БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1972/16-ц
Провадження № 2/497/840/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2016 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря Сітченка М.М.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Болградської міської ради Одеської області, ОСОБА_2 про поновлення строку позовної давності, визнання угоди дійсною та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом, та просить постановити рішення, яким:

- яким поновити строк позовної давності для звернення до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок, господарські будівлі та дворові споруди при ньому, розташований за адресою: по вул. Інзовська, №181, м. Болград, Одеська область;

- визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна зареєстрований 5 травня 1999 року в місті ОСОБА_3 Товарною біржею, реєстраційний номер 4353, згідно якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купив житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому розташований за адресою: вул. Інзовська, №181, м. Болград, Одеська область.

- визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташований по вул. Інзовська, №181, м. Болград, Одеська область.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що 05 травня 1999 року між позивачем ОСОБА_1, який діяв в своїх інтересах та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений договір купівлі продажу, відповідно до умов якого він придбав у відповідачки квартиру, розташовану за адресою: вул. Інзовська, № 181, м. Болград, Одеська область за 10 000.00 гривен. При цьому він передав відповідачу ОСОБА_2, зазначену суму коштів в рахунок оплати за придбану квартиру, а відповідач передав йому квартиру у володіння та користування. В звязку з тим, що договір купівлі продажу квартири не був посвідчений нотаріально, він, позивач не може повною мірою володіти та користуватися належним йому майном, та вимушений звернутися до суду з цим позовом.

В судове засідання позивач не прибув, повідомлявся згідно вимог чинного законодавства (а.с.32). В позовній заяві зазначив клопотання про розгляд справи у його відсутність (а.с. 4).

Болградська міська рада Одеської області в судове засідання не прибула, повідомлена належним чином (а.с.32). Подала до суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі, та розгляд справи у відсутність її представника (а.с.34, 35).

Відповідачка ОСОБА_2, в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.33). Надіслала до суду заяву про визнання позовних вимог, та розгляд справи у її відсутність (а.с.30, 31).

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

Судовим розглядом встановлено, що 05 травня 1999 року між відповідачкою ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу, що зареєстрований ОСОБА_3 Товарною біржею, реєстраційний номер 4353. Відповідно до умов цього договору, відповідачка ОСОБА_2 продала, а позивач ОСОБА_1 купив житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому за адресою: вул. Інзовська, № 181, м. Болград, Одеська область, загальною площею 47,6 кв.м., корисною площею 47,6 кв.м., що складався з трьох кімнат жилою площею 31,2 кв.м. за 10 000 гривен (а.с.6, 7).

Названий договір купівліпродажу квартири був зареєстрований в КП «Болградське бюро технічної інвентаризації» за № 29 10.05.1999 року (а.с.6, 7).

Дані обставини свідчать про те, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору купівліпродажу зазначеної квартири і в повному обсязі виконали умови цього договору, а саме позивач сплатив відповідачу ОСОБА_2 вартість цієї квартири в сумі 10 000 00 гривен, а відповідачка передала позивачу цю квартиру у володіння та користування. Розпорядитися вказаною квартирою позивачка не в змозі, так як договір купівлі-продажу квартири відповідно до вимог ст.227 ЦК України в редакції 1963 року підлягав обовязковому нотаріальному посвідченню.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Вказаний договір купівлі-продажу укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР).

Положеннями ст. 153 ЦК УРСР, визначено, що договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 227 ЦК УРСР, визначає, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Згідно ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Зі змісту договору від 5 травня 1999 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на ОСОБА_3 товарній біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. У відповідності до вимог ст. 227 ЦК України підлягає реєстрації в БТІ за місцем знаходження нерухомості.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов:

а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі;

б) якщо її учасниками є члени біржі;

в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.

Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України.

Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам.

В даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, який проведено у якості біржової операції між продавцем ОСОБА_2 і покупцем ОСОБА_4, який діяв в своїх інтересах.

Отримавши державну реєстрацію в КП «Болградське БТІ» права власності на вказану квартиру, яку позивач придбав за договором купівлі-продажу № 4353 від 05.05.1999 року, що зареєстрований на ОСОБА_3 товарній біржі, держава цим самим визнала право власності позивача на спірну квартиру, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах.

Закон України «Про товарну біржу» в редакції, діючий на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржи та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувачів нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості.

При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році.

У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку у 2001 році, в самому Законі України «Про товарну біржу» не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст.15 цього закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржи.

Тому в цьому контексті немає підстав для визнання нікчемним договору № 4353 від 05.05.1999 року, зареєстрованого на ОСОБА_3 товарній біржі, за яким ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1, придбав квартиру за адресою: вул. Інзовська, №181, м.Болград, Одеська область.

Водночас зазначений договір купівлі-продажу у встановленому порядку недійсним, як оспорюваний, в частині невідповідності вимогам Закону України «Про товарну біржу», не визнавався.

З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу, та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст.15 Закону України «Про товарну біржу», є підстави для визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна квартири за адресою: вул. Інзовська, № 181, м. Болград, Одеська область реєстраційний номер № 4353, оформленого на ОСОБА_3 Товарній Біржі, дійсним.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст.16 ЦК України, як спосіб захисту цивільних прав є звернення до суду за захистом свого майнового права та інтересу шляхом визнання права.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що права позивача порушено, іншим шляхом поновити його неможливо, отже заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 71 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Стаття 76 ЦК УРСР визначає, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу .

Положеннями ст. 80 ЦК УРСР регламентовано, що закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

Якщо суд … визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, вважає можливим поновити позивачу строк позовної давності для звернення до відповідачки з позовом про визнання угоди дійсною, та визнання права власності.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.3, 10, 11, 57-61, 209, 212-215, 218, 292, 294 , 296 ЦПК України, ст.ст.16, 328, 392 ЦК України, ст.ст.71, 76, 80 47, 48, 63, 153, 224, 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), ст.15 Закону України «Про товарну біржу», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Болградської міської ради Одеської області, ОСОБА_2 про поновлення строку позовної давності, визнання угоди дійсною та визнання права власності задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк позовної давності для звернення до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташований за адресою: вул. Інзовська, №181, м. Болград, Одеська область.

Визнати дійсним договір купівліпродажу, укладений 05 травня 1999 року та зареєстрований ОСОБА_3 товарною біржею за реєстраційним номером 4353, відповідно до якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купив житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому, розташований за адресою: вул. Інзовська, №181, м. Болград, Одеська область, загальною площею 47.6 кв.м., корисною площею 47,6 кв.м., що складається з трьох кімнат жилою площею 31,2 кв.м..

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташований за адресою: вул. Інзовська, №181, м. Болград, Одеська область.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Болградський районний суд Одеської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.В.Кодінцева