Справа № 310/5866/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

14 грудня 2016 року Бердянський міськрайонний суд

Запорізької області

в складі: головуючого - судді Крамаренка А.І.

при секретарі Корнієнко Н.І.

за участі: представника позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_3 на свою користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі позову до суду і до досягнення дитиною двадцяти трьох років.

Заявлені вимоги вмотивовані тим, що сторони перебували у шлюбі та мають повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є студентом другого курсу денної форми навчання Київського національного університету культури і мистецтв. У звязку з навчанням ОСОБА_4 потребує матеріальної допомоги. В середньому витрати на утримання сина складають 3000-3500 грн. щомісячно: йому потрібно винаймати житло в м. Києві, добре харчуватися, одягатися, пересуватися громадським транспортом, приїжджати на канікули додому в м. Бердянськ. Однак, відповідач на утримання сина матеріальної допомоги не надає, проте має таку можливість, оскільки є приватним підприємцем.

В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково зазначила, що позивач не в змозі сама утримувати сина, оскільки отримує пенсію по інвалідності у розмірі 1070 грн. та працює неповний робочий день і отримує 1/2 частину мінімальної заробітної плати. Крім того, ОСОБА_4 має захворювання щитовидної залози у звязку з чим потребує систематичного лікування.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином. Представник відповідача до суду подав заперечення на позов, в яких просив в задоволенні позову відмовити. Зазначив, що ОСОБА_3 відповідно до рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 квітня 2011 року сплачував на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття. Заборгованості по аліментам не має. На даний час відносини ОСОБА_3 з сином ОСОБА_5 є досить добрими. Крім аліментів, ОСОБА_3 час від часу за змогою надавав і продовжує надавати сину додаткові кошти на потреби останнього, купує йому одяг.

Однак сплачувати аліменти у розмірі 1500 грн., як просить позивач, ОСОБА_3 просто не має можливості, бо на сьогоднішній день його матеріальний стан значно погіршився. Так, з 05.03.2015 року він припинив підприємницьку діяльність. Також на його утриманні знаходиться матір, яка потребує догляду та додаткових коштів на лікування.

Крім того, ОСОБА_4 є повнолітнім і може самостійно розпоряджатися тими коштами, які він отримує від батька.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Частинами 1, 2 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 8 квітня 1995 року. Від шлюбу мають повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Статтею 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно довідки від 16.06.2016 року №771, листа КНУКМ від 23.11.2016 року №1586 ОСОБА_4 є студентом 2 курсу денної форми навчання бюджетного фінансування напряму підготовки «Книгознавство, бібліотекознавство та бібліографія» факультету культурології Київського національного університету культури і мистецтв.

Згідно довідки форми №203, виданої 05.07.2016 року ОСББ «К-Маркса 22» ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Факт проживання ОСОБА_4 в м. Києві сторонами не заперечується.

Позивач ОСОБА_2 отримує пенсію по інвалідності у розмірі 1070 грн. Також, відповідно до пояснень представника позивача, ОСОБА_2 працює неповний робочий день і її заробітна плата складає приблизно 689 грн.

Відповідач ОСОБА_3 припинив підприємницьку діяльність з 05.03.2015 року, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до Відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків від 14.11.2016 року ОСОБА_3 в період з 01.01.2016 року по 30.06.2016 року отримав дохід 4220 грн., з яких сплатив податок 769,60 грн. Тобто за вказаний період ОСОБА_3 мав середній місячний дохід у розмірі 575 грн.

Доказів щодо наявності у ОСОБА_3 інших доходів суду не надано.

Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено для працездатних осіб у 2016 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі: з 1 січня 2016 року 1378 грн., з 1 травня 1450 грн., з 1 грудня - 1550 грн.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (п. 20) розяснено судам, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

За таких обставин, коли повнолітній син сторін - ОСОБА_4 фактично проживає в м. Києві, зареєстрований разом з матір'ю (яка отримує пенсію в розмірі 1070 грн. та заробітну плату в межах 689 грн. на місяць), навчається на денній формі навчання, на безоплатній основі, не працює, а відповідач отримує дохід в межах 575 грн. на місяць, суд приходить до висновку, що відповідач на даний час не має можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 57-61 , 212 - 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржено через суд першої інстанції до апеляційного суду Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.І. Крамаренко