Справа №: 398/4228/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"02" лютого 2016 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області

в складі: головуючого судді Ковальової О.Б.

при секретарі Дудченко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5

про усунення перешкод в праві користування та розпорядження квартирою шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до суду з позовом, де просять усунути перешкоди в праві користування та розпорядження квартирою №171 в будинку № 118 в м.Олександрії Кіровоградської області шляхом визнання ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування квартирою №171 в будинку №118 в м. Олександрії Кіровоградської області

Позов мотивують тим, що вони є співвласниками квартири №171 в будинку №118 в м.Олександрії Кіровоградської області, яка належить їм на підставі свідоцтва про право власності на житло.

В належній їм квартирі з їх згоди були зареєстровані відповідачі по даній справі, які фактично в даній квартирі не проживають, їх місцезнаходження їм не відоме.

Факт не проживання відповідачів в квартирі №171 в будинку №118 в м.Олександрії підтверджується актами розпорядженнями.

Реєстрація в належній їм квартирі даних осіб, які там фактично не проживають, створює їм перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою, також вони позбавлені можливості оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг та повинні сплачувати комунальні послуги і за відповідачів.

Посилаючись на ст., ст.. 319, 391 ЦК України просять їх вимоги задовольнити.

Сторони на розгляд справи не зявилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомляли. Суд ухвалив, провести розгляд справи та ухвалити рішення на підставі наявних матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, суд відповідно до ст.11 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Разом з тим, Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло, як одного з природних і невід'ємних прав людини. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.3 ст.9 ЖК УРСР).

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

В п.34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено: «під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою».

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 16 січня 2012 року № 6-57 цс 11.

Наведене свідчить, що задоволення позову про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням можливий лише у відношенні тієї особи, яка вже набула права користування конкретним житловим приміщенням, вселилась в нього в установленому порядку у якості члена сім'ї наймача, члена ЖБК або члена сім'ї власника квартири чи будинку, однак певний час без поважних на то причин в ньому не мешкає, тобто не використовує житло за цільовим призначенням - для проживання, зокрема відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України - понад один рік.

Судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 (ОСОБА_2 прізвище до реєстрації шлюбу) ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно свідоцтва про право власності на житло від 12.10.1993 року належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1, яке було зареєстроване 14.10.1998 року в Олександрійському КМБТІ (а.с.5).

Позивачами не надано до суду витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Згідно позовної заяви відповідачі зареєстровані в квартирі позивачів та вселились в неї за згодою власників квартири, в довідці КП «Житлогосп» від 21.07.2015 року щодо кожного з відповідачів вказано родинне відношення - «співмешканець», але даних про те з якого часу відповідачі зареєстровані в даній квартирі та чи укладався з ними який - небудь договір, в матеріалах справи немає.

Передбачений ст. 391 ЦК України спосіб захисту порушеного права не може бути реалізований шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, без посилання на норми житлового або цивільного законодавства, в яких зазначені підстави для такого визнання.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в межах заявлених позовних вимог передбачені законом підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, відсутні.

Крім того, суд враховує те, що позивачі зазначивши номер квартири та будинку, не вказали вулиці за якою зареєстровані відповідачі, на неодноразові виклики до суду не зявилися, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ст., ст. 10, 60, 213, 214, 309 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності. Кожна сторона доказами повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство, згідно ч. 1 ст. 10 ЦПК України, здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, та довести шляхом надання належних і допустимих доказів (ст., ст. 58, 59 ЦПК України) обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ст. 60 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 59 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд вважає, що саме позивачі, з огляду на вимоги ст., ст. 10, 60 ЦПК України, зобов'язані довести обставини по справі та надати відповідні докази, оскільки на них ґрунтуються їх позовні вимоги, але на розгляд справи вони не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, а суд приходить до висновку, що в судовому засіданні позовні вимоги не знайшли своє підтвердження.

Керуючись ст., ст. 11, 59, 60, 88, 209, 212 - 215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в праві користування та розпорядження квартирою шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням відмовити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: