Справа № 161/6759/16-ц
Провадження № 2/161/2732/16
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі - Марчак Е.Є.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів. Свій позов мотивує тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 20 жовтня 2006 року. Шлюб був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1663. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 Вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося. На даний час не ведуть спільного господарства, шлюб існує лише формально, не має наміру зберегти шлюб. Крім того, вказує, що у звязку з постійними хворобами дітей витрачаються значні кошти на лікування та профілактику хронічних захворювань. ОСОБА_2 є здоровим та працездатним, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Просить розірвати шлюб, укладений 20 жовтня 2006 року між нею та ОСОБА_2, та стягнути з відповідача аліменти в її користь на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі щомісячно, в розмірі 2000 грн., починаючи з дати звернення з позовом до суду та до досягнення дітьми повноліття.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні до викладених у позові. Крім того, представник позивача суду пояснила, що з моменту звернення до суду з даним позовом (24.05.2016 року) і до теперішнього часу позивач мешкає та працює в м. Харкові, діти мешкають з відповідачем та знаходяться на його утриманні. Між сторонами досягнуто домовленість, що з 1-15 серпня 2016 року позивач забере дітей жити до себе. Просить суд позов задовольнити.

Відповідач позов визнав частково, суду пояснив, що позовні вимоги про розірвання шлюбу він визнає. Дійсно, на теперішній час їх з позивачкою сім»я розпалася, зберегти її неможливо. На теперішній час діти проживають разом з ним, перебувають на його повному утриманні. Позивачка взагалі ухиляється від виконання батьківських обовязків, матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Домовленості про те, що у серпні 2016 року позивачка забере дітей жити до себе між ними не було, це твердження представника позивача не відповідає дійсності. Просить суд позов в частині розірвання шлюбу задовольнити, в частині стягнення аліментів відмовити в повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 20 жовтня 2006 року, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1663 (а.с.6).

Від даного шлюбу у них 04 січня 2008 року народився син ОСОБА_6 (а.с. 7) та 23 листопада 2011 року народилася донька ОСОБА_5 (а.с. 8), які мешкають з батьком відповідачем ОСОБА_2

Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобовязаний утверджувати в сімї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сімї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній.

Як вбачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду від 12.06.1998 року № 16 Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю встановлено, що проголошена Конституцією охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими.

Судом встановлено, що позивач та відповідач тривалий час подружніх стосунків не підтримують, проживають окремо, не ведуть спільного господарства, шлюб існує лише формально.

Враховуючи особливий характер сімейних відносин, які склалися в даній сімї, та їх обєктивну недоступність для оточуючих, а також беручи до уваги категоричне заперечення позивачем щодо збереження сімї, та з врахуванням вимог ст.ст. 24, 55, 56 СК України, суд приходить до висновку, що шлюб слід розірвати.

Згідно ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Тобто зі змісту ст. 181 СК України слідує, що з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей може звернутися той з батьків, з ким проживають діти.

В судовому засіданні встановлено, що неповнолітні діти на даний час проживають разом з батьком відповідачем по справі ОСОБА_2

Дана обставина об»єктивно встановлена Актом обстеження умов проживання від 10.06.2016 року, який було складено працівниками Служби у справах дітей Луцької міської ради (а.с. 22).

Крім того, дана обставина визнана і представником позивача в судовому засіданні.

З урахуванням викладено, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання малолітніх дітей - сина ОСОБА_4 та доньки ОСОБА_5 є необгрунтоаними та задоволенню не підлягають.

Таким чином, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

На підставі ст.ст. 110, 112, 181, 182, 184, 191 СК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 367 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище Тарасова), зареєстрований 20 жовтня 2006 року відділом РАЦС Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1663 розірвати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_8