Єдиний унікальний номер 341/1763/15-ц
Номер провадження 2/341/71/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 року Галицький районний суд Івано-Франківської області,

в складі:

головуючого судді - Гаполяка Т. В.

секретаря - Томин Л.В.

в м. Галичі у відкритому судовому засіданні розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк», Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» про визнання недійсним Іпотечного договору,-

в с т а н о в и в:

Представник ОСОБА_3 в інтересах довірителя ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ПАТ «ДельтаБанк», ПАТ «Кредитпромбанк» та просить суд визнати недійсним іпотечний договір № 13/130/101/07-с, укладений 12 листопада 2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2, предметом іпотеки за яким є виробниче приміщення площею 412 кв. м., що за адресою: вул. Калуська, 64 В, с. Залуква, Галицького району, Івано-Франківської області.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивач перебувала в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 до 27 липня 2004 року. 23 жовтня 2003 року на прилюдних торгах за спільні кошти придбали нежитлове приміщення кормового цеху, що за адресою: вул. Калуська, с. Залуква, Галицького р-ну, Івано-Франківської обл. На підставі рішення виконавчого комітету Залуквянської сільської ради від 30 квітня 2005 року ОСОБА_2 отримав Свідоцтво про права власності на зазначене приміщення.

03 серпня 2007 року для забезпечення виконання Кредитного договору ОСОБА_2 уклав з ПАТ «Кредитпромбанк» іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є спірне приміщення.

Вважає, що спірне приміщення перебуває у її та ОСОБА_2 спільній сумісній власності і при укладенні іпотечного договору необхідним було отримання її згоди. Такої вона не надавала, а тому іпотечний договір слід визнати недійсним.

В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_4 позов підтримала. Додатково пояснила, що після розірвання шлюбу режим власності спірного майна спільна сумісна не припинено. Позивач продовжує користуватись спірним приміщенням.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, скерував заяву про розгляд справи у його відсутності та письмові пояснення. Зазначив, що дійсно передав у іпотеку спірне приміщення, яке було придбано за спільні його та колишньої дружини ОСОБА_1 кошти. Згоди позивача не отримав, оскільки не знав про необхідність отримання такої згоди. Про укладення договору позивачу не повідомляв, користуватись спірним приміщенням такій не перешкоджав.

Представник відповідача ПАТ «ДельтаБанк» ОСОБА_5 позов заперечив. Заперечуючи позов покликався на те, що предметом іпотеки є виробниче приміщення площею 412 кв. м. за адресою: вул. Калуська, 64 В, с. Залуква, Галицького р-ну, Івано-Франківської обл., а згідно акту проведених прилюдних торгів від 28 жовтня 2003 року ОСОБА_2 придбано приміщення кормового цеху. Відтак, предмет іпотеки та придбане в період шлюбу приміщення є різними обєктами. На підтвердження права власності на спірне приміщення відповідачем ОСОБА_2 при укладенні іпотечного договору надано свідоцтво про право власності на спірне приміщення від 26 травня 2005 року, яке видане на підставі рішення виконавчого комітету Залуквянської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області від 30 квітня 2005 року, тобто після розірвання шлюбу . Відтак, на час укладення іпотечного договору, з огляду на те, що майно не перебуває у спільній власності подружжя, з урахуванням часу видачі Свідоцтва про право власності, необхідності отримання згоди іншого з подружжя колишньої дружини не було. Представником подано заяву про застосування строку позовної даності. Вважає, що перебіг такого слід рахувати з моменту укладення іпотечного договору, а саме з 12 листопада 2007 року. Просив відмовити в позові. В разі задоволення такого просив накласти арешт на предмет іпотеки до часу погашення заборгованості за кредитним договором.

Представник відповідача ПАТ «Кредитпромбанк» в судове засідання повторно не зявився. Жодних заяв щодо подальшого руху справи, заперечення на позов Товариством на адресу суду не скеровано.

Приймаючи рішення по суті спору, суд враховує наступне.

Судом встановлено що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період до 27 липня 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що стверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 6).

В період шлюбу та спільного проживання, 28 жовтня 2003 року ОСОБА_2 придбано приміщення кормового цеху, що за адресою: вул. Галицька, с. Залуква, Галицького р-ну, Івано-Франківської обл., яке належало агрофірмі «Дністер». Дана обставина стверджується актом про проведені прилюдні торги від 28 жовтня 2003 року (а.с. 10). Відповідно до копії протоколу проведення аукціону, прилюдних торгів від 28 жовтня 2003 року, приміщення кормового цеху в аварійному стані. Внутрішня площа 578,7 кв.м. (а.с. 8). Даному обєкту присвоєно адресу вул. Калуська, 64В, с. Залуква, Галицького р-ну, Івано-Франківської обл. (а.с. 79).

На підставі рішення виконавчого комітету Залуквянської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області від 12 листопада 2003 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності від 24 листопада 2003 року на виробниче приміщення площею 578,7 кв.м. (а.с. 134).

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, чинного станом на 28 жовтня 2003 року, майно нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відтак, придбане виробниче приміщення (кормового цеху) площею 578,7 кв.м., що за адресою: вул. Калуська, 64В, с. Залуква, Галицького р-ну, Івано-Франківської обл. належало ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності.

Рішенням виконавчого комітету Залуквянської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області від 30 квітня 2005 року, у звязку із зміною площі розібраної частини виробничого приміщення, вирішено видати нове свідоцтво на право власності на приміщення за адресою: вул. Калуська, 64В, с. Залуква, Галицького р-ну, Івано-Франківської обл. (а.с. 154). На підставі даного рішення видано свідоцтво про право власності від 26 травня 2005 року на виробниче приміщення площею 412 кв.м. (а.с. 155).

З огляду на те, що не відбулось покращення обєкту спірного нерухомого майна, а навпаки мало місце зменшення площі такого з огляду на знесення частини, режим власності такого не змінився і таке залишилось у спільній сумісній власності.

Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

03 серпня 2007 року для забезпечення виконання Кредитного договору ОСОБА_2 уклав з ПАТ «Кредитпромбанк» іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є виробниче приміщення площею 412 кв.м., що за адресою: вул. Калуська, 64В, с. Залуква, Галицького р-ну, Івано-Франківської обл. (а.с. 4-5).

Доказів на підтвердження отримання згоди позивача на укладення такого, судом не здобуто.

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

За змістом статті 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне.

За змістом статей 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до статті 578 ЦК України та статті 6 Закону України "Про іпотеку" майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників.

Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Згідно із частиною першою статті 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Так, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя (ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ Верховного Суду України у справі за N 6-533цс16).

З поданих представником відповідача ПАТ «Дельта Банк» документів, а саме копії анкети позичальника (а.с. 35), копії свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 45), які перебували у розпорядженні контрагента за договором іпотеки ПАТ «Кредитпромбанк», останньому було відомо про те, що ОСОБА_2 перебував у шлюбі до 27 липня 2004 року.

Як зазначалось вище, свідоцтво про право власності на спірний обєкт видано 26 травня 2005 року на підставі рішенням виконавчого комітету Залуквянської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області від 30 квітня 2005 року. Згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно знос спірного майна 40%.

Свідоцтво про право власності на підставі рішення органу місцевого самоврядування на неновостворений обєкт видається в разі певних змін щодо обєкта, який перебуває у власності, а саме: присвоєння адреси, поділ, обєднання, знесення, тощо.

Відтак, за обставинами справи контрагент за Іпотечим договором не міг не знати про те, що майно, не новостворений обєкт, належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя

А тому іпотечний договір № 13/130/101/07-с, укладений 12 листопада 2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2, предметом іпотеки за яким є виробниче приміщення площею 412 кв. м., що за адресою; вул. Калуська, 64В, с. Залуква, Галицького району, Івано-Франківської області слід визнати недійним.

Суд критично оцінює твердження відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки після розірвання шлюбу і по даний час позивач продовжує користуватись спірним приміщенням. Початок перебігу строку позовної давності для вимоги, що стосуються спільного майна подружжя обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК). Доказів того, що позивачу було відомо про укладення іпотечного договору судом не здобуто.

Відповідно до ч. 5 ст. 1057-1 ЦК України, визнаючи недійсним договір застави, який забезпечував виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором, суд за заявою кредитодавця накладає арешт на майно, яке було предметом застави. Такий арешт підлягає зняттю після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти за кредитним договором, а у разі визнання кредитного договору недійсним - після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти в розмірі, визначеному судом відповідно до частини першої цієї статті.

Вказані положення цивільного законодавства стосуються забезпечення виконання зобов'язання позичальником за кредитним договором, однак позивач, як співвласник спірного нерухомого майна не є позичальником, частина позичальника відповідача ОСОБА_2 не виділена, а тому в задоволенні зазначеного клопотання слід відмовити.

По справі слід провести розподіл судових витрат між сторонами в порядку визначеному ст. 88 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 62, 63, 64, 208, 209, 212-215, 218, 294, 295 ЦПК України, ст. ст. 215, 219, 572, 575 ЦК України, ст. 22 Кодекс про шлюб та сім'ю України, ст. ст. 68, 70 СК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним Іпотечний договір № 13/130/101/07-с, укладений 12 листопада 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2, посвідчений Державним нотаріусом Галицького районної державної нотаріальної контори ОСОБА_6, предметом іпотеки за яким є виробниче приміщення площею 412 кв. м., що за адресою; вул. Калуська, 64В, с. Залуква, Галицького району, Івано-Франківської області.

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» про застосування в порядку частини п'ятої статті 1057-1 Цивільного кодексу України правових наслідків недійсності договору застави (іпотечного договору)

- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк», Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» по 162 грн. 20 коп. судового збору, які зарахувати на п/р 0079, одержувач коштів УДКСУ в Галицькому районі Івано-Франківської обл., банк одержувача ГУДКСУ в Івано-Франківській обл., МФО 836014, код за ЄДРПО 37953206.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Галицький районний суд Івано-Франківської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:ОСОБА_7