Категорія 20Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого Сало Т.Б., суддів: Зайцева А.Ю., Нікушина В.П., секретар - Торбасюк О.І., за участі представника ПАТ КБ «ПриватБанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 09 листопада 2015 року про забезпечення позову постановлену за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг», за участю третьої особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, -

встановила:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулась із позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», ТОВ «Естейт Селлінг», в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 07.10.2015 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Естейт Селлінг».

Цього ж дня позивачка подала заяву про забезпечення позову, в якій просить забезпечити позов шляхом: накладення арешту на обєкт нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_1; накласти заборону державним реєстраторам реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції, державним реєстраторам інших органів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, а також будь-яким особам вчиняти будь-які дії щодо державної реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Позов та заяву мотивовано тим, що 22.02.2007 року між позивачкою та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого позивачка передала в іпотеку спірну квартиру. Рішенням Ленінського районного суду від. 16.09.2011 року в рахунок погашення заборгованості було звернено стягнення на спірну квартиру В подальшому між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Естейт Селлінг» було укладено договір купівлі-продажу вищевказаної квартири, на підставі якого ПАТ КБ «Приватбанк», діючи від іменні позивачки, продало квартиру. Проте, на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» вказаний договір слід визнати недійсним.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.11.2015 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на вказане нерухоме майно, шляхом заборони державним реєстраторам та іншим реєстраційним органам вчиняти будь-які дії щодо державної реєстрації прав та обтяжень.

Не погодившись із судовим рішенням першої інстанції, ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 09.11.2015 року, і постановити нову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом, при постановленні ухвали було порушено норми процесуального права, а також неповно зясовано обставини справи. Зокрема не було враховано, що на даний час існує рішення Ленінського районного суду від 16.09.2011 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили. Крім того, заявником не було доведено, що існує реальна загроза невиконання рішення суду; невідповідність виду забезпечення вимогам позову; заявник не надав доказів підтвердження вимог заяви.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 суд виходив з того, що між позивачем та відповідачами дійсно виник спір, предметом якого є права щодо володіння, користування та розпорядження нерухомим майном спірною квартирою, а тому існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з судовим рішенням суду першої інстанції та вважає, що судом правильно застосувано норми процесуального права.

Суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову (ч. 1 ст. 151 ЦПК України).

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог (Постанова Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (Постанова Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Колегія суддів, приймаючи до уваги предмет спору, прийшла до висновку, що вид забезпечення позову співмірний із заявленими позивачем вимогами та застосований, виходячи із принципів розумності і справедливості, обраний спосіб забезпечення позову відсутній в переліку їх обмежень, передбачених частинами 4, 5 ст. 152 ЦПК України.

Також, суд приймає до уваги твердження заявника про те, що під час розгляду справи про визнання договору недійсним, особа, яка придбала спірну квартиру не позбавлена на даний момент можливості реалізувати її, що в подальшому утруднить повернення всього до первинного стану.

Крім того, колегія суддів бере до уваги, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. А тому права сторін у справі, щодо користування чи володіння спірною квартирою, ухвалою суду обмежені тимчасово.

Твердження представника апелянта про те, що суд першої інстанції не мав права забезпечувати позов, оскільки зупиняється виконання рішення суду першої інстанції про звернення стягнення на предмет іпотеки є безпідставними, оскільки предметом спору є безпосередньо договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений від імені позивача, як власника квартири, і цей договір вчинений не на стадії виконання рішення суду.

Колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з дотримання закону, відповідає матеріалам справи, що відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України є підставою для відхилення скарги і залишення ухвали про скасування заходів забезпечення позову без змін.

Враховуючи все вищевикладене, керуючись ст. ст. 303, 312, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 09 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підпис/ /підпис/

Згідно з оригіналом: