Справа № 361/6432/15-ц Головуючий у І інстанції Сердинський В. С.
Провадження № 22-ц/780/2165/16 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко О. І.
Категорія 57 24.05.2016
УХВАЛА

Іменем України

24 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

при секретарі: Петленко І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_3, Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції про звільнення майна з-під арешту,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

В вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» (надалі ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та/або Банк) звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 10 березня 2010 року із відповідача ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 499 868,97 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Державним виконавцем ВДВС Броварського міськрайонного управління юстиції під час здійснення виконавчих дій, постановою про відкриття виконавчого провадження від 27 грудня 2010 року та постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31 травня 2012 року було накладено арешт на все майно боржника відповідача ОСОБА_3 та оголошено заборону на його відчуження, в тому числі й іпотечне.

24 жовтня 2012 року було винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника відповідача ОСОБА_3 та оголошено заборону на його відчуження, в тому числі й іпотечне.

Просив суд зняти арешти та заборони на відчуження нерухомого майна які накладено державними виконавцями при здійсненні виконавчих дій.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2016 року відмовлено в задоволенні позову.

У своїй апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати в зв'язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове, яким задоволити позовні вимоги.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи рішення та відмовляючи в задоволені позову, місцевий суд виходив з того, що оскільки державним виконавцем було винесено постанову про стягнення виконавчого збору, а боржник з боргом не розрахувався, ні в повному, ні в частковому розмірі, відсутні правові підстави для внесення державним виконавцем рішення про зняття арешту з майна ОСОБА_3 .

З такими висновками місцевого суду погоджується і колегія суддів з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «Кредит Дніпро», правонаступником якого є ПАТ «Банк Кредит Дніпро», та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №261207-Л/1, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 300 000,00 доларів США, строком до 26 жовтня 2010 року або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом (а.с.60-65).

28 грудня 2007 року з метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором №261207-Л/1, іпотекодавець відповідач ОСОБА_3 передав, відповідно до договору іпотеки №281207-І/1, в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, а також майнові права на земельну ділянку площею 0,1680 га, кадастровий номер НОМЕР_1, та розташований на ній житловий будинок, позначений на плані літерою «А-2», загальною площею 477,1 кв.м., житловою площею 145,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

У зв'язку з тим, що відповідач ОСОБА_3 порушив виконання зобов'язань за кредитним договором, банк звернувся до нього з позовом про стягнення із відповідача на користь банка заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 10 березня 2010 року із відповідача ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» стягнуто заборгованість за кредитним договором №261207-Л/1 від 26 грудня 2007 року в розмірі 2 499 868,97 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 250 грн. (а.с.75-76).

27 грудня 2010 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції Дячком С.В. винесено постанову (з накладенням арешту на майно боржника) про відкриття виконавчого провадження №23492044(а.с.77-78).

24 жовтня 2012 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції Дячком С.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №34896122 з примусового виконання виконавчого листа №2-1525, виданого 23 липня 2010 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення із ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» боргу в розмірі 2 501 818,97 грн. (а.с.79-80).

24 жовтня 2012 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції Дячком С.В. також винесено постанову про накладення арешту на все майно, що належить боржнику ОСОБА_3, в межах суми боргу.

15 грудня 2015 року в межах виконавчого провадження №34896122 головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції Лобко О.С. винесено постанову про стягнення із боржника ОСОБА_3 виконавчого збору в розмірі 250181,89 грн..

Відповідно до ч.1 ст.54 ЗУ «Про виконавче провадження», звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.

Згідно ч.1 ст.28 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий збір у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч. 2 ст. 25 цього закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. у зазначеному розмірі виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документу без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема, шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача.

Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Судом першої інстанції встановлено, що постанова про стягнення із боржника ОСОБА_3 виконавчого збору в розмірі 250 181,89 грн. від 15 грудня 2015 року у встановленому ЗУ «Про виконавче провадження» порядку оскаржена не була і станом на лютий 2016 року боржник - відповідач ОСОБА_3 з боргом не розрахувався, ні в повному, ні в частковому розмірі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на порушення його права, як іпотекодержателя, задовольнити свої вимоги за рахунок предметів іпотеки, а також вважає, що арешти на майно, накладені постановами державних виконавців унеможливлюють звернення стягнення на предмет іпотеки та позбавляють позивача права на продаж заставленого майна в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів не може погодитись з такими доводами виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення його з-під арешту.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про іпотеку", іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є майнові права на об'єкт незавершеного будівництва, посвідчується нотаріусом на підставі документів, що підтверджують майнові права на цей об'єкт.

Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що позивач в одній особі є єдиним стягувачем за виконавчим провадженням щодо стягнення боргу з ОСОБА_3 та іпотекодержателем предметів іпотеки, за рахунок, яких бажає задовольнити свої вимоги, а тому незрозуміло, яке саме його право і ким порушене, оскільки рішення суду з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки не існує і інші кредитори (стягувачі), які могли б порушити його права відсутні.

Крім того, згідно діючого законодавства, зокрема Закону України "Про виконавче провадження" пред'явити позов про звільнення майна з-під арешту мають лише особи, які не є учасниками виконавчого провадження, та лише у випадках передбачених Законом. Це зокрема право заставодержателя пред'явити позов про зняття арешту із заставленого майна у випадку накладення арешту на таке майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями (ч.4 ст.54 Закону України "Про виконавче провадження"), або право особи, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, звернутися до суду з позовом про про зняття з нього арешту (ст.60 Закону України "Про виконавче провадження"), тощо.

В інших випадках захист прав боржника здійснюється на підставі та у спосіб, встановлений розділом 7 ЦПК України "Судовий контроль за виконанням судових рішень".

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам справи і нормам матеріального та процесуального права.

Доводів, які спростовували б законність і обґрунтованість постановленого судом рішення апеляційна скарга в собі не містить.

При таких обставинах судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, доказам дана належна правова оцінка, а постановлене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» - відхилити.

Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: