У х в а л а

іменем україни

12 грудня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Карпенко С.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3, подану її представником ОСОБА_4, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 7 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3, до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Соврас Олена Юріївна, про визнання недійсним заповіту,

в с т а н о в и в :

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 7 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 7 червня 2016 року та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивач не довела суду належними і допустимими доказами, що ОСОБА_7 під час складання заповіту не розуміла значення своїх дій та не могла ними керувати, а отже відсутні правові підстави для задоволення позову

Доводи касаційної скарги і зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої й апеляційної інстанцій допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, та зазначені доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись ст. 328 ЦПК України, суддя

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3, поданою її представником ОСОБА_4, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 7 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3, до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Соврас ОленаЮріївна, про визнання недійсним заповіту відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.О.Карпенко