Справа № 728/497/16-ц Провадження № 22-ц/795/1084/2016 Головуючий у I інстанції -Костенко О. Ф. Доповідач - Позігун М. І.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді: Позігуна М.І.

суддів: Губар В.С., Висоцької Н.В.

при секретарі: Халимон Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Бахмацького районного суду Чернігівської області від 15 березня 2016 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу судді Бахмацького районного суду Чернігівської області від 15 березня 2016 року, якою визнано неподаною та повернуто її позовну заяву про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Незаконність судового рішення позивач обгрунтовує невідповідністю висновку суду щодо наявності підстав для повернення позовної заяви фактичним обставинам справи. ОСОБА_1 вважає, що нездійснення нею оголошення в засобах масової інформації не може бути недоліком позовної заяви, оскільки така вимога не зазначена в ст.119 ЦПК України, і у неї відсутня фізична можливість це зробити, враховуючи, що позивач не є власником земельних ділянок. Як вказує позивач, відсутність даних з відділу Держгеокадастру у Бахмацькому районі про належність втраченого Державного акту на право власності на земельні ділянки і самих земельних ділянок ОСОБА_3 не може бути недоліком позовної заяви в розумінні ст.119 ЦПК України та процесуального законодавства, оскільки такі дані є доказами у цивільній справі і порядок їх подання передбачений в тому числі ст.131 ЦПК України. Також особа, що подає апеляційну скаргу, посилається, що процесуальне законодавство вимагає визначення дійсної вартості нерухомого майна, при цьому не вимагає обов'язкового подання нормативно-грошової оцінки земельної ділянки з відділу Держгеокадастру. У випадку позивача, вона отримала довідку про ринкову вартість земельних ділянок, а якщо суд не погоджується з таким визначенням вартості майна, він може застосувати вимоги ч.2 ст.80 ЦПК України. ОСОБА_1 вважає обгрунтованим зазначення належним відповідачем Голінську сільську раду, а не її сестру ОСОБА_2, але, за її доводами, ця вимога не передбачена ст.119 ЦПК України, а тому не може бути підставою для залишення позовної заяви без руху.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до слідуючого висновку.

З матеріалів справи вбачається, що у лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на земельні ділянки, розташовані на території Голінської сільської ради Бахмацького району, площею 4,02 га та 3,89 га.

Ухвалою судді Бахмацького районного суду від 24 лютого 2016 року зазначену позовну заяву було залишено без руху в зв'язку з її невідповідністю вимогам ст.119 ч.2 п.п. 2, 5, 6 ЦПК України, зокрема до позовної заяви не додано: даних про оголошення в засобах масової інформації про втрату конкретного документа; даних із відділу Держгеокадастру у Бахмацькому районі про належність втраченого Державного акту на право власності на земельні ділянки і самих земельних ділянок ОСОБА_3; даних відділу Держгеокадастру у Бахмацькому районі про вартість земельних ділянок, розміщених на території Голінської сільської ради. Також в ухвалі зазначено, що позов пред'явлено до відповідача ОСОБА_2, яка є рідною сестрою позивача і рідною дочкою померлої ОСОБА_3, яка зі слів позивача відмовилась від прийняття спадщини, але докази про це відсутні і в такому разі відповідачем повинна бути Голінська сільська рада (територіальна громада в особі відповідних органів місцевого самоврядування).

Оскільки позивач не усунула зазначені в ухвалі недоліки позовної заяви, ухвалою судді Бахмацького районного суду від 15 березня 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 було визнано неподаною та повернуто позивачу.

Проте з такими висновками судді суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд з таких підстав.

Статтею 119 ЦПК України встановлено вимоги до форми і змісту позовної заяви, зокрема позовна заява повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви. Згідно ч.1 ст.120 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Виходячи з аналізу зазначеної статті, на позивача покладено обов'язок в позовній заяві зазначити докази, що підтверджують обставини, викладені в позовній заяві, а не обов'язок приєднання до позовної заяви зазначених доказів, що узгоджується з роз'ясненнями, викладеними в п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року „Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", згідно яких суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику, оскільки подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу.

Проте в порушення зазначених вимог суд залишив позовну заяву без руху не в зв'язку з незазначенням у позовній заяві доказів, якими обґрунтовуються обставини справи, а в зв'язку з неприєднанням до заяви доказів.

Так, згідно матеріалів справи, у позовній заяві ОСОБА_1 зазначено, що після смерті її матері залишилося спадкове майно у вигляді земельних ділянок на території Голінської сільської ради Бахмацького району, проте вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину на вказані земельні ділянки, оскільки у неї відсутні оригінали Державних актів на право власності на земельні ділянки, які її мати втратила за життя і не встигла виготовити дублікати. До позовної заяви позивачем були додані документи на підтвердження її вимог, зокрема копія Державного акту на право власності на земельну ділянку і копія довідки про визначення вартості земельних ділянок (а.с.8, 10). Щодо даних про оголошення в засобах масової інформації про втрату конкретного документа, то вимоги судді про необхідність надання таких даних позивачем є необгрунтованими, оскільки, за доводами ОСОБА_1, оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку було втрачено її матір'ю, а тому його відсутність у позивача є закономірною.

Враховуючи викладене, відсутність даних із відділу Держгеокадастру у Бахмацькому районі про належність втраченого Державного акту на право власності на земельну ділянку і самих земельних ділянок ОСОБА_3 не може бути підставою для залишення без руху позовної заяви, оскільки їх надання можливе і на наступних стадіях цивільного процесу. До того ж позивачем до позовної заяви було додано копію Державного акту на право власності на земельну ділянку, згідно якого ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 7,91 га на території Голінської сільської ради Бахмацького району.

Виходячи з положень ст. 130 ЦПК України, в попередньому судовому засіданні суддя вживає дії, спрямовані безпосередньо на підготовку справи до судового розгляду, вчиняючи відповідні процесуальні дії залежно від специфіки справи. Отже, проводячи підготовку справи до судового розгляду, суд міг з'ясувати, які засоби доказування будуть надані суду сторонами, витребувати докази за клопотанням сторін.

Позивачем до позовної заяви на підтвердження ціни позову було додано відомості про вартість земельних ділянок, що не суперечить вимогам процессуального законодавства.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

З викладеного вбачається, що суд зобов'язаний вирішити справу за тим позовом, що пред'явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Згідно роз'яснень, викладених в п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року „Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК.

З позовної заяви вбачається, що позивачем самостійно визначено відповідача - ОСОБА_2 Отже, виходячи з зазначених норм права, суд повинен був розглянути справу в межах заявлених вимог стосовно сторін, визначених позивачем у позові, а пред'явлення ОСОБА_1 позову до неналежного відповідача не могло бути підставою для залишення її позовної заяви без руху.

За таких обставин, оскаржувану ухвалу судді не можна визнати законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню з направленням матеріалів справи на новий розгляд до того ж суду для вирішення питання про відкриття провадження.

Керуючись ст. 303, 307, 312 ч.1 п.3, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу судді Бахмацького районного суду Чернігівської області від 15 березня 2016 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:Судді: