Ухвала

іменем України

01 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоКасьяна О.П.,
суддів: Амеліна В.І., Остапчука Д.О.,Дербенцевої Т.П., Попович О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чуприна Галина Олександрівна, про визнання договору недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Харківської області від 16 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати недійсним договір, укладений 19 квітня 2012 року між ним та ОСОБА_7, за яким він передав, а відповідачка прийняла у власність належну йому квартиру АДРЕСА_3 із встановленням за позивачем права довічного користування нею.

На обґрунтування своїх вимог посилався на ті обставини, що він, будучи особою похилого віку, інвалідом третьої групи та маючи тяжкий стан здоров'я, потребував сторонньої фізичної та матеріальної допомоги, у зв'язку з чим уклав з ОСОБА_7 договір довічного утримання, за яким передав їй у власність свою квартиру, а вона взамін зобов'язалася довічно утримувати його, надавати допомогу в приготуванні їжі, прибиранні квартири, придбанні ліків, сплаті комунальних послуг.

Проте у лютому 2015 року отримав копію укладеного договору і, ознайомившись з його змістом, довідався, що насправді продав відповідачці квартиру за 133 900 грн, і договір не містить будь-яких даних про те, що відповідач зобов'язується пожиттєво його утримувати та надавати відповідну фізичну та матеріальну допомогу.

Вказує, що договір купівлі-продажу укладено під впливом обману з боку відповідача, оскільки в дійсності він не бажав продавати квартиру, не вчиняв договору купівлі-продажу та не отримував гроші, просив задовольнити позов.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 16 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 19 квітня 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною Г.О., зареєстрований у реєстрі за № 1384.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції, ухвалене згідно із законом.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню та, враховуючи, що при розгляді справи було виявлено порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування судових рішень, відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України колегія суддів виходить за межі доводів касаційної скарги з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів на підтвердження своїх вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач, ураховуючи його вік та стан здоров'я, не мав волевиявлення на укладення договору купівлі-продажу належної йому квартири, а бажав укласти договір довічного утримання, сторонами не вчинялись дії, спрямовані на реальне настання наслідків щодо укладеного договору купівлі-продажу, оскільки доказів передачі та отримання грошових коштів за цим договором відповідачем не надано.

Погодитись із такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно із законом, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 19 квітня 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу належної позивачу квартири АДРЕСА_2, за яким також встановлено сервітут про його право довічно користуватися нею.

ОСОБА_6, посилаючись на ті обставини, що договір купівлі-продажу вчинений ним внаслідок обману з боку відповідачки, яка була обізнана про його тяжкий стан здоров'я та похилий вік, та, обіцяючи надання допомоги та здійснення догляду, запропонувала йому укласти договір довічного утримання, однак в дійсності було вчинено договір купівлі-продажу, тоді як він не мав наміру продавати свою квартиру та не отримував гроші, а вважав, що укладає договір довічного утримання.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не виконав вимог ст. ст. 10, 213, 214 ЦПК України щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи та не уточнив позовних вимог і підстав заявленого позову, не з'ясував, чим обґрунтовувались позовні вимоги, та у зв'язку з чим позивач просив визнати договір купівлі-продажу квартири недійсним - через помилку щодо обставин, які мають істотне значення (ст. 229 ЦК України) чи у зв'язку із навмисним введенням позивача в оману щодо укладення саме договору купівлі-продажу (ст. 230 ЦК), тоді як насправді між ними мав бути укладений договір довічного утримання.

Не з'ясував, з яких правових підстав заявлені вимоги про визнання договору купівлі-продажу недійсним, не перевірив доводів і заперечень сторін щодо наявності чи відсутності обману позивача з боку відповідача та в чому він полягав, не з'ясував, якими належними і допустимими доказами це підтверджується, не визначився із характером відносин, що склалися між сторонами, та не встановив, які норми матеріального права їх регулюють, а пославшись на те, що позивач не надав доказів на підтвердження своїх вимог, зробив передчасний висновок про відмову у задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції цих недоліків не усунув, не виконав вимог ст. ст. 213, 303 ЦПК України щодо повноти та всебічності розгляду справи та перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, зробив передчасний висновок про задоволення позову та визнання недійсним договору купівлі-продажу як такого, що вчинений під впливом помилки.

При цьому на порушення ст. 303 ЦПК України вийшов за межі доводів апеляційної скарги та не врахував, що позивач в апеляційній скарзі просив змінити рішення суду першої інстанції щодо викладення його мотивувальної частини, не надав цим доводам відповідної оцінки, натомість скасував рішення суду першої інстанції та задовольнив позов, ухваливши рішення з порушенням норм процесуального права.

Ураховуючи, що невиконання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права унеможливило встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду потрібно скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити частково, рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 16 грудня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково, рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 16 грудня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян
Судді: В.І. Амелін Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук О.В. Попович