У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Закропивного О.В.,
Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до приватного підприємства «СТД Агро» про розірвання договору оренди земельної ділянки, стягнення заборгованості з орендної плати, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину йому належить земельна ділянка площею 5,080 га на території Новомиколаївської селищної ради, Верхньодніпровського району, Дніпропетровської області (кадастровий номер НОМЕР_1), яка належала його батькові на підставі державного акту на право власності на землю НОМЕР_2 від 30 липня 2001 року.

Після отримання свідоцтва про право на спадщину йому стало відомо, що 15 жовтня 2009 року між батьком та приватним підприємством «СТД Агро» було укладено договір оренди земельної ділянки, згідно з яким, батько передав в оренду належну йому земельну ділянку строком на 10 років на умовах сплати щороку орендної плати в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі з урахуванням коефіцієнта індексації.

Посилаючись з урахуванням уточнень на те, що до нього перейшли всі права та обов'язки за договором оренди земельної ділянки, як до спадкоємця власника земельної ділянки, проте після смерті його батька, а саме в період з 2012 до 2014 роки відповідач в порушення умов договору не сплатив йому орендну плату в сумі 9 998 грн 55 коп., у зв'язку із чим допустив невиконання умов договору, позивач просив суд розірвати договір оренди землі від 15 жовтня 2009 року та стягнути з відповідача указану суму заборгованості зі сплати орендної плати.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з приватного підприємства «СТД Агро» на користь ОСОБА_6 заборгованість по орендній платі в сумі 9 998 грн 55 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову повністю.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Судами встановлено, що 15 жовтня 2009 року між ОСОБА_7 (орендодавець) та приватним підприємством «СТД Агро» (орендар) було укладено договір оренди землі, згідно з яким, орендодавець передав в оренду земельну ділянку площею 5,0800 га на території Новомиколаївської селищної ради, Верхньодніпровського району, Дніпропетровської області, яка належала йому на підставі державного акту НОМЕР_3 від 30 липня 2001 року, строком на 10 років на умовах сплати орендної плати у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

15 квітня 2010 року договір було зареєстровано в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі у Верхньодніпровському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії Центру державного земельного кадастру за №80.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер.

Після смерті останнього спадщину отримав його син - ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22 липня 2011 року.

Згідно з п. 12 договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Судами також установлено та не заперечувалось сторонами, що за 2012-2014 роки приватним підприємством «СТД Агро» орендна плата за земельну ділянку позивачу не виплачувалась.

Задовольняючи позов в частині стягнення орендної плати, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що орендарем не було сплачено орендодавцю передбачену спірним договором суму орендної плати за користування спірною земельною ділянкою протягом 2012-214 років, у зв'язку з чим з приватного підприємства «СТД Агро» на користь позивача підлягає стягненню 9 998 грн 55 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині розірвання договору оренди, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що згідно вимог ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні, а новий орендодавець не надав доказів того, що він повідомив орендаря про перехід до нього прав за договором оренди, як до нового кредитора, у зв'язку із чим вимоги ОСОБА_6 про розірвання договору оренди через невиконанням орендарем договірних зобов'язань задоволенню не підлягають.

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ погоджується із висновками судів попередніх інстанцій в частині стягнення з приватного підприємства «СТД Агро» на користь ОСОБА_6 орендної плати за відповідним договором оренди.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи справу в указаній частині, суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, правильно встановили обставини справи, у зв'язку із чим оскаржені судові рішення в цій частині відповідають вимогам щодо їх законності та обґрунтованості.

Проте, з висновками судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення позовних вимог про розірвання договору оренди від 15 жовтня 2009 року погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають з огляду на наступне.

Вирішуючи спір у вказаній частині, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтовував відповідні висновки положеннями ч. 2 ст. 517 ЦК України, згідно з якими боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Указані положення закону, викладені у ст. 517 ЦК України містяться у розділі І книги п'ятої ЦК України та регулюють загальні положення про зобов'язання.

Однак, як встановлено судами та не спростовано сторонами спір між сторонами виник на підставі невиконання приватним підприємством «СТД Агро» обов'язків зі сплати ОСОБА_6 орендної плати, передбаченої договором оренди землі від 15 жовтня 2009 року.

Загальні положення про договір визначені розділом ІІ книги п'ятої ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Крім того, за змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, вони регулюються також актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Відповідно до положень ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати.

За вимогами чинного законодавства та згідно з умовами спірного договору оренди такому праву орендодавця кореспондує відповідний обов'язок орендаря щодо своєчасної сплати орендної плати у розмірі, строки та на умовах, які визначені у відповідному договорі оренди.

При цьому, розділом V Закону України «Про оренду землі» врегульовано зміну, припинення і поновлення договору оренди землі.

Так, відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст.ст. 24, 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог про розірвання договору оренди, суди першої та апеляційної інстанції, у порушення статей 212- 214, 303, 315 ЦПК України на зазначене уваги не звернули, не в повній мірі визначились з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню для вирішення спірних правовідносин, які виникли на підставі договору оренди землі від 15 жовтня 2009 року. Зокрема, суди попередніх інстанцій не врахували, що положеннями чинного законодавства встановлено імперативний обов'язок орендаря щодо сплати орендної плати за користування земельною ділянкою на підставі відповідного договору та правові наслідки невиконання такого обов'язку.

Отже, неповно з'ясувавши дійсні обставини справи, не давши належної оцінки доказам, суди допустили порушення норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування оскаржених судових рішень в частині позовних вимог про розірвання договору оренди із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2015 року скасувати в частині позовних вимог про розірвання договору оренди, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД.Д. Луспеник
Судді:В.І. Журавель
О.В. Закропивний
С.Ф. Хопта
С.П. Штелик