Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У.№ 334/1471/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Дубина Л.А.
Справа № 22-ц/778/4695/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 та апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа Дніпровський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про стягнення пені від суми несплачених аліментів і за зустрічним позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та пені за несплачені аліменти,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.02.2006 року на її користь з ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 18.01.2006 року і до досягнення дитиною повноліття. Але відповідач ухилився від виконання покладених на нього обовязків по сплаті аліментів, у звязку з чим за період з 23.10.2012 року по 31.12.2015 року утворилася заборгованість у сумі 35770,96 грн.

Посилаючись на зазначені обставині просила суд, стягнути на її корись пеню у розмірі 10837,65 грн.

У травні 2016 року ОСОБА_8 звернувся до суду із зустрічним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що він тривалий час хворів і на теперішній час є інвалідом 2 групи та продовжує хворіти і потребує тривалого лікування, не має іншого доходу крім пенсії у розмірі 1074 грн.; має заборгованість по оплаті комунальних послуг, має допомагати своїй матері-пенсіонерці. Також вважає, що державним виконавцем неправильно розрахована сума заборгованості по аліментам, яка має бути розрахована виходячи з 30% прожиткового мінімуму для дитини в відповідного віку, якщо платник аліментів (як він) не має інших доходів, тому на його думку, заборгованість по аліментам за період з 01.11.2012 року по 31.10.2015 року становить 13675,2 грн., а пеня з цієї суми - 4153,82 грн.

Посилаючись на зазначені обставині просив суд, повністю звільнити його від сплати заборгованості по аліментам та пені за несплачені аліменти.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2016 року позов ОСОБА_5 задоволено частково, зустрічний позов ОСОБА_8 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 пеню за несплачені аліменти у розмірі 5000 грн. Частково звільнено ОСОБА_6 від сплати заборгованості по аліментам на користь ОСОБА_5, і зменшити суму заборгованості до 25000 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_5, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає відхиленню, а апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню.

Судом попередньої інстанції встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина - ОСОБА_7 Геннадійовича, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно ч. 1 п. 4, ч. 2 ст. 309 ЦПК України підставами для зміни рішення суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини.

В силу ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.02.2006 року на користь ОСОБА_5 з ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 18.01.2006 року і до досягнення дитиною повноліття.

На підставі виданого виконавчого листа державним виконавцем Заводського ВДВС було відкрито виконавче провадження, яке 26.01.2008 року було закінчено у звязку зі звільненням ОСОБА_6 з ВАТ «Запоріжсталь» ( а.с.58).

Після цього лише 23.10.2015 року ОСОБА_5 звернулась до виконавчої служби з заявою про примусове виконання вказаного виконавчого листа.

26.10.2015 року державним виконавцем Ленінського ВДВС, на підставі вказаної заяви, було відкрито виконавче провадження з виконання дубліката виконавчого листа про стягнення користь ОСОБА_5 з ОСОБА_6 аліментів на утримання непонолітнього сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 18.01.2006 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.79).

Згідно ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за три роки, що передували предявленню виконавчого листа до виконання.

Після відкриття 26.10.2015 року зазначеного виконавчого провадження державним виконавцем було здійснено розрахунок заборгованості в тому числі і за три роки, що передували предявленню виконавчого листа до виконання, а саме з 23.10.2012 року і до 31.12.2015 року, яка склала 35770,96 грн. (а.с.9-10).

Відповідно до оглянутих колегією суддів матеріалів вказаного виконавчого провадження, ОСОБА_9 особисто 10.11.2015 року під розпис був ознайомлений з постановою про відкриття виконавчого провадження від 26.10.2015 року.

Тобто, ОСОБА_9 лише з цієї дати (10.11.2015 року) дізнався про наявність виконавчого провадження та про наявність вказаної заборгованості.

У відповідності до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.

Як встановлено судом відповідно до наданих доказів, заборгованість зі сплати аліментів станом на час відкриття виконавчого провадження у відповідача виникла з об'єктивних причин, оскільки заборгованість виникла за приписами ч. 1 ст. 194 СК України за попередні три роки, що передували предявленню виконавчого листа до виконання.

Таким чином вказана заборгованість до звернення виконавчого листа до виконання тобто до 23.10.2015 року взагалі не існувала, що презюмує відсутність вини ОСОБА_6 у її виникненні до моменту коли він взнав про відкриття виконавчого провадження.

Тому вказані обставини вказують на те, що відсутні правові підстави для нарахування пені до моменту ознайомлення ОСОБА_6 з постановою про відкриття виконавчого провадження. Таким чином рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2016 року по цій справі підлягає зміні в частині визначення розміру пені шляхом її зменшення з 5000 грн. до 602,94 грн., який визначено за період з 11.11.2015 року (з дня ознайомлення ОСОБА_6 з постановою про відкриття виконавчого провадження) по 31.12.2015 року (по дату по яку просила позивач ОСОБА_5 стягнути пеню, тобто в межах позову) включно.

За ч. 3 ст. 197 СК України, яка діяла на час ухвалення рішення судом першої інстанції, суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти.

Якихось поважних причин, які перешкоджали ОСОБА_10 звернути до виконання вказаний виконавчий лист з 2008 по 2015 рік судом не встановлено і остання на них не посилалась. Таким чином заборгованість по аліментам з 23.10.2012 року по 22.10.2015 року виникла лише внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. А тому зустрічний позов в цій частині підлягає задоволенню, а рішення суду в цій частині підлягає скасуванню. Заборгованість с часу звернення виконавчого документа до виконання повинна бути стягнута з ОСОБА_6

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні безпідставно послався на приписи ч. 2 ст. 194 СК України відповідно до яких, якщо за виконавчим листом предявленим до виконання, аліменти не стягувалися у звязку з розшуком платника або у звязку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Суд при цьому зазначив, що ОСОБА_6 тривалий час перебував за кордоном, а тому повинен сплатити вказану заборгованість.

Однак, вказана заборгованість державним виконавцем, як вище зазначено, була обрахована відповідно до приписів ч. 1 ст. 194 СК України за попередні три роки, що передували предявленню виконавчого листа до виконання, а саме з 23.10.2012 року і до 31.12.2015 року.

Відповідно до матеріалів справи, а саме довідки Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України ОСОБА_6 в останнє перетнув кордон і вїхав до України 29.09.2012 року (а.с. 73). Таким чином ОСОБА_6 на період нарахування заборгованості ні у розшуку ні закордоном не перебував, а тому застосування судом ч. 2 ст. 194 СК України до даних правовідносин є помилковим.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про уникнення відповідача від обовязку зі сплати аліментів, про наявність при цьому його вини, про встановлення йому інвалідності після виникнення заборгованості зводяться лише до її позиції щодо необхідності задоволення її позовних вимог, ґрунтуються фактично на тих же доводах, на які посилалась апелянт в суді першої інстанції, не доводять, що заборгованість по аліментам виникла саме з вини ОСОБА_11, та не вказують на поважність причин не звернення нею виконавчого листа до виконання на протязі більше 7 років.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2016 року по цій справі змінити зменшивши розмір пені з 5000 грн. до 602,94 грн. за період з 11.11.2015 року по 31.12.2015 року включно.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2016 року по цій справі в частині звільнення ОСОБА_6 від сплати заборгованості по аліментам скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_6 задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_6 від сплати заборгованості по аліментам з 23.10.2012 року по 22.10 2015 року.

В решті позову ОСОБА_6 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: