Провадження № 2/520/1275/16
Рішення

іменем України

14 грудня 2016року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Прохорова П.А.,

при секретарі Цвігун А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, в якому, з урахуванням уточнень до позовної заяви, в редакції заяви від 26.08.2016року, просила суд

стягнути з відповідача - ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі ? частини за придбаний автомобіль «RENO KENGOO EKSTRA» в розмірі ? частини його вартості, а саме 88 187,00грн.,

стягнути з відповідача - ОСОБА_2 на її користь грошові кошти в розмірі 10 000,00доларів США, які були отримані від ОСОБА_4,

поділити в рівних частинах рухоме майно, придбане під час спільного проживання з ОСОБА_2, а саме: виділити в натурі ОСОБА_2 - холодильник «Самсунг», телевізор «Тошиба», пилосос «Еленберг», мікрохвильову піч «Самсунг», житлову стінку «Скай-Диво», художню картину, журнальний столик, тумбу зі скла, штори в квартиру, виділити їй - ОСОБА_1 - килим коричневий, мякі меблі «Магнат», спальний гарнітур «Скай-Марго», кухонний куток червоного кольору, пральну машину «LG»,

визнати за відповідачем - ОСОБА_2 право власності на квартиру під №92 в будинку під №29 по вулиці Ільфа і Петрова в місті ОСОБА_5,

визнати за відповідачем - ОСОБА_3 право власності на квартиру під №12 в будинку під №71 по вулиці Левітана в місті Одесі,

поділити між нею - ОСОБА_1 та відповідачем - ОСОБА_2 в рівних частинах квартиру під №92 в будинку під №29 по вулиці Ільфа і Петрова в місті ОСОБА_5,

дитячі меблі, іграшки, одяг передати доньці ОСОБА_6, а також просила суд стягнути з відповідача - ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі ? частини, витрати за проведення експертизи транспортного засобу в розмірі ? частини, інші кошти, сплачені як витрати за проведення експертизи рухомого та нерухомого майна у розмірі ? частини.

В обґрунтування заявленого позову позивачка посилається на те, що у 06 жовтня 2007року вона уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 липня 2015року шлюб між ними було розірвано.

Позивачка зазначає, що за період перебування у шлюбі з ОСОБА_2 вони набули майно, яке не можуть розділити за взаємною згодою.

Так, позивачка вказує, щоза період перебування у шлюбі вони придбали наступне рухоме та нерухоме майно:квартиру під №92 в будинку під №29 по вулиці Ільфа і Петрова в місті ОСОБА_5, квартиру під №12 в будинку під №71 по вулиці Левітана в місті Одесі, автомобіль «RENO KENGOO EKSTRA», холодильник «Самсунг», телевізор «Тошиба», пилосос «Еленберг», мікрохвильова піч «Самсунг», житлова стінка «Скай-Диво», художня картина, журнальний столик, тумба зі скла, штори, килим коричневий, мякі меблі «Магнат», спальний гарнітур «Скай-Марго», кухонний куток червоного кольору, пральна машина «LG».

Позивачка зазначає, що у вересні 2014року вони з відповідачем ОСОБА_2 придбали автомобіль «RENO KENGOO EKSTRA», вартість якого складала 12 000,00доларів США.

Також позивачка вказує, що квартира під №92 в будинку під №29 по вулиці Ільфа і Петрова в місті ОСОБА_5 та квартира під №12 в будинку під №71 по вулиці Левітана в місті Одесі, оформлені на батька її колишнього чоловіка, який є також відповідачем у даній справі ОСОБА_3.

Так, позивачка зазначає, що 30 липня 2013року ОСОБА_3 здійснив продаж своєї пятикімнатної квартири за 83 000,00доларів США, та одночасно купив квартиру під №92 в будинку під №29 по вулиці Ільфа і Петрова в місті ОСОБА_5 за 73 400,00доларів США, тобто вказана квартира була куплена за гроші, отримані від продажу попередньої квартири.

