Справа № 161/4048/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Подзіров А.О.
Провадження № 22-ц/773/1631/16 Категорія: 56 Доповідач: Здрилюк О. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Стрільчука В.А., Бовчалюк З.А.,

секретар - Кирилюк О.О.,

з участю пр-ка позивача - Людви О.В.,

пр-ка відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

пр-ка третьої особи: ДКП «Луцьктепло» - Котовича А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_2, Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», Державне комунальне підприємство «Луцьктепло», про звільнення майна з-під арешту за апеляційною скаргою позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю ( далі -ТОВ) «Вердикт Фінанс» звернулося до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 21.05.2008 року між банком ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 0201/0508/74-053, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав від банку кредит у сумі 72000 доларів США, який зобов'язувався повернути у повному обсязі в строк до 21.05.2038 року або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за цим кредитним договором ОСОБА_2 відповідно до договору іпотеки б/н від 21.05.2008 року передав в іпотеку банку нерухоме майно - належну йому на праві власності квартиру № 100, загальною площею 40,7 кв.м, розташовану в будинку АДРЕСА_1.

02.02.2012 року на підставі договору факторингу № 11 ПАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «Вердикт Фінанс» свої права вимоги заборгованості за кредитним договором № 0201/0508/74-053 від 21.05.2008 року.

Крім цього, 02.02.2012 року ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс» уклали Договір про відступлення прав за іпотечним договором, відповідно до п.1.1. якого сторони домовились, що разом з відступленням прав вимоги заборгованостей по кредитних договорах від боржників, що здійснюється на підставі договору факторингу № 11 від 02.02.2012 року, одночасно відступаються права вимоги за договором забезпечення.

Позивач має на меті звернути стягнення на предмет іпотеки, оскільки відповідачем ОСОБА_2 порушено умови виконання зобов'язань за кредитним договором, однак можливості звернути стягнення на іпотечне майно у позивача немає, так як на нього було накладено арешти.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Позичальник не виконав основного зобов'язання, а тому позивач набув право звернення стягнення на предмет іпотеки.

21.04.2015 року позивачу стало відомо, що державними виконавцями Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції під час здійснення виконавчих дій по виконавчих провадженнях, боржником по яких є ОСОБА_2, за заявами інших стягувачів винесено постанови, якими накладено арешт на все нерухоме майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

ТОВ «Вердикт Фінанс», як іпотекодержатель вважає, що накладені арешти на квартиру ОСОБА_2 підлягають зняттю, оскільки порушують права ТОВ «Вердикт Фінанс» як іпотекодержателя одержати задоволення за рахунок заставленого майна, а також унеможливлюють звернення стягнення на предмет іпотеки та позбавляють позивача права на продаж заставленого майна в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи наведене, позивач просив зняти арешт та заборону на відчуження з нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1, накладений постановами державних виконавців Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції від 16.02.2012 року, від 10.07.2012 року та від 21.04.2015 року.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 19 вересня 2016 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про задоволення позову.

Вважає, що судом допущено неповне з'ясування обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 та представник третьої особи: ДКТ «Луцьктепло» у судовому засіданні, а також представник відповідача: Другого ВДВС Луцького МУЮ у письмовій заяві апеляційну скаргу заперечили та просять її відхилити.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що 21.05.2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 0201/0508/74-053 відповідно до умов якого банк надав позичальнику ОСОБА_2 кредит у розмірі 72000 доларів США на строк до 21.05.2038 року.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за цим кредитним договором позичальник передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 (а.с.7-10).

21.05.2008 року зареєстроване обтяження на квартиру за даним іпотечним договором (а.с.26).

02.02.2012 року ПАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «Вердикт Фінанс» відповідно до Договору факторингу № 11 свої права вимоги заборгованості за Кредитним договором, а також відступило право вимоги за іпотечним договором і зазначене обтяження зареєстроване у державному реєстрі 06.02.2012 року (а.с.11-14, 28, 39-50).

Також у державному реєстрі заборон на відчуження зареєстровані обтяження на все майно боржника ОСОБА_2, у тому числі і на іпотечну квартиру, накладені постановами державних виконавців Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції від 16.02.2012 року, від 10.07.2012 року та від 21.04.2015 року при виконанні виконавчих проваджень за заявами інших стягувачів (а.с.22, 27).

Порядок передачі майна у заставу та звернення стягнення на це майно визначений ст.ст.572-597 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про заставу», Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно ст. 14 Закону України від 18 листопада 2003 року № 1255-IV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет перед незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Судом установлено, що позивач, як заставодержатель, не є стягувачем у будь-якому виконавчому провадженні.

Також суду позивачем не надано жодного доказу щодо наявності (відсутності) заборгованості ОСОБА_2 перед позивачем за переданим йому по договору факторингу кредитному договору, який розмір заборгованості (при її наявності) та якими доказами підтверджується вартість спірної квартири на час звернення із даним позовом.

Право на накладення арешту на майно та заборону на його відчуження при виконанні виконавчих проваджень наявне у державного виконавця на підставі вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ст.57 Закону України "Про виконавче провадження").

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України "Про виконавче провадження".

Реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. За рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя. У разі якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку" (ч.ч.5, 6, 8 ст.54 Закону України "Про виконавче провадження").

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що позивач не навів жодних правових підстав для зняття арешту зі спірної квартири, накладеного постановами державних виконавців, у зв'язку із чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в позові.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 вересня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді