РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

11 травня 2016 року Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого- судді Кузь В.Я.

при секретарі - Янковській С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» про стягнення недонарахованої заробітної плати в розмірі 813,77 грн. та компенсації моральної шкоди в розмірі 1000 грн. , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» про стягнення недонарахованої заробітної плати в розмірі 813, 77 грн.

В судовому засіданні від 16 березня 2016 року позивач свої позовнів вимоги уточнив, просить стягнути із відповідача недонараховану заробітну плату та компенсацію за нанесену моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

В обґрунтування уточнених позовних вимог покликається на те, що працює у відповідача на посаді водія тролейбуса. Всупереч наказу № 54 від 20.02.2012 p., яким розрахунок тарифних ставок з розміру мінімальної заробітної плати збільшено до 1073 грн. , що була встановлена Законом України "Про державний бюджет України на 2012 рік" з січня 2012 року, вводився з 01.07.2012 року, розрахунок тарифних ставок не було переглянуто і оплата в липні та серпні 2012 року проводилась з розрахунку мінімальної заробітної плати в розмірі 1004 грн., що суперечить ст. 97 КЗпП України.

Із покликанням на Закон України " Про індексацію грошових доходів населення", вважає, що заборгована заробітна плата також підлягає індексації, відповідно до норм цього Закону.

Неправомірними діями відповідача, порушенням трудового законодавства йому була завдана моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 1000грн.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, пояснення дали аналогічні викладеним в позові. В чергове судове засідання представник позивача та позивач не прибули, подали до суду заяву про слухання справи у їх відсутності. Просять уточнені позовні вимоги задоволити, не заперечують проти заочного розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, двічі подав заяву про відкладення судового засідання у зв"язку із зміною юристконсульта на підприємстві.Разом з тим, позовні вимоги представник відповідача не заперечив, заяву про слухання справи у його відсутності не подав. Відтак, суд визнає його неявку повторною та безпідставною та відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК проводить розгляд справи у відсутності сторін , на підставі наявних в матеріалах справи доказів ухвалює заочне рішення.

Дослідивши заяву представника позивача та представника відповідача, матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України "Про оплату праці", працівник має право на оплату праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ст.97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні ставки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат , встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених ч.2 ст. 97 КЗпП України. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Судом встановлено, що позивач працює у ЛКП "Львівелектротранс" на посаді водія тролейбуса з оплатою праці згідно штатного розпису. На підприємстві для водіїв тролейбуса встановлена погодинна оплата праці по тарифних ставках, які розраховуються з врахуванням визначеного законом розміру мінімальної заробітної плати.

Статтею 13 Закону України "Про Державний бюджет України на 2012р." установлено мінімальну заробітну плату з 1 січня - 1073грн., на підставі якої підлягали перегляду тарифні ставки у ЛКП "Львівелектротранс".

Наказом ЛКП "Львівелектротранс" №54 від 20.02.2012р. на період подолання фінансових труднощів відтерміновано застосування норм оплати праці для всіх працівників структурних підрозділів підприємства (крім низькооплачуваних), визначені Законом України "Про державний бюджет України на 2012рік" та наказано застосовано з 01.07.2012р. мінімальну заробітну плату - 1073 грн., тобто через шість місяців. Наказ видано на підставі пункту 1.1.8 Галузевої угоди на 2010-2012р., пункту 5.2. Колективної угоди ЛКП "Львівелетротранс" на 2011-2013 роки.

В порушення вимог ст. 14 Закону України "Про оплату праці", яка передбачає, що норми колективного договору, які допускають оплату праці нижче від норм, визначених генеральною, галузевою або регіональною угодами, але не нижче від державних норм і гарантій в оплаті праці, можуть застосовуватися лише тимчасово на період подолання фінансових труднощів підприємства терміном не більше як шість місяців, а також аналогічного положення п.1.1.8. Галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово- комунальної галузі "Федерація роботодавців ЖКГ України" та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2012р. та ч.2 ст.97 КЗпП України, відповідач -ЛКП "Львівелектротранс" по спливу шести місяців з 01.07.2012р. не провів розрахунок тарифних ставок з мінімальної заробітної плати 1073грн., та проводив оплату праці у липні і серпні 2012р. по тарифних ставках з розрахунку мінімальної заробітної плати в розмірі 1102грн.