Позивачка вказує, що квартира під №92 в будинку під №29 по вулиці Ільфа і Петрова в місті ОСОБА_5, фактично була куплена для їх сімї, вибирали вони її разом, однак батьку вона не сподобалась, але для того, щоб квартира не була куплена іншим покупцем, батько погодився сплатити за неї кошти, отримані від продажу колишньої квартири, а з сином ОСОБА_2 домовився, що він йому купить іншу квартиру.

Позивачка зазначає, що ОСОБА_2 в ПАТ «ОСОБА_7 Аваль» було заброньовано ячейку, в якій знаходились зібрані нею та відповідачем - ОСОБА_2 кошти на квартиру.

Після того, як ОСОБА_3 знайшов для себе квартиру під №12 в будинку під №71 по вулиці Левітана в місті Одесі, як вказує позивачка, її колишній чоловік - ОСОБА_2 надав для покупки цієї квартири їх спільні кошти.

Таким чином, позивачка вказує, що квартира під №92 в будинку під №29 по вулиці Ільфа і Петрова в місті ОСОБА_5, була куплена за кошти, отримані від продажу пятикімнатної квартири, а квартира під №12 в будинку під №71 по вулиці Левітана в місті Одесі була куплена за їх з ОСОБА_2 спільні кошти, у звязку з чим, одна з вказаних квартир є їх спільної сумісною власністю, і такою квартирою позивачка вважає квартиру під №12 в будинку під №71 по вулиці Левітана в місті Одесі.

Крім того, позивачка зазначає, що для купівлі квартири та меблів її мати - ОСОБА_4 надала 10 000,00доларів США, про що свідчить розписка від 20.06.2013року.

Позивачка - ОСОБА_1 про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, у судове засідання 14.12.2016року не зявилась, надала до канцелярії суду заяву, в якій просила провести судове засідання за її відсутності, позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити.

Відповідачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, у судове засідання 14.12.2016року не зявились, надали до канцелярії суду заяву, в якій просили суд розглянути справу за їх відсутності.

Крім того, відповідач - ОСОБА_2 неодноразово надавав до канцелярії суду заперечення на позовну заяву, в яких позов визнав частково, просив визнати за ним право власності на ? частину автомобіля «RENO KENGOO EKSTRA» та за позивачкою на ? частину автомобіля «RENO KENGOO EKSTRA», спільне нерухоме майно поділити наступним чином: йому передати пральну машину «LG», позивачці передати телевізор «Тошиба», пилосос «Еленберг», мікрохвильову піч «Самсунг», кухонний куток червоного кольору, тумбу зі скла для телевізора, килим та штори, в решті позовних вимог відмовити .

Так, в обґрунтування наданих заперечень відповідач посилається на те, що квартира під №92 в будинку під №29 по вулиці Ільфа і Петрова в місті ОСОБА_5 та квартира під №12 в будинку під №71 по вулиці Левітана в місті Одесі були куплені його батьком ОСОБА_3 за рахунок продажу 5-ти кімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за рахунок продажу квартири, що знаходиться за адресою: Республіка Молдова, Тирасполь, АДРЕСА_2, та за рахунок особистих коштів ОСОБА_3

Таким чином, на думку відповідача, вказані квартири поділу не підлягають, оскільки вони є власністю його батька - ОСОБА_3

Відповідач - ОСОБА_2 визнає, що автомобіль «RENO KENGOO EKSTRA» є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, однак заперечує проти стягнення з нього грошової компенсації вартості ? частини спірного автомобіля, вважає, що поділ транспортного засобу має бути здійснений шляхом визнання за ним та ОСОБА_3 ідеальних часток на право власності щодо спірного автомобіля та залишення автомобіля в спільній частковій власності, що буде законними та обґрунтованими.

Щодо рухомого майна відповідач зазначає, що мякі меблі «Магнат», житлова стінка «Скай-Диво», спільний гарнітур «Скай-Марго», журнальний столик зі скла та дерева поділу не підлягають, оскільки вказане майно було придбано його батьком ОСОБА_3

Художня картина поділу також не підлягає, оскільки була куплена його матірю ОСОБА_8

Відповідач визнав, що інше рухоме майно, яке вказано позивачкою у позовній заяві є їх спільною сумісною власністю, тому поділу підлягає.

Разом з тим, відповідач не згоден щодо визначеної позивачкою вартості цього майна та вважає, що вартість вказаного рухомого майна на даний час є меншою, з урахуванням коефіцієнту зношення.

Також відповідач зазначив, що йому взагалі не відомо про те, що мати позивачки надавала грошові кошти у розмірі 10 000,00доларів США для купівлі квартири та меблів, про даний факт він дізнався зі змісту позовної заяви, своєї згоди на їх утримання та укладення договору позики (розписки) він не надавав.

Відповідач - ОСОБА_3 надав до канцелярії суду письмові пояснення, в яких просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині поділу квартири, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Ільфа і ПетроваАДРЕСА_3, холодильника «Самсунг», м'яких меблів «Магнат», житлової стінки «Скай-Диво», спального гарнітуру «Скай-Марго» відмовити.

У наданих до суду письмових поясненнях відповідач - ОСОБА_3 зазначає про те, що квартира під №92 в будинку під №29 по вулиці Ільфа і Петрова в місті ОСОБА_5 належить йому на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу, дане нерухоме майно придбане за рахунок його особистих коштів.

Також відповідач вказує на те, що холодильник «Самсунг» був придбаний ним особисто за 5 555,00грн., м'які меблі «Магнат», житлова стінка «Скай-Диво», спальний гарнітур «Скай-Марго» також були придбані ним за рахунок його власних коштів, вартість яких станом на 14 березня 2014року складала 19 521,00грн., а журнальний столик зі скла та дерева був куплений ним та подарований сину на день народження.

Третя особа - ОСОБА_4 про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, у судове засідання 14.12.2016року не зявилась, надіслала на адресу суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_2 боргу по розписці підтримала повністю.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідка, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 06.10.2007року між сторонами у справі було укладено шлюб, реєстрація якого була здійснена Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1074.

Від даного шлюбу, 09 травня 2012року народилася донька ОСОБА_6.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси у справі №523/7612/15-ц від 21.07.2015р., яке набрало чинності 03 серпня 2015року, шлюб був розірваний (т.1, а.с. 17).

Під час перебування у шлюбі подружжям було набуто спільне майно. Відсутність взаємної згоди щодо його поділу вимусило ОСОБА_1 звернутись до суду із відповідним позовом.

19 квітня 2016року ОСОБА_9 зареєструвала шлюб з ОСОБА_10, після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_9 змінила прізвище на «Озерянська».

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі Постанова Пленуму ВСУ № 11) поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Стаття 71 СК України вказує, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Згідно розяснень наданих у п.п. 23, 24 Постанови Пленуму ВСУ № 11 вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають окремо один від одного.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.07.2013року та згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 12.02.2016року власником квартири за адресою: м. Одеса, вулиця Ільфа і ПетроваАДРЕСА_4, є ОСОБА_3, на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1192, виданий 30.07.2013року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5

Крім того, згідно вказаних довідок, власником квартири під №12 в будинку під №71 по вулиці Левітана в місті Одесі, також є ОСОБА_3, на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 589, виданий 30.04.2014року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5

Сторонами не заперечувався той факт, що квартира за адресою: м. Одеса, вулиця Ільфа і ПетроваАДРЕСА_4, була куплена батьком відповідача - ОСОБА_3 за кошти, отримані від продажу пятикімнтаної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Разом з тим, позивачкою не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що квартира під №12 в будинку під №71 по вулиці Левітана в місті Одесі, була куплена нею та її чоловіком ОСОБА_2 за їх спільні кошти та є обєктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Позивачка вказує на те, що ОСОБА_3 не мав змоги одночасно купити дві квартири за власні кошти, оскільки перевіркою за відомостями Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси встановлено, що за період 2012, 2013, 2014 роки у Украдига ОСОБА_11 звітність про дохід від провадження підприємницької діяльності був складений таким чином: рік - 205887,00 гривень; рік - 199530,00 гривень; рік - 219062,00 гривень. Як звіт фізична особа підприємець подає до ДПІ податкову декларацію платника Єдиного податку, в якій зазначається обсяг доходу. Дохід - це всі грошові кошти, отримані за певний період часу, а прибуток це кошти за вирахуванням податків, собівартості продукції та інших витрат. Дохід розраховується як загальна сума грошей, отримана в результаті реалізації товарів або послуг, а прибуток це дохід з вирахуванням витрат на виробництво, придбання і збут товарів або послуг. Дохід це всі грошові або матеріальні цінності, отримані фізичною, юридичною особою, організацією за певний термін. Прибуток - те, заради чого здійснюється діяльність підприємця, тобто фінансові кошти, що залишаються після вирахування витрат на виробництво і реалізацію продукції. Причому чистий прибуток, або, кажучи простими словами, гроші, що залишаються на руках підприємця це прибуток, з якого вже відняли податки та інші відрахування. Прибуток для ФОП в середньому закладається в розмірі 20-25% від суми доходу.

Враховуючи викладене, позивачка вказує, що різниця між «доходом» та «прибутком» Украдига ОСОБА_11 за роки, коли він подавав податкову декларацію є суттєвою. Тобто, ті суми, які зазначені як «дохід» не є «прибутком».

Однак, зазначені твердження не приймаються судом до уваги як належний доказ того, що квартира під №12 в будинку під №71 по вулиці Левітана в місті Одесі, була куплена нею та її чоловіком ОСОБА_2 за їх спільні кошти.

Крім того, позивачка зазначає, що ОСОБА_2 в ПАТ «ОСОБА_7 Аваль» було заброньовано ячейку, в якій знаходились зібрані нею та відповідачем - ОСОБА_2 кошти на квартиру, які вони надали для придбання квартири під №12 в будинку під №71 по вулиці Левітана в місті Одесі.

Разом з тим, позивачкою не надано суду доказів знаходження відповідної ячейки у ПАТ «ОСОБА_7 Аваль», не вказано розміру грошових коштів, які у ній зберігались, та не було заявлено відповідного клопотання про витребування таких доказів.

Крім того, суд зазначає, що позивачкою під час розгляду справи не було заявлено відповідних клопотань про витребування доказів, клопотань про допит свідків, які б дійсно підтверджували факт придбання квартири під №12 в будинку під №71 по вулиці Левітана в місті Одесі за їх спільні з відповідачем - ОСОБА_2 кошти.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що квартира під №92 в будинку під №29 по вулиці Ільфа і Петрова в місті ОСОБА_5 та квартира під №12 в будинку під №71 по вулиці Левітана в місті Одесі не є спільною сумісною власністю подружжя, а тому не підлягають розподілу.

Щодо вимог позивачки про поділ рухомого майна, придбаного, за її твердженням, під час спільного проживання з ОСОБА_2, а саме: виділення в натурі ОСОБА_2 - холодильник «Самсунг», телевізор «Тошиба», пилосос «Еленберг», мікрохвильову піч «Самсунг», житлову стінку «Скай-Диво», художню картину, журнальний столик, тумбу зі скла, штори в квартиру, виділити їй - ОСОБА_1 - килим коричневий, мякі меблі «Магнат», спальний гарнітур «Скай-Марго», кухонний куток червоного кольору, пральну машину «LG», суд зазначає наступне.

Сторонами не заперечувався та визнавався той факт, що рухоме майно: пральна машина «LG», телевізор «Тошиба», пилосос «Еленберг», мікрохвильова піч «Самсунг», кухонний куток червоного кольору, тумба зі скла, штори в квартиру, килим коричневий, було придбано ними під час перебування у шлюбі, за їх спільні кошти, а тому суд вважає встановленим та таким, що не потребує доказуванню факт того, що вказане рухоме майно належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності.

Разом з тим, відповідач - ОСОБА_2 не погоджується з вартістю вказаного майна та вважає її нижчою, ніж зазначено позивачкою у позовній заяві.

Як було вказано вище, згідно розяснень, наданих у п.п. 23, 24 Постанови Пленуму ВСУ № 11 вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Оскільки між сторонами не було досягнуто згоди щодо розподілу рухомого майна та його вартості, на підставі заяви позивачки ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26 липня 2016року у справі було призначено судово-товарознавчу експертизу.

Однак, судово-товарознавчу експертизу проведено не було у звязку з несплатою вартості експертизи та не наданням необхідних документів.

При цьому, суд акцентує увагу на тому, що протягом розгляду справи судом неодноразово переконливо пропонувалось сторонам та розяснювалося їм право повторно заявити клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи. Ні ОСОБА_1, ніОСОБА_2 цим правом не скористались, мотивуючи це відсутністю коштів на оплату послуг експерта.

Таким чином, оскільки вартість вказаного спільно набутого рухомого майна за версіями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 істотно відрізняється, відповідну експертизу проведено не було, а суд самостійно не має можливості визначити дійсну вартість такого майна на час розгляду справи, у задоволенні позову в частині поділу рухомого майна - пральна машина «LG», телевізор «Тошиба», пилосос «Еленберг», мікрохвильова піч «Самсунг», кухонний куток червоного кольору, тумба зі скла, штори в квартиру, килим коричневий, слід відмовити.

Щодо поділу рухомого майна - житлової стінки «Скай-Диво», мяких меблів «Магнат», спального гарнітуру «Скай-Марго», журнального столику, художньої картини, суд зазначає наступне.

Пояснення сторін з цього приводу були суперечливими.

Як вказує позивачка, вказане рухоме майно було придбано нею та відповідачем - ОСОБА_2 за їх спільні кошти, які також надавала її матір, та є спільною сумісною власністю подружжя, однак відповідач - ОСОБА_2 з цим твердженням не погоджується, вказує на те, що житлову стінку «Скай-Диво», мякі меблі «Магнат», спальний гарнітур «Скай-Марго» та журнальний столик купував його батько ОСОБА_3, який також це підтверджує.

В матеріалах справи наявний договір №14034 від 14.03.2014року, укладений між ФОП ОСОБА_12 (виконавець) та ОСОБА_3 (замовник), предметом договору є виїзд дизайнера за адресою обєкта замовника, для обміру приміщення та виготовлення меблів з матеріалів виконавця, збирання та установка, а також передача її у власність замовника. Кількісні характеристики предмета договору: житлова стінка «Скай-Диво» на загальну суму 5 267,00грн., комплект мякої меблі два крісла, диван на загальну суму 7 329,00грн. та спальний гарнітур «Скай-Марго» на загальну суму 6 925,00грн.

Позивачка вважає, що саме факт складання даного договору, часу, сторін, предмету та вимоги договору не відповідають дійсності та являються підробленими.

З цього приводу ОСОБА_1 звернулася до СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області з відповідною заявою.

З протоколів допитів свідків - ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_12 вбачається, що вказані меблі вони доставляли за адресою: м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 29, кв. 92, де її збирали, однак не вбачається, що зазначені меблі дійсно замовляв ОСОБА_3.

Крім того, з пояснень ОСОБА_12 вбачається, що ні ОСОБА_3, ні ОСОБА_2 він не памятає, як і не памятає, чи укладав він вищезазначений договір, оскільки вже минуло багато часу.

ОСОБА_12 також було допитано в якості свідка у судовому засіданні, який пояснив суду, що сторін по справі він не знає, був зареєстрований як приватний підприємець з 2011року, на даний час призупинив свою діяльність.

Також свідок ОСОБА_12 пояснив суду, що підпис у договорі схожий на його, однак не всі пункти в ньому зазначені, відсутній акт прийому-передачі, який є обовязковим додатком до договору, та вказав, що меблі він дійсно виготовляв, однак їх назву взагалі не памятає.

Таким чином, суд не приймає до уваги договір №14034 від 14.03.2014року, укладений між ФОП ОСОБА_12 та ОСОБА_3 як належний доказ придбання ОСОБА_3 житлової стінки «Скай-Диво», мяких меблів «Магнат» та спального гарнітуру «Скай-Марго».

Разом з тим, позивачкою також належними та допустимим доказами не доведено придбання в період шлюбу за спільні кошти подружжя вказаного рухомого майна.

Надання позивачкою у підтвердження придбання житлової стінки «Скай-Диво», мяких меблів «Магнат» та спального гарнітуру «Скай-Марго» роздруківок з електронних сайтів, копії бланку заказу, у якому не вказаний замовник, також не є належними та допустимими доказом, в розумінні вимог ст. 58,59 ЦПК України, а тому суд не приймає доводи позивачки з цього приводу до уваги.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які копії квитанцій та товарних чеків, на підставі яких суд міг би достовірно встановити, що житлова стінка, мякі меблі, спальний гарнітур, журнальний столик та художня картина були замовлені подружжям або одним з них у період перебування у шлюбі та куплялися за їх кошти.

З урахуванням, у задоволенні позову щодо визнання цього майна спільною сумісною власністю та його поділу слід відмовити.

Щодо вимог позивачки про стягнення з відповідача - ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі ? частини за придбаний автомобіль «RENO KENGOO EKSTRA» в розмірі ? частини його вартості, а саме 88 187,00грн., суд зазначає наступне.

Як встановлено судовим розглядом та не заперечується сторонами, за час перебування шлюбі, у 2014року сторонами було придбано автомобіль марки «RENO KENGOO EKSTRA», держаний номер НОМЕР_1, який зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2, що підтверджується інформацією згідно даних бази АІС «Автомобіль» УДАІ ГУМВС України в Одеській області та «НАІС ДДАІ» МВС України (т.1 а.с. 13).

Тобто вказаний транспортний засіб належить сторонам на праві спільної сумісної власності і підлягає поділу.

Згідно висновку №610 судової автотоварознавчої експертизи по визначенню ринкової вартості КТЗ, виготовленого Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз, ринкова вартість автомобіля НОМЕР_2 станом на 11.04.2015року, визначається рівною 176 374,00грн.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речи, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст.71 СК щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи, що спірний автомобіль є неподільним майном, відповідач не погоджується сплачувати грошову компенсацію замість частки у праві власності на майно та те, що попередньо на депозитний рахунок суду грошову суму у розмірі вартості частки жоден із подружжя не вніс, питання про припинення права власності на транспортний засіб, як неподільну річ, другого з них, не порушив, суд вважає, що відповідно до зазначених вище положень сімейного законодавства необхідно визнати за позивачкою та відповідачем ОСОБА_2 право власності за кожним на 1/2 частину спірного автомобіля, залишивши цей автомобіль у спільній частковій власності сторін.

При цьому розмір частки позивачки у спірному автомобілі підлягає визначенню відповідно до ч.1 ст.70 СК України, яка є рівною з часткою відповідача у цьому майні, оскільки інше не визначено домовленістю між сторонами або шлюбним договором.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача - ОСОБА_2 на її користь грошових коштів в розмірі 10 000,00доларів США, які були отримані від її матері - ОСОБА_4, на купівлю квартири та меблів, що підтверджується розпискою, задоволенню не підлягають, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази отримання від ОСОБА_4 вказаних грошових коштів, зокрема, і відсутній оригінал та копія відповідної розписки, на яку посилається позивачка.

Також не задовольняються судом позовні вимоги про повернення доньці ОСОБА_6 дитячих меблів, іграшок, одягу, оскільки вимоги у цій частині є неконкретизованими та абстрактними, доказів того, що дитячі меблі, іграшки та одяг, які належать доньці ОСОБА_6, перебувають у відповідача, також не надано.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір та витрати на експертизу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 88, 213, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину автомобіля марки «RENO KENGOO EKSTRA», державний номер НОМЕР_1, 2010 року виготовлення, вартістю 176 374,00грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати з проведення експертизи у розмірі 460 (чотириста шістдесят) грн. 80 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 881 (вісімсот вісімдесят одна) грн. 87 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя П. А. Прохоров