АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 681/553/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1878/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Карпусь С.А.

суддів: Федорової Н.О., Пастощука М.М.

секретаря Бондаря О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Полонського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 29 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Полонського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Полонського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди. В обґрунтування вимог вказував, що наказом №44 від 07.09.2011 року був прийнятий на роботу електриком по ремонту та обслуговуванню електрообладнання 5 розряду у Полонський водоканал. Наказом №11 від 17.03.2016 року звільнений з посади по п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання посадових обов'язків.

Вважає звільнення незаконним та безпідставним, оскільки жодних порушень трудової дисципліни не вчиняв, трудові обов'язки виконував добросовісно та сумлінно. Відповідач не ознайомив його з наказом про звільнення, не вказав у наказі конкретні порушення трудової дисципліни за які його звільнено; не повідомив в чому полягають порушення з його сторони та не відібрав від нього письмових пояснень.

Зазначається, що в березні 2016 року проводилась реконструкція очисних споруд під час якої працівниками підприємства був демонтований світильник. На вимогу майстра ОСОБА_2 відновити світильник, він діючи згідно правил техніки безпеки відмовився включати напругу на електрообладнанні у зв'язку з чим майстер

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Горщар А.Г. Провадження № 22-ц/792/1878/16

Доповідач - Карпусь С.А. Категорія 53.54

написав на нього доповідну, проте жодних пояснень у нього не відбиралось і будь-яких дисциплінарних стягнень не накладалось. Надалі він отримав усну вказівку енергетика водоканалу на виконання робіт по реконструкції, які не входили до його обов'язків згідно посадової інструкції, в тому числі демонтаж старого устаткування та монтаж нового устаткування. Він погодився на виконання вказаних робіт за умови винесення окремого наряду з відповідною доплатою, що вважає і послугувало причиною його звільнення з роботи.

У зв'язку з тим, що відповідач неодноразово порушував вимоги ст. 115 КЗпП України, не виплачував заробітну плату, давав розпорядження по виконанню робіт із порушенням правил охорони праці, 16.03.2016 року він звернувся до роботодавця з заявою про звільнення за власним бажанням, вказуючи на порушення відповідачем норм трудового законодавства про оплату праці, однак 17.03.2016 року його було звільнено з роботи на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України.

Внаслідок незаконних дій відповідача він переніс моральні страждання, які полягають у порушенні гарантованих конституцією трудових прав на працю та гідну оплату, яку він оцінює у 3 тис. грн..

З цих підстав просив поновити його на посаді електрика по ремонту та обслуговуванню електрообладнання 5 розряду Полонського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та 3 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 29 липня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 на роботу в Полонське підприємство водопровідно-каналізаційного господарства електриком по ремонту та обслуговуванню електрообладнання 5 розряду з 17.03.2016 року.

Стягнуто з Полонського підприємства водопровідно - каналізаційного господарства на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за 93 робочих дні - 11859,36 грн., а також моральну шкоду в сумі 2000 грн., а всього 13859 грн. 36 коп..

Рішення суду в частині поновлення на роботі і стягнення середньомісячної заробітної плати за один місяць в розмірі 2677 грн. 92 коп. допущено до негайного виконання. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати в дохід держави.

В апеляційній скарзі Полонське підприємство водопровідно-каналізаційного господарства вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповноту судового розгляду та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

В запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_1, посилаючись на законність та обгрунтованість судового рішення, просив відхилити апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в своєму запереченні на апеляційну скаргу просив проводити розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача повторно в судове засідання не з'явився, подавши заяву про відкладення розгляду справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення, причини його неявки у судове засідання колегія суддів вважає не поважними.

Тому розгляд справи згідно ст.305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 7 вересня 2011 року працював електриком по ремонту та обслуговуванню електрообладнання 5 розряду в Полонському підприємстві водопровідно-каналізаційного господарства.

11 січня 2016 року згідно ухвали господарського суду Хмельницької області на підприємстві було введено процедуру санації, керуючим якою призначено арбітражного керуючого ОСОБА_4.

Наказом керуючого санацією за № 10 від 11 березня 2016 року на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани за систематичне порушення трудової дисципліни, невиконання функціональних обов'язків.

Наказом № 11 від 17 березня 2016 року керуючого санацією, за систематичне порушення трудової дисципліни, невиконання без поважних причин обов'язків, покладених правилами внутрішнього трудового розпорядку та функціональних обов'язків електрика по ремонту та обслуговуванню електрообладнання ОСОБА_1 звільнено з роботи по п.3 ст. 40 КЗпП України. Вважаючи таке звільнення незаконним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що керівником Полонського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства звільнення ОСОБА_1 було проведено з порушенням норм чинного законодавства, а тому він підлягає поновленню на роботі зі стягненням на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Такі висновки суду підтверджуються матеріалами справи та відповідають закону.

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП трудовий договір може бути розірвано в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення.

Тому при звільненні працівника з підстав, передбачених цією нормою закону, роботодавець повинен навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов'язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли.

Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 6 листопада 1992 року N9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснив судам, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, що стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП України; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 1471, 148, 149 КЗпП України правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. В п.23 цієї постанови також роз'снено, що за передбаченими п.3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У справах про поновлення на роботі обов'язок доведення правомірності звільнення працівника з ініціативи роботодавця лежить саме на роботодавцеві.

Підставами звільнення працівника слугували: наказ № 10 від 11.03.2016 року та доповідна записка керівника служби водовідведення та водоочистки ОСОБА_2 від 15.03.2016 року.

Як встановлено судом першої інстанції, роботодавець незаконно видав наказ №10 від 11.03.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. 24 лютого та 10 березня 2016 року позивачу наказувалось проводити роботи в електроустановках не уповноваженою на це особою, без оформлення в установленому порядку розпорядження, без залучення іншого працівника, тому відмова працівника від виконання цих вказівок була правомірною.

Перед застосуванням дисциплінарного стягнення роботодавець не зажадав від працівника письмових пояснень та не врахував що на день видачі наказу вказівки були виконані та шкоди підприємству не було завдано. Ці обставини підтверджуються матеріалами справи.

Також судом було встановлено, що доповідної записки керівника служби водовідвення та водоочистки ОСОБА_2 від 15.03.2016 року до роботодавця не надходило, а працівник не виконав розпорядження енергетика підприємства ОСОБА_5 від 15 березня 2016 року щодо здійснення ревізії розподільчого не установленого щита в приміщенні очисних споруд.

Однак враховуючи, що перше дисциплінарне стягнення було накладено незаконно, в роботодавця не було правових підстав для звільнення працівника по п.3 ст. 40 КЗпП України.

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Як вбачається зі змісту протоколу засідання профспілкого комітету підприємства від 16 березня 2016 року, ним було надано згоду роботодавцю на звільнення працівника ОСОБА_1 у відповідності з п.3 ст. 40 КЗпП України. Однак судом встановлено, що роботодавець не звертався з письмовим поданням до профспілкового комітету про дачу згоди на звільнення працівника ОСОБА_1 за п.3 ст. 40 КЗпП України, а профспілковий комітет з власної ініціативи надав згоду на звільнення ОСОБА_1 (а.с. 58, 111-112). Тому така згода немає юридичного значення і є підтвердженням незаконності звільнення працівника.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач як незаконно звільнений підлягає поновленню на роботі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 235 цього Кодексу у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог ЗУ "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Судом першої інстанції з урахуванням положень ст. 27 ЗУ «Про оплату праці», Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою КМ України від 08.02.1995 року № 100 (п.п.5,8), Листа Міністерства соціальної політики України від 20 липня 2015 року року №10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік», режиму роботи працівника, обліку робочого часу, його заробітної плати за останні два місяці роботи перед звільненням, вірно нараховано 11859,36 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Також є правильними висновки суду про стягнення з роботодавця на користь позивача 2000 грн. морального відшкодування, оскільки вони ґрунтуються на вимогах ст. 237-1 цього Кодексу та відповідають дійсним матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 систематично не виконував функціональні обов'язки та порушував трудову дисципліну і тому підлягав звільненню спростовуються матеріалами справи. До нього неодноразово застосовувались заохочення.(а.с.11-14).

Під час роботи працівник ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду з вимогами про стягнення з роботодавця заборгованої заробітної плати.

Разом з тим, частиною 5 ст. 153 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, поєднаної з явною небезпекою для життя, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. Працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров'я або людей, які його оточують, і навколишнього середовища.

Твердження апелянта про неправильний розрахунок середнього заробітку працівника до уваги не приймаються, оскільки в апеляційній скарзі будь-які розрахунки щодо цього відсутні.

Оскільки позивач був звільнений під сплати судового збору при подачі позовної заяви, суд першої інстанції на підставі ч.3 ст. 88 ЦПК України стягнув з відповідача на користь держави 1102 грн. 40 коп., навівши з цього приводу розрахунки.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Полонського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства відхилити.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 29 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча /підпис/ С.А. Карпусь

Суддя /підпис/ Н.О. Федорова

Суддя /підпис/ М.М. Пастощук

Згідно оригіналу: суддя апеляційного суду С.А. Карпусь