УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Висоцької В.С., Іваненко Ю.Г.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Сбербанк Росії» про визнання недійсними окремих пунктів договору та стягнення суми збитків, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 грудня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 17 лютого 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати недійсними п.п. 2.6, 2.7 Договору №263/97/306051 про відкриття депозитного рахунку (вклад «Стабільний») укладений 25 вересня 2012 року між нею та відповідачем; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_4 недоплачені відсотки за період з 26 вересня 2013 року по 25 вересня 2015 року у сумі 10858,4 російських рублів.

Мотивувала вимоги тим, що 25 вересня 2012 року між сторонами було укладено Договір №263/97/306051 про відкриття депозитного рахунку (вклад «Стабільний»), за умовами якого ОСОБА_4 поклала на депозит 100 000 російських рублів під 7,7% річних до 25 вересня 2015 року.

Внаслідок наданої інформації співробітником банку позивач була впевнене, що розмістила депозит на три роки під постійний відсоток. Після спливу терміну дії Договору, остання звернулась до банку за виплатою відсотків, їй було сплачено 12 241,6 російських рублів. На питання ОСОБА_4, чому сума відсотків є значно меншою ніж передбачено п.п.2.4, 2.5, було роз'яснено, що у відповідності до п.2.6 Договору сума відсотків за депозитом не є сталою, має змінюватися щорічно шляхом договорів про внесення змін до Договору. Пунктом 2.7 Договору відповідачу в односторонньому порядку надається право втричі зменшувати процентну ставку за Договором.

Позивач вважає, що умови договору, викладені в п.п.2.6, 2.7 порушують її права, як споживача банківських послуг; вказані пункти та сам Договір має ознаки несправедливих умов та нечесної підприємницької практики.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 17 лютого 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідност. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 25 вересня 2012 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» (правонаступником якого є ПАТ «Сбербанк») було укладено Договір № 263/97/306051 про відкриття депозитного рахунку (вклад «Стабільний») в рамках Договору щодо банківського обслуговування.

Відповідно до п.1 вказаного Договору, невід'ємною частиною укладеного Договору є Умови банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Сбербанк Росії» затверджені наказом Голови Правління № 37 від 16 січня 2012 року (з усіма змінами та доповненнями, що можуть відбутися протягом дії цього Договору), або Умови, що затверджені на заміну вищезазначеним.

У Договорі депозитного рахунку після розділу «Адреса, банківські реквізити та підписи Сторін» визначено та засвідчено особистим підписом позивача, у тому числі, але не виключно: «...З текстом відповідних підрозділів, пунктів, підпунктів Умов банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Сбербанк Росії», в тому числі з Тарифами, перед укладенням цього Договору ознайомлений, повністю зрозумів їхній зміст та погоджуюсь з усім, викладеним у них».

Відповідно до положень ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що ОСОБА_4 не доведено, що не усвідомлення та не з'ясування нею умов договору щодо порядку визначення процентної ставки, зокрема положень договору, за якими така ставка визначається щороку, а у разі неявки споживача зменшується до 1/3 частини, відбулося внаслідок нечесної підприємницької практики відповідача.

При цьому судами вірно зауважено, що виходячи з аналізу сукупності положень ст. ст. 627-629, 633, 1058 ЦК України, передбачено, що якщо умовами публічного Договору депозитного рахунку з фізичною особою (які є однаковими для усіх та офіційно оприлюднені), щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, у тому числі, але не виключно, щодо порядку попереднього погодження процентної ставки за користування вкладом протягом кожного наступного року - то ці умови є правомірними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства України, які ставляться до публічних договорів з фізичними особами.

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Інші доводи касаційної скарги аналогічні доводам, викладеним у апеляційній скарзі, були предметом перевірки апеляційним судом та обґрунтовано відхилені.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 грудня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 17 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
В.С. Висоцька
Ю.Г. Іваненко