АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/84/16 Доповідач - Міщій О.Я.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Міщія О.Я.

суддів - Ткач З. Є., Шевчук Г. М.,

при секретарі - Романюк Х.Ю.

з участю позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.11.2015 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2015 р. ОСОБА_1 звернулась в суд із вказаним позовом, посилаючись на те, що 31.05.2015 р. між нею та відповідачем ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ИД № 118862, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ТРУЮ 11.08.2015 р., актовий запис № 02.

Позивачка вказала, що спільне джиття у них не склалося внаслідок того, що кожен має різні погляди на сім'ю. Шлюбні стосунки між ними припинилися, спільного господарства вони не ведуть, дітей немає, а подальше сімейне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 16.11.2015 р. позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 (до шлюбу Нечепор) Н.П. та ОСОБА_2, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського районного управління юстиції 31.05.2015 р., про що складено відповідний актовий запис № 02.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити. Відповідач вказав, що стосунки з ОСОБА_1 покращились, появилась можливість збереження шлюбу.

Апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що сторони не ведуть спільне господарство, шлюбних стосунків не підтримують, примирення не відбулось, тому шлюб носить формальний характер, збереження його неможливе.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону, ґрунтується на матеріалах справи.

Судом встановлено, що 31.05.2015 р. укладено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ИД № 118862, виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ТРУЮ 11.08.2015 р., із актовим записом № 02.

Від даного шлюбу подружжя дітей немає.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як роз'яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

З матеріалів справи видно, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 16.10.2015 р. провадження по справі зупинено, надано сторонам у справі термін на примирення строком 1 місяць.

Примирення між стронами не відбулося і відновити сімейні відносини стронам не вдалося.

Під час розгляду справи в апеляційному суді ОСОБА_1 пояснила, що вони з відповідачем не примирились, вона категорично заперечує можливість збереження сім'ї.

ОСОБА_2 в суд не з'явився, хоч був належно повідомлений про час та місце судового засідання.

Колегія суддів вважає, що судом вірно встановлено те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживають окремо, припинили шлюбні стосунки та не ведуть спільного господарства, тобто шлюб носить формальний характер.

Отже, збереження шлюбу між стронами суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення для справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстав для її задоволення та скасування рішення суду немає.

Керуючись ст. ст. 307, 308,313, 314 ЦПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду 16.11.2015 р. залишити без змін

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_4