Розмір тарифної ставки за серпень 2012 року був встановлений відповідачем меншим, ніж передбачалося умовами галузевої угоди, що потягло недоплату заробітної плати за липень 2012 року на 239,42 грн. та за серпень 2012р. на 220,61 грн.

Розрахунок суми заборгованості по заробітній платі, виходячи із погодинної тарифної ставки позивача протягом липня-серпня 2012р. в розмірі 14, 67 грн. із врахуванням встановленого коефіцієнту для водіїв тролейбусів 1,9 відповідають умовам Галузевої угоди з додатками.

Зі змісту галузевої угоди випливає, що сторони визнали угоду як чинний правовий акт, на підставі якого, здійснюється регулювання трудових відносин та соціально-економічних питань в житлово-комунальному господарстві, а прийняті сторонами зобов'язання та норми поширюються на всіх найманих працівників та роботодавців, що перебувають у сфері дії суб'єктів угоди і є обов'язковими для виконання.

Відповідно до п. 1.1.3 галузевої угоди, мінімальна тарифна ставка за просту некваліфіковану працю встановлюється у розмірі не нижче визначеної законодавством мінімальної заробітної плати, а мінімальна тарифна ставка робітника І розряду - у розмірі не менше 120% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом.

Згідно п. 1.1.8 галузевої угоди, на період подолання фінансових труднощів, але не більш як шість місяців, підприємством можуть застосовуватись норми оплати праці нижче від норм, визначених генеральною, галузевою та регіональними угодами, але не нижче від державних норм і гарантій в оплаті праці.

Як вбачається із розрахунку недорахованої заробітної плати за липень 2012 року відповідач заборгував позивачу 119,82 грн. та за серпень 2012 року - 242,01 грн.

З наведеного вбачається, що відповідачем не взято до уваги те, що відповідно до ст.ст.21, 22 Закону України "Про оплату праці" та п.12 Постанови пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", роботодавець не може в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, які погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до Закону України " Про індексацію грошових доходів населення", індексації підлягають грошові кошти громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру в тому числі і заробітна плата.

Індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері статистики та не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним публікується в періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком.

Таким чином, судом приймаються розрахунки позивача, відповідно до яких сума заборгованості на липень 2012 року із врахуванням індексу інфляції складає 423,52 грн. ( 239,42 грн. X 1,768949336), а за серпень 2012 року - 390,25 грн. ( 220,61 X 1,768949336), та підлягає стягненню із відповідача.

Що стосується позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 1000 грн., то така підлягає до часткового задоволення.

В обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди, позивач посилався лише на те, що неправомірними діями відповідача відносно порушень трудового законодавства йому була завдана моральна шкода яку він оцінює у 1000 грн. Однак, всупереч нормам ст.60 ЦПК України такі вимоги позивача доводяться частково і тільки фактом недонарахування коштів.

Статтею 237-1 КЗпП України, передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, коли порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності до ст.23 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України №4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, із знищенням чи пошкодженням її майна, у душевних стражданнях, які особа перенесла у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої чи членів її сім'ї.

Оцінюючи відносини, що склалися між сторонами, суд приходить до висновку про заподіяння моральної шкоди позивачу, внаслідок порушення його прав та спричинення моральних страждань, проте оцінює її у розмірі значно меншому ніж заявлено у позові, оскільки позивачем та його представником не доведено страждань , на які вони покликаються, а крім того, розмір недоплачених коштів є неспіврозмірним із заявленою моральною шкодою.

Згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відтак, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь держави 551,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. З, 8, 10, 57-61, 88, 208-210, 212- 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Уточнені позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» ( м. Львів, вулиця Сахарова, 2) на користь ОСОБА_1 ( ідентифікаційний код фізичної особи НОМЕР_1) недоплачену заробітну плату за липень - серпень 2012 року в розмірі 813 (вісімсот тринадцять) грн. 77 коп.

Стягнути з Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» ( м. Львів, вулиця Сахарова, 2) на користь ОСОБА_1 ( ідентифікаційний код фізичної особи НОМЕР_1) моральну шкоду в розмірі 300 (триста) грн. 00 коп.

Стягнути з Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» ( м. Львів, вулиця Сахарова, 2) в бюджет держави судовий збір в розмірі 551 (п"ятсот п"ятдесят одну) грн. 20 коп.

В решті позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем до суду першої інстанції протягом десяти днів з часу отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом десяти днів з часу його проголошення до апеляційного суду Львівської області через суд, що ухвалив рішення.

Суддя Кузь В.Я.