Справа № 362/8042/15-ц Головуючий у І інстанції Ковбель М.М.
Провадження № 22-ц/780/5131/16 Доповідач у 2 інстанції Іванова І. В.
Категорія 49 11.10.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

11 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Сліпченка О.І. Гуля В.В.

при секретарі - Тимошевській С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та неустойки,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду с зазначеним позовом, мотивуючи тим, що з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, однак відповідач ухиляється від сплати аліментів, а тому просила стягнути з нього заборгованість по аліментам в розмірі 52 681,18 гривень та пеню за несплату аліментів, яка становить 18 085,08 гривень.

У своїх запереченнях відповідач зазначав, що розрахунок заборгованості наведений позивачкою відповідно до довідки ВДВС від 30.09.2015 року невірний, оскільки не взято то уваги, що рішенням суду від 07.05.2015 року розмір стягнення аліментів змінено з 1/4 на 1/6 частину заробітку. Крім того, позивачем не враховано сплату аліментів та заборгованості за період з 30.04.2015 по 29.12.2015 року у розмірі 9 866, 88 грн., а вказано лише 4255, 61 грн. Крім того, послався, що його вини у простроченні сплати аліментів немає, оскільки він був позбавлений можливості здійснювати оплату аліментів так як державний виконавець тривалий час не надавав реквізити рахунку стягувачки чи виконавчої служби, тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21.07.2016 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на Користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 1 703,75 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу яку мотивує тим, що суд не взяв до уваги не доведеність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, оскільки лише 29.04.2015 року державним виконавцем було надано банківський рахунок стягувачки і той виявився невірним, а отже він не міг здійснювати сплату аліментів вчасно не зі своєї вини, тому просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Позивачка ОСОБА_3 також подала апеляційну скаргу частково не погоджуючись з рішенням суду посилаючись, що суд неправомірно застосував позовну давність в 1 рік до пені щодо несплати аліментів з грудня 2009 року по день звернення до суду у грудні 2015 року. Крім того зазначає, що відповідач з 2009 року відмовлявся добровільно сплачувати аліменти і тільки після порушення проти нього кримінального провадження за фактом ухилення від сплати аліментів з нього примусово стягуються аліменти. Тому просить скасувати рішення суду в частині не задоволених позовних вимог та задовольнити позовні вимоги повністю, судові витрати стягнути з відповідача.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, приходить до наступного.

Судом встановлено, що Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2011 року, із ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 08 грудня 2009 року та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2015 року, розмір аліментів змінено з 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно на 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісячно.

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві від 02 листопада 2015 року відкрито виконавче провадження №49192385 з виконання виконавчого документу, виданого на підставі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2011 року.

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві від 02 листопада 2015 року, звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №49192385 з виконання виконавчого документу, виданого на підставі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2011 року.

Відповідно до довідки-розрахунку №70/10 від 30 вересня 2015 року, наданого державним виконавцем ВДВС Васильківського МРУЮ Бублик Р.В., заборгованість по сплаті аліментів з ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 станом на 31 серпня 2015 року складає 52 681,18 грн.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві від 18 березня 2016 року звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №49192385 з виконання виконавчого документу, виданого на підставі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2011 року.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача, тому з відповідно до ст. 196 СК України необхідно стягнути неустойку із застосуванням строку позовної давності за рік, тобто за період з січня 2015 року по грудень 2015 року у розмірі 1703,75 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки.

Крім того, відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів.

Однак, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України не встановив наведених вище фактів, які підлягають встановленню, та не врахував того, що відповідач не був обізнаний про свій обов'язок сплачувати аліменти за рішенням суду, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про те, що відповідача було повідомлено про існування заочного рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2011 року про визнання його батьком дитини та стягнення з нього аліментів та відкриття виконавчого провадження, так як лише у грудні 2014 року, йому було вручено постанову про відкриття виконавчого провадження. З цього часу, коли відповідачу стало відомо про наявність у нього обов'язку по сплаті аліментів, останній почав вживати дії щодо погашення заборгованості за аліментами за вказаний період.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на заяви відповідача від 17.12.2014 року та від 16.01.2015 року до державного виконавця щодо надання рахунку для сплати аліментів, виконавець повідомив, що стягувачка не відкрила такий рахунок, а рахунок ДВС виконавець не надав, тому відповідач самостійно знайшов реквізити та перерахував кошти на рахунок виконавчої служби, які помилково надійшли до ВДВС Васильківського МУЮ Дніпропетровської області. Таким чином з квітня 2015 року відповідач сплачує аліменти та погашає заборгованість.

Згідно довідки з місця роботи відповідача від 07.10.2016 року, останній сплатив за січень-вересень 2016 року в рахунок погашення заборгованості 15916,32 грн. та в рахунок сплати аліментів 7958,19 грн.

Згідно квитанції від 10.10.2016 року відповідачем сплачено на картковий рахунок позивачки заборгованість по аліментам у сумі 29 000 грн., про що надані відповідні докази.

За таких обставин, вважати відповідача винним у простроченні сплати аліментів у даному випадку немає підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Таким чином, заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення про стягнення заборгованості, оскільки чинним законодавством не передбачена можливість отримання заборгованості за аліментами, яка утворилась при виконанні судового рішення, шляхом подачі позову до суду по іншій справі.

За таких обставин вимоги ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по аліментам, та пені за прострочення сплати аліментів є необґрунтованими і у задоволенні цих вимог слід відмовити, у зв'язку із чим судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 309,314,316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :