Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/572/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Іванова Н. Ю.
Доповідач Кривохижа В. І.
РІШЕННЯ

Іменем України

24.03.2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

Головуючої: Кривохижі В.І.

Суддів: Бубличенко В.П. Сукач Т.О.

при секретарі Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом в.о. прокурора м. Кіровограда в інтересах держави до Кіровоградської міської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення, державних актів на право власності на земельні ділянки та зобов»язання повернути земельні ділянки, за апеляційною скаргою заступника прокурора Кіровоградської області на рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 14 вересня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року в.о. прокурора м. Кіровограда звернувся до суду в інтересах держави з позовом до Кіровоградської міської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення, державних актів на право власності на земельні ділянки та зобов»язання повернути земельні ділянки, в якому просив: визнати недійсним рішення Кіровоградської міської ради № 786 від 14 вересня 2011 року «Про передачу ОСОБА_2 безоплатно у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1»; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий 12 грудня 2011 року ОСОБА_2, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01393; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданий 12 грудня 2011 року ОСОБА_2, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01394; зобов»язати ОСОБА_2 повернути Кіровоградській міській раді земельну ділянку площею 1000,00 кв.м. з кадастровим номером НОМЕР_2, нормативна грошова оцінка якої становить 205 144,38 грн., шляхом складання акту приймання-передачі; зобов»язати ОСОБА_2 повернути Кіровоградській міській раді земельну ділянку площею 1200,00 кв.м. з кадастровим номером НОМЕР_4, нормативна грошова оцінка якої становить 2 022,54 грн., шляхом складання акту приймання-передачі.

Зазначав, що п. 13 рішення Кіровоградської міської ради від 19 жовтня 2010 року № 4106 «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок» надано ОСОБА_2 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у власність в районі АДРЕСА_1 площею 0.22 га.

Рішенням Кіровоградської міської ради від 14 вересня 2011 року № 786 «Про передачу ОСОБА_2 безоплатно у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1» затверджено ОСОБА_2 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0.22 га по АДРЕСА_1 безоплатно у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та ведення садівництва та акт визначення розміру збитків для відшкодування власникам землі та землекористувачам, пов»язаних із вилученням земельної ділянки.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_2 отримав державні акти на право власності на земельні ділянки від 12 грудня 2011 року: серія НОМЕР_1 щодо земельної ділянки площею 1000,00 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); серія НОМЕР_3 щодо земельної ділянки площею 1200,00 кв.м. для ведення садівництва.

Управлінням містобудування та архітектури Кіровоградської міської ради 1 лютого 2011 року наданий висновок по проекту землеустрою за умови внесення змін до містобудівної документації, оскільки згідно Генерального плану м.Кіровограда земельна ділянка віднесена до території зелених насаджень загального користування.

Враховуючи, що порушений порядок розроблення проекту землеустрою, вимоги висновку не виконані і він є нечинним, прокурор вважає, що рішення Кіровоградської міської ради від 14 вересня 2011 року № 786 є недійсним, оскільки генеральним планом м. Кіровограда, що затверджений рішенням Кіровоградської міської ради від 12 вересня 2000 року № 627, землі в районі вул. Короленка в м. Кіровограді, в тому числі спірну земельну ділянку, віднесено до території зелених насаджень загального користування, які не можуть бути передані у приватну власність, а тому просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 14 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд дійшов висновку про те, що земельні ділянки по вул. Короленка ( в районі автодрому) в м. Кіровограді являлися відкритою землею та законно були відведені у власність ОСОБА_2, тому рішення міської ради № 786 від 14 вересня 2011 року приймалось відповідно до вимог чинного законодавства, у зв»язку з чим відсутні законні підстави для задоволення вимог.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Кіровоградської області просить рішення суду першої інстанції скасувати через порушення норм матеріального і процесуального права з ухваленням нового рішення про задоволення позову у повному обсязі. Зазначає, зокрема, що судом не було досліджено доводи прокурора щодо правомірності прийняття рішення Кіровоградської міської ради № 786 від 14 вересня 2011 року з урахуванням висновку управління містобудуваня та архітектури Кіровоградської міської ради, яким погоджено проект відведення землі за умови внесення змін до Генерального плану м. Кіровограда, які внесені не були.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора Петрова Т.І., який підтримував доводи скарги, представника Кіровоградської міської ради ОСОБА_3, представників ОСОБА_2- ОСОБА_4, ОСОБА_5, які заперечували проти її доводів, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте рішення суду зазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні вимог, суд першої інстанції виходив з того, що земельні ділянки по АДРЕСА_1 в м. Кіровограді являлися відкритою землею та законно були відведені у власність ОСОБА_2, тому рішення міської ради № 786 від 14 вересня 2011 року приймалось відповідно до вимог чинного законодавства.

Однак з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що пунктом 13 рішення Кіровоградської міської ради «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок» № 4106 від 19 жовтня 2010 року надано ОСОБА_2 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у власність в районі АДРЕСА_1 площею 0,22 га з них: площею 0,1 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та площею 0,12 га для ведення садівництва за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебувають у запасі (а.с.6 т.1).

Пунктом 1 рішення Кіровоградської міської ради «Про передачу ОСОБА_2 безоплатно у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1» № 786 від 14 вересня 2011 року затверджено ОСОБА_2 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,2200 га по АДРЕСА_1 безоплатно у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та ведення садівництва та акт визначення розміру збитків для відшкодування власникам землі та землекористувачам, пов»язаних із вилученням земельної ділянки.

Пунктами 2, 3 зазначеного рішення передано ОСОБА_2 безоплатно у власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 загальною площею 0,1000 га (у тому числі по угіддях: 0,1000 га землі одно- та двоповерхової житлової забудови) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови; та загальною площею 0,1200 га (у тому числі по угіддях: 0,1200 га землі садів) за рахунок земель сільськогосподарського призначення (а.с.7 т.1).

На підставі вказаного рішення ОСОБА_2 отримав державні акти на право власності на земельні ділянки: серія ЯК № 999764, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01393 від 12 грудня 2011 року щодо земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); серія НОМЕР_3, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01394 від 12 грудня 2011 року щодо земельної ділянки площею 0,1200 га для ведення садівництва (а.с.8,9 т.1).

Відповідно до ч.8 ст.118 ЗК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія), яка протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні.

Згідно із ст.186-1 ЗК України, в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення, до повноважень зазначеної Комісії належить забезпечення погодження документації із землеустрою відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. До її складу входять уповноважені представники районного (міського) органу земельних ресурсів, містобудування та архітектури, природоохоронного та санітарно-епідеміологічного органу, органу охорони культурної спадщини.

Проте в проекті землеустрою міститься висновок управління містобудування та архітектури Кіровоградської міської ради від 1 лютого 2011 року, в якому управління не заперечує проти відведення ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,22 га по вул.Короленка (в районі автодрому) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та ведення садівництва за умови внесення змін до містобудівної документації (згідно Генерального плану м.Кіровограда територія зелених насаджень загального користування), тобто надання Кіровоградською міськрадою даної земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, внесення змін до містобудівної документації, а саме: до Генерального плану міста Кіровограда (а.с.13 т.1).

У листі заступника начальника управління містобудування та архітектури- начальника відділу планування та містобудівного кадастру від 13 березня 2015 року, адресованому в.о. прокурора м.Кіровограда, зазначено, що відповідно до Генерального плану м. Кіровограда, який затверджений рішенням Кіровоградської міської ради від 12 вересня 2000 року №627, спірна земельна ділянка відносяться до території зелених насаджень загального користування (а.с.10 т.1).

Віднесення спірної земельної ділянки до території зелених насаджень загального користування підтверджується викопіюванням із Генерального плану м.Кіровограда та викопіюванням із плану зонування території м.Кіровограда (а.с.11,12 т.1).

Тому висновок суду про те, що стосовно спірної земельної ділянки на час прийняття рішення №786 від 14 вересня 2011 року не було визначено цільове призначення та відсутні обмеження щодо користування, не спростовують призначення даної території як земель зелених насаджень загального користування, визначеної містобудівною документацією - Генеральним планом м.Кіровограда та необхідністю врахування цих даних міською радою при прийнятті рішень у сфері землеустрою.

Пунктом 2.1 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом №105 від 10 квітня 2006 року Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, (чинних на час прийняття оспорюваного рішення міської ради) передбачено, що зелені насадження загального користування - зелені насадження, які розташовані на території загальноміських і районних парків, спеціалізованих парків, парків культури та відпочинку; на територіях зоопарків та ботанічних садів, міських садів і садів житлових районів, міжквартальних або при групі житлових будинків; скверів, бульварів, насадження на схилах, набережних, лісопарків, лугопарків, гідропарків і інших, які мають вільний доступ для відпочинку.

У листі заступника начальника управління - начальника відділу планування та містобудівного кадастру від 13 березня 2015 року зазначено, що згідно з планом зонування м.Кіровограда, який затверджений рішенням Кіровоградської міськради від 17 вересня 2013 року №2456 територія (в районі автодрому), на якій розміщена земельна ділянка, що надана ОСОБА_2, відноситься до підзони садибної житлової забудови в межах санітарно-захисних зон, проте відповідні зміни до містобудівної документації внесені не були.

Зміни до Генерального плану міста Кіровограда щодо земельних ділянок в районі вулиці Короленка (район автодрому) у встановленому законом порядку не вносились, проти чого не заперечували представники відповідачів, посилаючись на достатність рішення міськради від 17 вересня 2013 року №2456.

Листом в.о.начальника Державної інспекції сільського господарства в Кіровоградській області від 23 березня 2015 року, адресованим в.о. прокурора м.Кіровограда, повідомлено, що відповідно до Генерального плану м.Кіровограда, затвердженого рішенням Кіровоградської міської ради від 12 вересня 2000 року №627, земельні ділянки, передані у власність громадян на підставі рішень Кіровоградської міської ради, в тому числі і від 14 вересня 2011 року №786, знаходяться на територіях зелених насаджень загального користування, про що свідчить інформація Кіровоградської міської ради та викопіювання з Генерального плану м.Кіровограда, що є порушенням вимог ч.4 ст.83 ЗК в частині заборони передачі у приватну власність земель загального користування (а.с.161 т.1).

Положеннями ч.4 ст. 83 ЗК України передбачено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать, зокрема, землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Згідно п.10.4 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 року №44, на землях зелених зон міст не допускається розміщення будівель, споруд та комунікацій, що не призначені для відпочинку, спорту або обслуговування лісового господарства.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про основи містобудування», у редакції, чинній до даних правовідносин, містобудівна документація - затверджені текстові і графічні матеріали, якими регулюється планування, забудова та інше використання територій. Містобудівна документація є основою для вирішення витань вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи користування земель для містобудівних потреб.

Визначення територій і вибір земель для містобудівних потреб здійснюється на підставі затвердженої містобудівної документації з урахування планів земельно-господарського устрою (ст.21 зазначеного Закону).

Відповідно до ст.17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», чинного до даних правовідносин, генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Невід'ємною частиною генерального плану населеного пункту є план земельно-господарського устрою цього населеного пункту. У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Статтею 18 вищезазначеного Закону передбачено, що план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ), плану земельно-господарського устрою та містобудівного кадастру з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

Детальний план території уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток території (ст. 19 зазначеного Закону).

Внесення змін до плану зонування території допускається за умови їх відповідності генеральному плану населеного пункту, а внесення змін до детального плану території допускається за умови їх відповідності генеральному плану населеного пункту та плану зонування території (ст.ст.18,19 зазначеного Закону).

Тобто, ні план зонування, ні детальний план території не можуть суперечити генеральному плану населеного пункту, який є основним видом містобудівної документації, оскільки вони розробляються на його основі.

Тому не грунтується на законі висновок суду про те, що під час вибору земельної ділянки та надання її у власність спеціально уповноважений орган з питань містобудування та архітектури керується не Генеральним планом, а Детальним планом території, як і посилання суду на положення Закону України «Про планування і забудову територій», який до даних правовідносин не застосовується, оскільки втратив чинність 12 березня 2011 року згідно Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року.

За змістом ст.ст.38,39 ЗК України (в редакції чинній на час прийняття оспорюваного рішення) до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування. Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних і місцевих правил забудови.

Відповідно до ч.1 ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорій здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення (ч.2 ст.20 ЗК України).

Отже, реалізуючи свої повноваження з розпорядження земельними ділянками, відповідний орган державної влади чи місцевого самоврядування за місцем знаходження земельної ділянки, має право змінювати цільове призначення земельних ділянок, які відчужуються (надаються), за умови дотримання положень Порядку про погодження такої зміни з відповідними органами та після складання проекту відведення.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови у реєстрації земельної ділянки або визнання реєстрації недійсною (стаття 21 ЗК України).

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-35цс від 14 травня 2014 року, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Крім того, згідно зі ст.9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягають обов'язковій державній експертизі.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним судом України у постанові №6-179цс від 12 листопада 2014 року.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оспорюваним рішенням Кіровоградської міської ради №786 від 14 вересня 2011 року, прийнятим з порушенням порядку розроблення проекту землеустрою, визначеного ст.118 ЗК України, всупереч Генеральному плану м.Кіровограда, затвердженого рішенням Кіровоградської міської ради від 12 вересня 2000 року №627, без містобудівного обґрунтування щодо можливості зміни цільового призначення земельної ділянки відповідно до ст.ст.20, 83 ЗК України, без проведення державної експертизи проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність, ОСОБА_2 незаконно передано земельні ділянки, які віднесені Генеральним планом до територій зелених насаджень загального користування, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебувають у запасі та для ведення садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у запасі, які розташовані по вулиці Короленка (в районі автодрому) в м. Кіровограді.

Правовими наслідками визнання незаконним та скасування оспорюваного рішення міської ради є визнання недійсним та скасування державних актів на право власності на спірні земельні ділянки, виданих на ім'я ОСОБА_2, та витребування вказаних земельних ділянок із його володіння.

Доводи представників відповідача та посилання на надані їм та відповідачу роз»яснення відповідних органів цих висновків не спростовують.

Посилання представників відповідача щодо застосування строку позовної давності та початком перебігу позовної давності з дати прийняття міською радою оспорюваного рішення №786 від 14 вересня 2011 року не грунтується на законі. Відповідно до ст.261 ЦК України про порушення вимог законодавства прокурору стало відомо за результатами проведеної перевірки в порядку прокурорського нагляду за додержанням та застосуванням законів у Кіровоградській міській раді, проведеної на підставі опрацювання публікацій ЗМІ, які надійшли з прокуратури області 16 січня 2015 року, а з позовом до суду прокурор м.Кіровограда звернувся 23 березня 2015 року, тобто в межах позовної давності (а.с.2-5,172-177 т.1).

Правова позиція про те, що на такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів. викладена в постанові Верховного Суду України у справі №6-68цс15 від 16 вересня 2015 року.

Враховуючи, що судом першої інстанції неповно з'ясовані та не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають цим обставинам, неправильно застосовані норми матеріального та порушено норми процесуального права, відповідно до ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Згідно ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача належить стягнути понесені судові витрати та в дохід держави стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог до кожного із них.

Оскільки при подачі позову необхідно було сплатити за три вимоги немайнового характеру 730,80 грн. (243,60х3), та 2 071,66 грн. за дві вимоги майнового характеру, враховуючи вартість двох земельних ділянок (205 144,38 грн. та 2 022,54 грн., а всього 2 802,46 грн., а прокурор звільнявся від сплати судового збору відповідно до чинного на той час законодавства, він стягується з відповідачів в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог (задоволена одна вимога немайнового характеру до Кіровоградської міської ради та по дві вимоги майнового і немайнового характеру до ОСОБА_2І.): з Кіровоградської міської ради - 243,60 грн., з ОСОБА_2 - 2 558,86 грн.

При подачі апеляційної скарги прокуратурою Кіровоградської області сплачено 1 339,80 грн., недоплачено 1 462,66 грн. (з урахуванням 110% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви відповідно до Закону України «Про судовий збір»).

Таким чином, підлягає стягненню: на користь прокуратури Кіровоградської області з Кіровоградської міської ради - 267,96 грн., з ОСОБА_2 - 1 071,84 грн. понесених судових витрат, а в дохід держави з Кіровоградської міської ради - 243,60 грн., з ОСОБА_2 - 4 021,52 грн. (2 558,86 + 1 462,66) судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 14 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Визнати недійсним рішення Кіровоградської міської ради № 786 від 14 вересня 2011 року «Про передачу ОСОБА_2 безоплатно у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1».

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий 12 грудня 2011 року ОСОБА_2, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01393.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданий 12 грудня 2011 року ОСОБА_2, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01394.

Зобов»язати ОСОБА_2 повернути Кіровоградській міській раді земельну ділянку площею 1000,00 кв.м. з кадастровим номером НОМЕР_2, нормативна грошова оцінка якої становить 205 144,38 грн., шляхом складання акту приймання-передачі.

Зобов»язати ОСОБА_2 повернути Кіровоградській міській раді земельну ділянку площею 1200,00 кв.м. з кадастровим номером НОМЕР_4, нормативна грошова оцінка якої становить 2 022,54 грн., шляхом складання акту приймання-передачі.

Стягнути на користь прокуратури Кіровоградської області понесені судові витрати: з Кіровоградської міської ради 267,96 грн., з ОСОБА_2 1 071,84 грн.

Стягнути в дохід держави: з Кіровоградської міської ради 243,60 грн., з ОСОБА_2 4 021,52 грн. судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:

Судді: