АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/9717/14-ц
Провадження № 22-ц/792/51/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Федорової Н.О.,

суддів - Баса О.Г., Матковської Л.О.,

при секретарі - Бондарі О.В.,

з участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представника позивачів та третьої особи - ОСОБА_2,

представників відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та приватної фірми «АіЄ» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9 до ОСОБА_10, товариства з обмеженою відповідальністю «Оріон Трейд Сістем», товариства з обмеженою відповідальністю «Бридж Плюс», товариства з обмеженою відповідальністю «Кепітал Арт», товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Капіталу», третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Олег Володимирович, третя особа з самостійними вимогами приватна фірма «АіЄ», про визнання дій щодо відчуження нерухомого майна незаконними, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та витребування майна з чужого незаконного володіння та за позовом третьої особи з самостійними вимогами приватної фірми «АіЄ» до ОСОБА_10, товариства з обмеженою відповідальністю «Оріон Трейд Сістем», товариства з обмеженою відповідальністю «Бридж Плюс», товариства з обмеженою відповідальністю «Кепітал Арт», товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Капіталу», третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Олег Володимирович, про визнання дій щодо відчуження нерухомого майна незаконними, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и л а:

19 травня 2014 року ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 звернулись до суду із вищевказаним позовом. В його обґрунтування зазначили, що 6 жовтня 1999 року ОСОБА_12 створив і зареєстрував у встановленому законом порядку приватну фірму «АіЄ» (далі - ПФ «АіЄ») та був єдиним її власником.

Згідно із статутом, управління фірмою здійснюється власником через призначений ним виконавчий орган - дирекцію, до складу якої входять директор та комерційний директор. На

________________________________________________________________________________________________

Доповідач у першій інстанції Салоїд Н.М. Провадження № 22-ц/792/51/16

Суддя-доповідач Федорова Н.О. Категорія № 19, 20

виконання зазначеного, ОСОБА_12 уклав контракти з ОСОБА_6 та ОСОБА_10, які були дирекцією фірми.

У власності ПФ «АіЄ» перебувало нежитлове приміщення, площею 119,7 кв.м., розташоване по вул. Проскурівській, 22 у м Хмельницькому; нежитлове приміщення, площею 203,7 кв.м., розташоване по вул. Проскурівській, 18 у м Хмельницькому; нежитлові приміщення, площею 1200 кв.м., розташовані по вул. Галана, 6/1 у м. Хмельницькому.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_12 помер.

Відповідно до статуту фірми, у разі смерті власника його майнові права переходять до спадкоємців.

Після смерті ОСОБА_12 власниками майнових прав на ПФ «АіЄ» у рівних частках по ? стали ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Відомості про зміну власника фірми до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесені не були, через небажання ОСОБА_10 Тому, діяльність фірми й надалі здійснювалась дирекцією у складі ОСОБА_6 та ОСОБА_10

13 травня 2014 року позивачам стало відомо, що відповідачка ОСОБА_10 одноосібно, від імені фірми, всупереч вимогам статуту та чинного законодавства відчужила за договорами купівлі-продажу від 3 лютого 2014 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Бридж Плюс» нежитлове приміщення, площею 119,7 кв.м., розташоване по вул. Проскурівській, 22 у м Хмельницькому та Товариству з обмеженою відповідальністю «Світ Капіталу» нежитлове приміщення, площею 203,7 кв.м., розташоване по вул. Проскурівській, 18 у м Хмельницькому.

26 лютого 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бридж Плюс» продало вказане нежитлове приміщення за договором купівлі-продажу Товариству з обмеженою відповідальністю «Кепітал Арт».

5 березня 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Світ Капіталу» відчужило дане приміщення за договором купівлі-продажу Товариству з обмеженою відповідальністю «Оріон Трейд Систем».

Вказані договори посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко О.В.

Дані приміщення були відчужені ОСОБА_10 за ціною приблизно до 200 000 грн. Згідно з висновком експерта № 895/09 від 2010 року ринкова вартість приміщення по вул. Проскурівській, 18 становить 3 449 000 грн., а приміщення по вул. Проскурівській, 22 становить 1 707 000 грн.

Однак вони своєї згоди ОСОБА_10 на продаж майна не давали. Нотаріус Бойко О.В. не перевірив повноваження ОСОБА_10 на укладення оспорюваних правочинів, чим порушив вимоги чинного законодавства. Остання, діючи від імені ПФ «АіЄ», не мала права укладати договори на відчуження майна фірми.

Дії ОСОБА_10 вважають незаконними, вищевказані договори купівлі-продажу недійсними, а майно таким, що підлягає витребуванню з незаконного володіння.

А тому, просили суд визнати дії ОСОБА_10 щодо укладення договорів відчуження нерухомого майна від імені ПФ «АіЄ» незаконними; визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, площею 119,7 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Хмельницький, вул. Проскурівська, 22, укладений 3 лютого 2014 року між ПФ «АіЄ» та ТОВ «Бридж Плюс», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко О.В.; визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, площею 203,7 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Хмельницький, вул. Проскурівська, 18, укладений 3 лютого 2014 року між ПФ «АіЄ» та ТОВ «Світ Капіталу», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко О.В.; витребувати у власність ПФ «АіЄ» нежитлове приміщення площею 119,7 кв.м. із незаконного володіння ТОВ «Кепітал Арт»; витребувати у власність ПФ «АіЄ» нежитлове приміщення площею 203,7 кв.м., із незаконного володіння ТОВ «Оріон Трейд Сістем».

3 липня 2014 року третя особи з самостійними вимогами ПФ «АіЄ» зверулась до суду із аналогічним позовом до ОСОБА_10, ТОВ «Оріон Трейд Сістем», ТОВ «Бридж Плюс», ТОВ «Кепітал Арт», ТОВ «Світ Капіталу», третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Олег Володимирович.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2015 року у задоволені позовів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ПФ «АіЄ» відмовлено.

Непогоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ПФ «АіЄ» подали апеляційні скарги, у яких просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким їхні позовні вимоги задовольнити. Рішення вважають незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Хибним вважають висновок суду про те, що не підлягають доказуванню у даній справі обставини, які були встановлені рішеннями Господарського суду м. Києва від 28 липня 2014 року і від 12 вересня 2015 року та постановами Вищого господарського суду України від 5 березня 2015 року і 17 лютого 2015 року щодо прийняття ОСОБА_12 рішення № 3 про надання згоди на відчуження майна ПФ «АіЄ», яке на момент укладення спірних договорів останнім змінено не було. Так, суд не врахував, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи чи їх правонаступники, а в інших випадках ці обставини встановлюються на загальних підставах.

Заначають, що відповідач ОСОБА_10, не будучи директором фірми, не мала права надавати ОСОБА_15 довіреність від 31 січня 2014 року на підставі якої ним було здійснено відчуження майна фірми. Усі дії щодо діяльності фірми дирекція приймає колегіально, тоді як ОСОБА_6, будучи комерційним директором, будь яких рішень про відчуження майна та надання повноважень на його відчуження третім особам не приймав.

ОСОБА_15, відчужуючи майно на підставі довіреності, не мав необхідного обсягу повноважень, оскільки для вчинення таких дій необхідно було отримати попередню письмову згоду його власника, якої останній не надавав. Крім того, статутом передбачено, що повноваження щодо відчуження нерухомого майна можуть надаватися власником лише виконавчому органу - дирекції. Рішень власника щодо надання виконавчому органу права на відчуження нерухомого майна фірми матеріали справи не містять.

Суд безпідставно не взяв до уваги висновки експерта № 68Т від 1 липня 2014 року та № 2008/15-33 від 31 березня 2015 року, які підтверджують відсутність волевиявлення власника ПФ «АіЄ» на відчуження майна фірми на момент укладення договорів купівлі-продажу від 3 лютого 2014 року.

Окрім того, на момент відчуження нерухомого майна, на нього був накладений арешт.

Так, ухвала Хмельницького міськрайонного суду від 21 січня 2014 року, якою було скасовано заходи забезпечення позову і знято арешт з майна, набрала законної сили лише 26 червня 2014 року, після оскарження її ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_9, які не були присутні в судовому під час проголошення та оскаржили її лише в травні 2014 року. Суд першої інстанції навпаки, посилаючись на вищевказані ухвали зробив хибний висновок, що арешту на майно не існувало, оскільки правомірність його скасування підтверджена ухвалою апеляційного суду від 26 червня 2014 року.

На момент відчуження вказане майно, як об'єкти цивільних прав, були обмежені в цивільному обороті, а отже вони не могли відчужуватись ні ОСОБА_15, який діяв від імені фірми, ні в подальшому представниками ТОВ «Бридж Плюс» та ТОВ «Світ капіталу».

Суд не врахував, що майно вибуло із власності спадкоємців власника ПФ «АіЄ» та самої ПФ «АіЄ» не з їхньої волі, а шляхом відчуження його ОСОБА_15, якому згідно із доручення необхідно було отримати згоду власника фірми, а власниками Фірми станом на 2014 рік, були спадкоємці померлого ОСОБА_12

Факт того, що останні набувачі ТОВ «Кепітал Арт» та «Оріон Трейд Сістем» придбали майно в осіб, які не мали право його відчужувати підтвердив їх представник ОСОБА_4, який в судових дебатах зазначив, що підприємства, які він представляє є добросовісними набувачами майна. А тому, апелянти вважають, що будь-яких перешкод для витребування цього майна від добросовісних набувачів у власність фірми немає.

У судовому засіданні представники позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 підтримали апеляційні скарги з вищевказаних мотивів.

Представники відповідачки ОСОБА_10 - ОСОБА_3, відповідачів ТОВ «Оріон Трейд Сістем», ТОВ «Кепітал Арт» - ОСОБА_4, ТОВ «Бридж Плюс», ТОВ «Світ Капіталу» - ОСОБА_5 заперечили проти апеляційної скарги, вважаючи її необґрунтованою.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко О.В. у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку (а.с. 160).

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним та обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, дана їм правильна оцінка, а його висновки узгоджуються з матеріалами справи і відповідають закону.

Встановлено, що 6 жовтня 1999 року була проведена державна реєстрація юридичної особи - Приватної фірми «АіЄ» (скорочена назва ПФ «АіЄ»), засновником якої є ОСОБА_12. Розмір внеску до статутного фонду - 0.00 грн. Вказане підтверджується даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (Т. 1, а.с. 20). Місцезнаходження фірми - вул. Проскурівська, 22, м. Хмельницький.

На підставі договору про передачу нежитлових приміщень від 22.08.1996 року між фірмою «Прана» та фірмою «АіЄ», зареєстрованого 25.09.2006 року Хмельницьким БТІ в реєстрі книг № 2 за реєстровим № 550, остання стала власником приміщення, розташованого по вул. Проскурівська, 18, в м. Хмельницькому, загальною площею 203,7 кв.м., що стверджується даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Т. 1, а.с. 13, зворот).

На підставі договору купівлі-продажу від 06.12.2002 року Приватна фірма «АіЄ» стала власником приміщення, розташованого по вул. Проскурівська, 22, в м.Хмельницькому, загальною площею 119,7 кв.м., що стверджується даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Т. 1, а.с. 17, зворот).

Відповідно до п.п. 1.2., 1.4.-1.6. Статуту приватної фірми «АіЄ» ОСОБА_12 є єдиним засновником вказаної фірми. Фірма від свого імені набуває майнових та особистих немайнових прав, несе обов'язки. Держава та власник не відповідають за зобов'язаннями Фірми, Фірма не відповідає за зобов'язаннями держави та Власника. Фірма є правонаступником майнових та інших немайнових прав і обов'язків ТОВ «АіЄ». Фірма має відокремлене майно, самостійний баланс, круглу печатку зі своїм найменуванням, фірмові бланки, кутовий та інші штампи, товарний знак, рахунки, відкриті у банку (Т.1, а.с. 70, зворот).

Пунктами 4.1. - 4.3. Статуту передбачено, що майно фірми складають основні фонди та оборотні кошти, вартість яких відображається в самостійному балансі фірми. Джерелами формування майна є: фінансові та майнові внески Власника; доходи, одержані від господарської діяльності; кредити банків; доходи від цінних паперів; придбання майна. У разі смерті Власника його майнові права переходять до спадкоємця (спадкоємців).

У розділі 5 Статуту (Управління фірмою) Засновник Фірми визначив наступне.

Власник не здійснює керівництво Фірмою безпосередньо. Управління Фірмою здійснюється Власником через призначений ним виконавчий орган - дирекцію Фірми. До виняткової компетенції Власника належать питання, прийняття рішень, які впливають чи можуть вплинути на майнові права Власника щодо майна, закріпленого за Фірмою, а саме: надання дозволу виконавчому органу на відчуження майна Фірми, надання нерухомого майна в оренду, а також укладення інших угод, сума яких перевищує суму, еквівалентну десяти тисячам доларів США.

Керівництво поточною діяльністю Фірми здійснює її виконавчий орган - дирекція Фірми. До складу дирекції входять директор та комерційний директор. Очолює дирекцію директор. Дирекція самостійно вирішує всі питання діяльності Фірми, крім тих, що належать до виняткової компетенції Власника або потребують його згоди. Власник має право винести рішення про передачу частини належних йому прав у компетенцію дирекції. Питання, віднесені цим статутом до компетенції дирекції, вирішуються її членами колегіально.

При призначені директора та комерційного директора на посади, Власник укладає з ними контракти.

Директор та комерційний директор без доручення діють від імені Фірми, представляють її інтереси в інших підприємствах, організаціях та державних органах, укладають від її імені угоди, здійснюють наймання і звільнення персоналу Фірмим, а також інші дії з оперативного керівництва роботою Фірми.

3 червня 2002 року між Власником приватної фірми «АіЄ» та ОСОБА_10 був укладений контракт, відповідно до якого ОСОБА_12 призначив останню на посаду директора Фірми. За цим контрактом Директор зобов'язалась очолити дирекцію, здійснювати поточне управління фірмою, забезпечувати ефективне використання і зберігання майна Фірми, а Власник зобов'язався створювати умови, необхідні для роботи Директора і виплачувати йому грошову винагороду. Цей контракт є трудовим договором (Т. 2, а.с. 7, 8).

За п. 3.2. Контракту директор Фірми має право розпоряджатися коштами та майном Фірми; діяти від імені Фірми; укладати господарські та інші угоди, видавати доручення, при цьому укладення угод, спрямованих на відчуження майна фірми, надання нерухомого майна в оренду, а також укладення інших угод, сума яких перевищує суму, еквівалентну 10 000 доларам США, потребує одержання попередньої письмової згоди Власника.

У трудовій книжці ОСОБА_10 під порядковим № 3 зроблений запис від 03.06.2002 року про те, що вона переведена у приватну фірму «АіЄ» на посаду директора на підставі наказу № 2 від 03.06.2002 року (Т. 2, а.с. 9-11).

17 листопада 2007 року ОСОБА_12, Власник Фірми, своїм рішенням № 3 вирішив: надати згоду на відчуження майна Підприємства (рухомого, нерухомого), що належить Підприємству на праві власності, або майна, що буде належати Підприємству на момент його відчуження, шляхом укладення цивільно-правових договорів; надати згоду на уповноваження директора Підприємства на укладання та підписання від імені Підприємства договорів відчуження майна (рухомого, нерухомого), що належать Підприємству на праві власності, або майна, що буде належати Підприємству на момент його відчуження. Рішення щодо відчуження майна Підприємства приймає директор Підприємства; надати дозвіл директору Підприємства на відчуження майна Підприємства (рухомого, нерухомого), що належить Підприємству на праві власності, або майна, що буде належати Підприємству на момент його відчуження, надання нерухомого майна в оренду, а також укладення інших угод, сума яких перевищує суму, еквівалентну десяти тисячам доларів США (а.с. 28).

ІНФОРМАЦІЯ_1 засновник приватної фірми «АіЄ» ОСОБА_12 помер.

Після смерті ОСОБА_12 відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом власниками майнових прав на ПФ «АіЄ» у рівних частках по ? стали ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (Т. 1, а.с. 23 -25).

Однак, зміни ні до Статуту, ні до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо засновників ПФ «АіЄ» внесені не були.

Особисте майно та майнові права на ПФ «АіЄ», які залишились після смерті ОСОБА_12 були предметом розгляду цивільної справи 22ц-3375/2011 р. Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 16 грудня 2011 року розділено між спадкоємцями квартиру, гараж, мисливську рушницю, газовий пістолет, земельну ділянку в садівничому товаристві. У стягненні грошової компенсації з ОСОБА_6 та ОСОБА_10 та приватної фірми «АіЄ» за решту у спадковому майні відмовлено з посиланням на те, що майнові активи фірми розподілу між спадкоємцями за нормами спадкового права не підлягають (Т. 1, а.с. 95, 96).

13 червня 2014 року на зборах Фірми включили до складу її засновників спадкоємців ОСОБА_12 - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, у зв'язку з чим були внесені зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо: органу управління, статутного капіталу, складу засновників, керівника юридичної особи та складу підписантів. На цих же зборах прийнято рішення про відсторонення ОСОБА_10 від виконання обов'язків директора приватної фірми «АіЄ»

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 6 жовтня 2014 року, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 4 листопада 2014 року (справа № 822/2863/14) визнано протиправним та скасовано внесення зазначених змін до Реєстру з посиланням на те, що зміни до установчого документу не підписані одним із засновників (учасників) - ОСОБА_10 (Т. 1, а.с. 142-144, 148-149).

Одночасно з цим, рішенням Хмельницького міськрайонного сду Хмельницької області від 14 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 25 серпня 2015 року (справа № 686/14094/14-ц) відмовлено ОСОБА_10 в поновленні на посаді директора ПФ «АіЄ» (Т. 2, а.с. 74-78).

31 січня 2014 року Приватна фірма «А і Є» в особі директора ОСОБА_10 уповноважила ОСОБА_15 представляти інтереси Фірми, для чого надала йому право за попередньою письмовою згодою Власника Фірми підписувати договори, пов'язані з діяльністю Фірми, у тому числі договори купівлі-продажу нерухомості, включаючи жилі і нежилі приміщення, вчиняти будь-які інші дії, передбачені статутом Фірми для виконавчого органу, які належать вчиняти Директорові, якби він займався особисто переліченими питаннями, та відносно яких допускається представництво (Т. 2, а.с. 27).

03 лютого 2014 року між Приватною фірмою «АіЄ», в особі ОСОБА_15, який діяв на підставі Довіреності, посвідченої 31.01.2014 року за реєстровим № 242 Бойком О.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Світ капіталу» було укладено договір, за яким Продавець відчужив, а Покупець придбав за 68 092 грн. 20 коп. нежитлове приміщення, загальною площею 203,7 кв.м., яке розташоване по вул. Проскурівській, 18, в м. Хмельницькому. Факт відсутності заборони відчуження, арешту та обтяження іпотекою було перевірено (Т. 2, а.с. 18-20). Зазначений договір був посвідчений Бойком О.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 251.

15 березня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Світ капіталу» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оріон Трейд Сістем» був укладений договір, за яким Продавець відчужив, а Покупець придбав за 75 000 грн. нежитлове приміщення, загальною площею 203,7 кв.м., яке розташоване по вул. Проскурівській, 18, в м. Хмельницькому. Факт відсутності заборони відчуження, арешту та обтяження іпотекою було перевірено (Т. 2, а.с. 21, 22). Зазначений договір ув посвідчений Бойком О.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 595.

03 лютого 2014 року між Приватною фірмою «АіЄ», в особі ОСОБА_15, який діяв на підставі Довіреності, посвідченої 31.01.2014 року за реєстровим № 242 Бойком О.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бридж Плюс» було укладено договір, за яким Продавець відчужив, а Покупець придбав за 105 429 грн. 58 коп. нежитлове приміщення, загальною площею 119,70 кв.м., яке розташоване по вул. Проскурівській, 22, в м. Хмельницькому. Факт відсутності заборони відчуження, арешту та обтяження іпотекою було перевірено (Т. 2, а.с. 23, 24). Зазначений договір був посвідчений Бойком О.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 252.

26 лютого 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бридж Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кепітал Арт» був укладений договір, за яким Продавець відчужив, а Покупець придбав за 130 000 грн. нежитлове приміщення, загальною площею 119,70 кв.м., яке розташоване по вул. Проскурівській, 22, в м. Хмельницькому. Факт відсутності заборони відчуження, арешту та обтяження іпотекою було перевірено (Т. 2, а.с. 25, 26). Зазначений договір був посвідчений Бойком О.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 551.

Відповідно до повідомлення ПАТ «Укрсоцбанку» від 15.10.2015 року про рух коштів приватної фірми «АіЄ» за період з 03.02.2014 року по 01.04.2014 року, кошти від продажу вищевказаних приміщень в розмірі 68 092 грн. 20 коп. та 105 429 грн. 58 коп. надійшли на поточний рахунок останньої № 0591 (а.с. 65-73).

В серпні 2014 року Приватна фірма «АіЄ» звернулась до господарського суду м. Києва з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного між Приватною фірмою «АіЄ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Світ капіталу», посилаючись на відсутність дозволу власника на відчуження нерухомого майна та продаж цього майна за балансовою вартістю, а не за ринковою. Рішенням Господарського суду м. Києва від 28 серпня 2014 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15 жовтня 2014 року (справа № 910/16068/14) у позові відмовлено (Т. 1, а.с. 140, 141, 145-147). Постановою Вищого господарського суду України від 17 лютого 2015 року припинене касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9 на зазначені рішення судів з посиланням на те, що оскарженою постановою не порушувалися майнові та корпоративні права останніх, вона не стосується прав і обов'язків вказаних фізичних осіб (Т. 1, а.с. 198-200).

Також Приватна фірма «АіЄ» звернулась до господарського суду м. Києва з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного між Приватною фірмою «АіЄ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бридж Плюс», посилаючись на ті ж обставини, що і в попередньому позові. Рішенням господарського суду м. Києва від 12.09.2014 року у задоволенні позову було відмовлено. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 23 грудня 2014 року (справа № 910/16069/14) скасоване зазначене рішення, позов задоволено повністю (Т. 1, а.с. 154-156). Постановою Вищого господарського суду України від 5 березня 2015 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.12.2014 року скасовано, рішення від 12.09.2014 року господарського суду м.Києва залишено без змін (Т. 1, а.с. 192-196). Постановою Верховного Суду України від 3 червня 2015 року відмовлено у задоволенні заяви приватної фірми «АіЄ» про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 5 березня 2015 року (Т.2, а.с. 39-42).

Нормами ст. 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, що передбачає: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до вимог ст. 215 цього ж Кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (у тому числі щодо необхідного обсягу цивільної дієздатності у особи, яка вчиняє правочин).

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, для визнання оспорюваного правочину недійсним доказуванню потребує факт порушення вчиненим правочином прав та інтересів будь-якої із сторін правочину або іншої заінтересованої особи (нанесення збитків тощо).

Відповідно до ст. 113 ГК України приватним підприємством визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства та його (їх) праці чи з використанням найманої праці. Приватним є також підприємство, що діє на основі приватної власності суб'єкта господарювання - юридичної особи.

Порядок організації та діяльності приватних підприємств визначається цим Кодексом та іншими законами.

З наведеного визначення слідує, що особливістю приватного підприємства, заснованого фізичною особою (фізичними особами), є можливість використання його власником (засновником) на свій розсуд як своєї, так і найманої праці. Поряд з цим, власник приватного підприємства і засноване ним підприємство є самостійними і відмінними один від одного суб'єктами права власності і учасниками господарських правовідносин. Приватне підприємство як юридична особа є власником майна, переданого йому у власність засновником, тоді як власник приватного підприємства відповідно до ст. 167 ГК України володіє лише корпоративними правами щодо заснованого ним підприємства.

Зважаючи на відсутність в законі будь-яких спеціальних вказівок щодо управління приватним підприємством, воно здійснюється в порядку і на умовах визначених статутом, у тому числі на основі поєднання прав власника (власників) приватного підприємства щодо використання належного йому (їм) майна та принципів самоврядування трудового коллективу.

Вищим органом управління приватного підприємства є його власник (власники, збори власників). Власник підприємства може виконувати свої права по управлінню приватним підприємством безпосередньо, будучи одночасно і його директором, або він може призначити на цю посаду найманого директора на контрактній основі. Директор приватного підприємства як його керівник має право представляти інтереси підприємства без довіреності у взаємовідносинах з юридичними і фізичними особами; укладати договори, у тому числі трудові; відкривати і закривати в установах банків поточні та інші рахунки; видавати довіреності, давати вказівки, обов'язкові для всіх працівників підприємства; підписувати документи підприємства; видавати в межах своєї компетенції накази тощо.

Як і інші підприємства, приватне підприємство має право від свого імені вчиняти правочини (угоди), мати та набувати майнові і особисті немайнові права й обов'язки.

Враховуючи вищевикладені обставини справи та вимоги закону, суд першої інстанції правильно, відмовляючи в позові, виходив з того, що ОСОБА_10, перебуваючи на посаді директора приватної фірми «АіЄ», діяла в межах наданих їй власником фірми ОСОБА_12 повноважень, які після його смерті станом на час укладення оспорених договорів не припинились, а отже відсутні підстави для визнання угод недійсними.

Крім цього, судом першої інстанції був вірно врахований встановлений ним на підставі доказів у справі той факт, що кошти за спірними угодами були сплачені Товариствами Підприємству у повному обсязі, не повернуті останнім, тобто оспорювані угоди були виконані сторонами цих правочинів.

Що стосується майнових прав засновника фірми, які успадкували позивачі, то слід виходити з наступного.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12 липня 2001 року майновими правами визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

Отже, майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

По суті майнове право як об'єкт правовідносин є «правом на інші права». І тільки після набуття та реалізації цих інших прав (права) їх володілець взмозі дійти кінцевої мети - набуття майна (речі), одержання результату робіт, прибутку тощо. Таке майнове право має свій зміст, який повинен виражатися через товарну правомочність тою мірою, якою це право оречевлюється (стає товаром). А тому, не можуть бути об'єктом права власності нереалізовані майнові права; об'єктами права власності можуть бути лише ті об'єкти цивільних прав, які мають речово-правовий характер, існують об'єктивно в тій чи іншій матеріалізованій формі, доступній для реального володіння, користування та розпорядження.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на час укладення оспорених договорів позивачі - спадкоємці майнових прав засновника не набули статусу співзасновників (учасників) приватної фірми «А і Є», не здійснили державну реєстрацію змін до складу засновників фірми, не набули статусу ні власників підприємства, ні власників його майна. У зв'язку з цим, ОСОБА_10, яка залишалась директором зазначеної фірми, укладаючи цивільно-правові угоди, мала достатній обсяг дієздатності, діяла в межах своїх повноважень, які після смерті власника підприємства не припинились.

Доводи апеляційної скарги про те, що остання не була директором фірми, а отже не мала повноважень на укладення договорів, не відповідають матеріалам справи. Зокрема, відповідно до контракту від 3 червня 2002 року Власник приватної фірми «АіЄ» призначив ОСОБА_10 на посаду директора Фірми. (Т. 2, а.с. 7, 8), про що також було зроблено відповідний запис до трудової книжки (Т. 2, а.с. 9-11).

Твердження про те, що ОСОБА_15, відчужуючи майно на підставі довіреності, не мав необхідного обсягу повноважень, оскільки для вчинення таких дій необхідно було отримати попередню письмову згоду його власника, якої останній не надавав, також не відповідають матеріалам справи. Так, своїм рішенням № 3 від 17 листопада 2007 року ОСОБА_12, який станом на час укладення оспорених договорів залишався єдиним Власником Фірми, вирішив: надати дозвіл директору Підприємства на відчуження майна Підприємства (рухомого, нерухомого), що належить Підприємству на праві власності, або майна, що буде належати Підприємству на момент його відчуження, надання нерухомого майна в оренду, а також укладення інших угод, сума яких перевищує суму, еквівалентну десяти тисячам доларів США (Т. 2, а.с. 28). Враховуючи, що саме ОСОБА_10 була директором фірми і те, що вказане рішення не було скасоване чи визнане недісним, у ОСОБА_15 було достатньо повноважень на вчинення дій, на які його уповноважила остання, в тому числі на укладення оспорених договорів.

Що стосується висновків експертів № 68 Т від 1 липня 2014 року та № 2008/15-33 від 31 березня 2015 року (Т. 1 а.с. 124-128, 214-224), то суд першої інстанції правильно не взяв їх до уваги, виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Номами цивільно-процесуального кодексу передбачене право сторони на заявлення клопотання про призначення експертизи з метою з'ясування питань, які мають значення для справи та становлять предмет позову. Натомість, матеріали справи містять висновки експертиз, які отриманні в інших справах та мають іншу мету та предмет дослідження. За таких умов, вказані докази отримані з порушенням порядку, встановленого вказаним законом.

Доводи апеляційної скарги про те, що під час укладення оспорених договорів на відчуджені приміщення був накладений арешт, а отже вони були обмежені у цивільному обігу спростовуються даними самих договорів, оскільки з них вбачається, що Бойком О.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, факт відсутності заборони відчуження, арешту та обтяження іпотекою цих приміщень було перевірено (Т. 2, а.с. 18-20, 23, 24). Натомість, даний факт підтверджується Витягами за результатами пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об'єкт нерухомого майна, сформованими 03.02.2014 року за № № 46058729, 46058753, 46058762 нотаріусом.

Посилання апелянтів на те, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на рішеннях інших судів, які були постановлені за позовами між іншими сторонами, що є недопустимим, не ґрунтується на змісті вказаного рішення. Зокрема, з нього вбачається, що, окрім вказівки на інші рішення, судом були безпосередньо досліджені встановлені ним обставини та надані сторонами докази.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 відхилити.

Апеляційну скаргу приватної фірми «АіЄ» відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Н.О. Федорова