Справа № 755/8939/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді: БАРТАЩУК Л.П.

при секретарі : Ізвольській С.С.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача - 1 ОСОБА_2

представника відповідача-2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Консультативно діагностичний центр Дніпровського району м. Києва», Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 Дніпровського району м. Києва» про порушення особистого немайнового права та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Консультативно діагностичний центр Дніпровського району м. Києва» про порушення особистого немайнового права та стягнення моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач просив залучити до участі в справі другого відповідача ОСОБА_4 некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 Дніпровського району м. Києва», а також уточнив позовні вимоги, зазначивши, що просить суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь моральну шкоду в сумі 200 мільйонів гривень і встановити факт того, що інвалідність позивача завдана відповідачами внаслідок політичних репресій.

Позовні вимоги, які позивач підтримав в судовому засіданні, ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що у 1984 році у нього був пробитий череп. Він звернувся за медичною допомогою, під час надання якої йому в голову був вставлений сторонній предмет. Все це, за твердженням позивача, відбувалося внаслідок політичних переслідувань. Сторонній предмет, наявний в голові, спричиняє біль, тривогу, сторонні шуми, голоси, хвилювання тощо. У 1989 року позивачу встановлена інвалідність ІІ групи захворювання. У той же час він звернувся до стоматолога по допомогу. У 1989 році йому було здійснено протезування щелепів. Після встановлення протезу у позивача з'явилося відчуття перепон та перешкод у русі, підвищився артеріальний тиск. У 1991 році позивач внаслідок усіх проведених з ним маніпуляцій переніс операцію ще на лівій нижній кінцівці. В грудні 1994 року позивач після зняття протезу встановив, що змінилася його зовнішність.

Посилаючись на вищевикладені обставини, наполягаючи на тому, що саме працівниками відповідачів його інвалідність була спричинена такими примусовими заходами медичного характеру, які полягали у маніпуляціях з його головою і тілом шляхом вживлення до його голови сторонніх предметів, позивач просив поновити його право у обраний ним спосіб.

Представник відповідача-1 Комунального некомерційного підприємства «Консультативно діагностичний центр Дніпровського району м. Києва» в судовому засіданні позов не визнала з огляду на його необґрунтованість і безпідставність, пояснивши, що Центр організований у 2012 році, лікарі, яких зазначає позивач, зокрема, лікар Врублевський, в штаті Центру ніколи не значився і не значиться; архів Центру даних про лікування позивача не містить; враховуючи давність процесів - понад 30 років, необхідна медична експертиза на предмет причинного зв»язку між хворобами, проведеним лікуванням і інвалідністю позивача, проте, у справі наявний висновок МСЕК, який виключає наведені позивачем обставини.

Представник відповідача-2 Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 Дніпровського району м. Києва» в судовому засіданні позов не визнала з огляду на його необґрунтованість і безпідставність, пояснивши, що поліклініка №2, в якій колись лікувався позивач, відносилася до другої лікарні і всі амбулаторні картки хворих зберігалися у реєстратурі цієї поліклініки до 1984 року. У 1984 році після прийняття постанови усі амбулаторні картки (включаючи усі наявні у них рентген знімки та інше) були передані на руки пацієнтам, що підтверджується і тим, що амбулаторна картка позивача знаходиться у нього. Лікар, який в свій час лікував позивача, з 1987 року в поліклініці не працює, архівів, які б підтверджували факт лікування позивача, в Комунальному некомерційному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 Дніпровського району м. Києва» немає.

За клопотанням позивача ухвалою суду від 11.08.2015р. у справі призначалася судово-медична експертиза, яка листом Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 18.01.2016р. була залишена без виконання.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов до висновку про відмову в позові з огляду на наступне.

Судом встановлено, що з 1989 року позивач перебуває на пенсії по інвалідності ІІ групи загального захворювання.

З наданої позивачем суду медичної документації убачається, що у 1984 році позивач звернувся за медичною допомогою. У 1989 року МСЕК йому встановлена інвалідність ІІ групи загального захворювання безстроково . У 1989 році позивачеві було здійснено протезування щелепів. У 1991 році позивач переніс операцію на лівій нижній кінцівці. В грудні 1994 року позивач після зняття протезу встановив, що змінилася його зовнішність, зокрема, розмір голови. У 2011 році позивач проходив ряд обстежень у судинного хірурга з приводу розширення поверхневих притоків лівої гомілки та ступні, а також, до стоматолога. У 2012 році позивач відмовив я від подальшого лікування.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилаючись на те, що щодо позивача убли застосовані примусові заходи медичного характеру, інвалідність стала наслідком таких заходів, а також доказів того, що позивач став жертвою політичних репресій суду не надано і матеріали справи не містять.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2012р. у праві за позовом ОСОБА_1 до Стоматологічної поліклініки Дніпровського району міста Києва про поновлення порушеного особистого немайнового права та стягнення моральної шкоди, яке набрало законної сили, встановлено відсутність причинного зв'язку між зубопротезуванням та варікозом і зміною форми та розміру голови позивача.

Ухвалою народного суду Печерського району м. Києва від 16.08.1991 року за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про скасування рішення Печерського районного народного суду м. Києві від 26.03.1987р. за нововиявленими обставинами, встановлено, що «нигде и ни кем не установлено, что у заявителя изменяется форма черепа и носа».

Згідно зі ст. 61 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду (постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4).

З огляду на п.5 постанови вказаного вище Пленуму ВСУ, зобов'язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б)неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в) причинного зв'язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вини заподіювача шкоди.

Факт протиправних діянь відповідачів по відношенню до позивача, які б мали наслідком ушкодження здоров'я позивача (примушування позивача до лікування, застосування щодо позивача примусових заходів медичного характеру відповідачами, неякісна медична допомога, протезування, зміна розміру і форми голови), позивачем не доведений.

За таких обставин, правові підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі 200 000 000 грн. з відповідачів відсутні.

Враховуючи викладене, позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 208-210, 212 - 215, 218, 222, 223, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Консультативно діагностичний центр Дніпровського району м. Києва», Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 Дніпровського району м. Києва» про порушення особистого немайнового права та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва протягом 10 днів після проголошення в судовому засіданні, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення протягом 10 днів з дня отримання його копії.

СУДДЯ: