У х в а л а

іменем україни

18 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ДьоміноїО.О., Дем'яносова М.В., МаляренкаА.В..,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 8 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 21 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 8 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_6, ОСОБА_7 для здійснення догляду ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за стіною квартири АДРЕСА_1, улаштувати хвіртку в огорожі біля стіни квартири № 7, згідно варіанту № 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 25 лютого 2015 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 моральну шкоду по 1 000 грн кожному.

У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 21 січня 2016 року рішення районного суду скасовано в частині зобов'язання ОСОБА_6, ОСОБА_7 для здійснення догляду ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за стіною квартири АДРЕСА_1, влаштувати хвіртку в огорожі біля стіни квартири № 7, згідно варіанту № 2 висновку № 02-15 судової будівельно-технічної експертизи від 25 лютого 2015 року.

В цій частині ухвалено нове рішення.

Зобов'язано ОСОБА_6, ОСОБА_7 для здійснення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 догляду за стіною квартири АДРЕСА_1, демонтувати паркан та навіс, який знаходиться між зовнішніми стінами квартири № 7 та № 1 та є суміжними до стіни квартири № 7.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями,

ОСОБА_6 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У п. 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що, застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, обґрунтовано виходив із того, що відповідачі, самовільно встановивши паркан між зовнішніми стінами квартири № 7 та квартири № 1, позбавили ОСОБА_4 та ОСОБА_5 можливості здійснювати догляд за стіною квартири, чим порушили їхнє право користування та розпорядження майном.

Крім того, апеляційний суд вірно зазначив, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про зобов'язання відповідачів влаштувати хвіртку в огорожі біля стіни квартири № 7, вийшов за межі заявлених позовних вимог.

Доводи, на які посилається заявник у своїй касаційній скарзі, висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 8 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 21 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.О. Дьоміна
М.В. Демяносов
А.В. Маляренко