засідання не з»явився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка про отримання ним особисто судової повістки. ( а.с. 220) Також його представник був повідомлений про слухання справи, про що свідчить його заява про відкладення розгляду справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце слухання справи, не перешкоджає розглядові справи.

З урахуванням розумних строків розгляду справи судом апеляційної інстанції, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутності ОСОБА_3

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості позовних вимог.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Способом захисту права та інтересу є, зокрема, визнання права.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що рішенням виконкому Пономаренківської сільської ради №45 від 11 травня 2004 року на ім'я ОСОБА_4 08 червня 2004 року видане свідоцтво про право власності на домоволодіння АДРЕСА_1

Відповідно до положень ст.392 ЦК України право власності підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Так, позивач вважає, що домоволодіння АДРЕСА_1 було побудоване ним та ОСОБА_4 за сумісні кошти та спільними зусиллями, тому вважає, що йому належить 1/3 частина спірного будинку.

Частиною першою статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.392 ЦК України).

Спільною сумісною власністю, відповідно до ч. 4 ст. 368 ЦК України, є майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Вказана норма закону встановлює презумпцією права спільної сумісної власності на майно, набуте членами сім'ї.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, матеріали справи не містять доказів того, що домоволодіння АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Позивачем не доведено також його участі у будівництві будинку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 7 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За договором дарування від 27 серпня 2012 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_5 житловий будинок АДРЕСА_1

Згідно ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Отже, законодавством передбачений вичерпний перелік підстав для визнання правочину недійсним.

Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання за позивачем права власності на 1/3 частку спірного житлового будинку, визнання частково недійсним договору дарування, свідоцтва про право власності, видане на ім'я ОСОБА_4 08 червня 2004 року Виконкомом Пономаренківської сільської ради на підставі рішення виконкому №45 від 11 травня 2004 року, на домоволодіння АДРЕСА_1 оскільки оспорюваний договір відповідає вимогам чинного законодавства, з урахуванням того, що ОСОБА_4 , на момент передачі права власності за договором дарування, був єдиним власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08 червня 2004 року, іншого позивачем не доведено.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Суд повно та всебічно з'ясував обставини по справі, наданим доказам дав належну оцінку і постановив законне рішення .

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.М. Шаповал

Судді: О.А. Кружиліна

Л.В. Пшенічна