АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/6527/16 Головуючий ІІ інстанції - Бездітко В.М.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря -Котлярової М.Ю.,

розглянув матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -

встановила:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою та із заявою про забезпечення позову. Посилаючись на те, що в провадженні Дзержинського районного суду м.Харкова знаходиться цивільна справа за позовом щодо стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованості за договором позики в розмірі 137 320,64 грн. Відповідачі ухиляються від виконання своїх зобов'язань за розпискою від 19.05.2015 року, у зв'язку з чим існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, так як відповідачі можуть переоформити права власності на належне їм майно на іншу людину.

Просив накласти заборону відчуження (арешт) на квартиру АДРЕСА_1

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.01.2016 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено здійснювати будь - які дії щодо відчуження та зміну статусу квартири АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з ухвалою судді, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. В обґрунтування скарги зазначено, що судом першої інстанції заяву ОСОБА_2 були прийнято та розглянуто з порушенням вимог ст. 153 ч.ч.2,3,4 ЦПК України. Заява про забезпечення позову датована 16.12.2015 року, при цьому позовна заява, згідно штампу суду, надійшла 28.12.2015 року. Таким чином, суд першої інстанції при вирішенні питання про задоволення забезпечення позову не мав ні яких доказів навіть про існування будь - яких правовідносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Крім того, провадження по справі за позовом ОСОБА_2 було відкрито 04.02.2016 року , тобто через місяць після постановлення ухвали про забезпечення позову, що є порушенням строку на протязі якого може бути подана позовна заява після подання заяви про забезпечення позову. Вважає, що судом першої інстанції обрані не спів мірний вид забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Частина 3 цієї статті встановлює вичерпний перелік підстав для забезпечення позову, а саме: якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За загальним правилом заявник зобов'язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.

Згідно ч. 1 п. 1, ч. 3 ст. 152 ЦПК Українипозов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, рроз'яснено, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відтак, підставою для накладення арешту на майно відповідача є докази, що свідчать про наявність такого майна, його належність особі на праві власності. Також докази повинні свідчити про фактичне знаходження майна у особи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом та просить ухвалити рішення, на підставі якого стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_3 заборгованість по розписці від 19.05.2015 року на загальну суму в розмірі 137 320,64 грн.

Забезпечуючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками.

В матеріалах справи відсутні докази до того, що судом неспівмірно забезпечені судові вимоги.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції заяву ОСОБА_2 були прийнято та розглянуто з порушенням вимог ст. 153 ч.ч.2,3,4 ЦПК України не підтверджені матеріалами справи. Заява про забезпечення позову подана до суду 16.12.2015 року, при цьому позовна заява ОСОБА_2 подана 28.12.2015 року, з чого вбачається порушення строків встановлених для подачі позову після подачі заяви про забезпечення позову .

З тексту позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що вона датована 16.12.2015 року, заява про забезпечення позову також датована 16.12.2015 р.

Відповідно до штампу реєстрації вхідної кореспонденції суду позовна заява ОСОБА_2 надійшла до суду 28.12.2015 р. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями позов ОСОБА_2 було розподілено 28.12.2015 року в провадження судді Наумової С.М.

З протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду вбачається, що заява ОСОБА_2 про забезпечення позову також надійшла до Дзержинського районного суду м. Харкова 28.12.2015 р. і той же день була передана судді Наумовій С.М.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позовна заява ОСОБА_2 та заява про забезпечення позову були подані в один і той же день.

Відповідно до ч. 1, 7, 9 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

У разі постановлення ухвали без повідомлення особи, щодо якої просять вжити заходи забезпечення позову, копія ухвали надсилається особі, щодо якої вжито заходи забезпечення позову, негайно після її виконання.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Тобто, судом першої інстанції заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову було розглянуто у відповідності з діючим законодавством.

Судова колегія вважає, що існує реальна загроза правам та інтересам позивача, за захистом яких вона звернулась до суду, заборона здійснювати будь - які дії щодо відчуження та зміну статусу квартири АДРЕСА_1, як спосіб забезпечення позову, є обґрунтованим, відповідає вимогам розумності та адекватності, забезпечує збалансованість інтересів сторін, оскільки саме цей захист спроможний забезпечити захист інтересів позивача до вирішення спору по суті.

За таких обставин ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Враховуючи викладені обставини та керуючись ст. ст. 109, 115, 303, 307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді -