АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/8528/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1535/16Головуючий у 1-й інстанції Рибалка Ю.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Карнауха П.М., Пилипчук Л.І.

секретар: Філоненко О.В.

за участю: представника відповідача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 квітня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення коштів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до місцевого суду з вказаним позовом, уточненим у ході розгляду справи, до ПАТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на те, що 12 грудня 2013 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір банківського вкладу «Стандарт, 6 міс.», заява №SAMDNWFD000, відповідно до умов якого вона внесла на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 18180,00 доларів США на строк до 12 червня 2014 року зі сплатою 9% річних.

Зазначає, що, відповідно до п.5 вказаного договору, сторони домовились про можливість дострокового розірвання договору з повідомленням про це за два банківські дні до дати розірвання договору. Також, у ПАТ КБ «Приватбанк» їй було відкрито картковий рахунок №962884 (MASTERCARD GOLD) та станом на 23.06.2014 року залишок грошових коштів на рахунку становить 1860000,00 грн. Строк дії картки сплив, у звязку з чим її було вилучено банкоматом. Відповідачем було видано нову картку, проте доступу до грошових коштів надано не було. 24 березня 2014 року вона звернулася з заявою про дострокове розірвання договорів банківського вкладу та карткового рахунку, але Банк відмовляється повернути їй вклад та грошові кошти з карткового рахунку.

З урахуванням викладеного просила стягнути з відповідача на її користь за договором банківського вкладу SAMDNWFD000 від 12.12.2013 грошові кошти у сумі 18118,00 доларів США, що за курсом НБУ на час ухвалення судового рішення у справі становить 463288,11 грн.; за договором карткового рахунку SAMDN7776 від 10.04.2013 (картка MASTERCARD GOLD № 962884) грошові кошти у сумі 1860000,00 грн.; за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором карткового рахунку SAMDN7776 від 10.04.2013 інфляційні втрати у сумі 1371006,00 грн. та 3 % річних у сумі 106249,31 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 квітня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_4 за договором банківського вкладу SAMDNWFD000 від 12.12.2013 грошові кошти у сумі 18118,00 доларів США, що за курсом НБУ на час ухвалення судового рішення у справі становить 463288,11 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_4 за договором карткового рахунку SAMDN7776 від 10.04.2013 (картка MASTERCARD GOLD № 962884) грошові кошти у сумі 1860000,00 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_4 за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором карткового рахунку SAMDN7776 від 10.04.2013 інфляційні втрати у сумі 1371006,00 грн. та 3 % річних у сумі 106249,31 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір у сумі 12180,00 грн.

З цим рішенням не погодився відповідач, представник якого, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що судом, всупереч вимогам закону, не було досліджено достовірність наданих позивачем документів та не витребувано їх оригіналів, оскільки виплати банком здійснюються лише на підставі оригіналів документів.

Зазначає, що судом не було враховано, що договором не передбачено можливість застосування інфляційних втрат та 3% річних та не перевірено розрахунки, надані позивачем. Просив вирішити питання судових витрат.

У судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та прохав її задовольнити.

Представник позивача апеляційну скаргу не визнавав та прохав її відхилити.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 12 грудня 2013 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір банківського вкладу «Стандарт, 6 міс.», заява №SAMDNWFD000, відповідно до умов якого позивач внесла на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 18180,00 доларів США на строк до 12 червня 2014 року із сплатою 9% річних (т.1, а.с.7).

Відповідно до п.5 вказаного договору сторони домовились про можливість дострокового розірвання договору з повідомленням про це за два банківські дні до дати розірвання договору. При вимозі вкладника про розірвання договору, строк вкладу якого ще не минув, сума вкладу повертається. За неповний строк вкладу проценти виплачуються за зниженою ставкою.

24 березня 2014 року ОСОБА_4 повідомила Банк про своє рішення достроково розірвати договір банківського вкладу «Стандарт 6 міс.» та договір карткового рахунку, обслуговування якого Банк припинив (т.1, а.с.12).

Також, 10.04.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір №SAMDN7776, згідно якого останній було відкрито картковий рахунок №962884 (MASTERCARD GOLD) (т.1, а.с.100).

Станом на 23.06.2014 року залишок грошових коштів на рахунку становить 1860000,00 грн., що підтверджується довідкою №1584984 від 23.06.2014 року (а.с.11).

Після спливу строку дії картки її було вилучено банкоматом. Відповідачем було видано нову картку, проте доступу до грошових коштів надано не було.

Відповідно до листа №20 від 10.04.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» за зверненням ОСОБА_4 повідомило про неможливість повернення суми владу за відсутності законодавчої бази, яка б визначала юридичний статус та основи діяльності банківської системи України в Криму (т.1, а.с.13).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що на підставі письмової вимоги позивача про повернення грошового вкладу та коштів з карткового рахунку Банк був зобов'язаний повернути грошові кошти, а ухилення відповідача від повернення вкладу є незаконним та безпідставним, та Банк не має права встановлювати непередбачені договором чи законом обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Також, місцевий суд вважав, що оскільки Банком було порушено грошове зобовязання, то позовна вимога про стягнення інфляційний втрат та 3% річних підлягає до задоволення.

Такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з положенням ч.ч.1,2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

У відповідності до ч.1 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічну норму містить ст.60 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.212 ЦПК України. суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

З договору банківського вкладу SAMDNWFD000 від 12.12.2013 та договору карткового рахунку SAMDN7776 від 10.04.2013 (картка MASTERCARD GOLD № 962884) вбачається, що вони були укладені ОСОБА_4 саме з ПАТ КБ «ПриватБанк».

Таким чином, враховуючи, що ПАТ КБ «ПриватБанк» розташований і діє на території України у м. Дніпропетровську, суд першої інстанції, встановивши обставини справи, здійснивши аналіз правових норм, що регулюють дані правовідносини, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_4 в частині стягнення суми коштів за договорами.

Доводи апеляційної скарги щодо укладення даних договорів з Севастопольською філією ПАТ КБ «ПриватБанк», не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки, відповідно до наведених вище норм закону, це не звільняє відповідача від виконання своїх зобовязань за договорами.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що на окупованій території АРК орган країни-окупанта АНО «ФЗВ», за рахунок майна відповідача, здійснює виплати вкладникам ПАТ КБ «ПриватБанк» за договорами, укладеними з філією Кримське ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк», також не спростовують висновків суду, оскільки в матеріалах справи не містяться підтвердження звернення позивача до даного органу за отриманням суми коштів.

Проте, з висновками місцевого суду щодо правомірності стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних, не можна погодитися, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобовязання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується і практикою Верховного Суду України (постанова від 06 червня 2012 р. у справі №6-49цс12).

Зобовязальні правовідносини, які належать до грошових, досить різноманітні. Вони можуть бути частиною інших оплатних зобовязань (наприклад, обовязок покупця сплатити гроші за придбаний товар, обовязок наймача оплатити користування майном тощо), а можуть мати самостійний характер (відносини позики, кредиту, банківського вкладу і т.п.).

За змістом ч.2 ст.625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі №6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст.625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобовязання. Як передбачено ч.1 ст.612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За нормою ст.607 ЦК зобовязання припиняється неможливістю його виконання у звязку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає. Згідно зі ст.614 ЦК особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. Особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У відповідності до п.п. 2.1.2.8.5 Умов та Правил надання банківських послуг Банк не несе відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за Договором у випадку, якщо виконання таких зобов'язань стає неможливим, ускладнено або затримується зважаючи на виникнення форс-мажорних обставин, що включає опублікування або зміна у тлумаченні або застосування будь-яких законодавчих чи нормативних актів, постанов, рішень і т.п. державних або місцевих органів України або інших держав, Національним банком України або центральними (національними) банками інших держав (у тому числі обмеження по конвертації і переказу коштів), в результаті яких виконання Банком своїх зобов'язань за Договором стає незаконним або неправомірним, а також саботаж, пожежі, стихійні лиха, війни і т.п.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що при укладенні договору банківського вкладу SAMDNWFD000 від 12.12.2013 та договору карткового рахунку SAMDN7776 від 10.04.2013 (картка MASTERCARD GOLD № 962884) ОСОБА_4 була ознайомлена та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, про що засвідчила власноручним підписом як у вказаній заяві про оформлення депозитного вкладу №SAMDNWFD000 від 12.12.2013р., так і договорі №SAMDN7776 про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної карти від 10.04.2013р. (а.с.7,80), їй відомо було про звільнення банку від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за Договором у звязку з виникненням форс-мажорних обставин а також саботажів, пожеж, стихійних лих, війн і т.п., до яких, беззаперечно, відноситься тимчасова окупація території Автономної Республіки Крим.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року №1207-VII територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя визначена як тимчасово окупована територія України внаслідок збройної агресії Російської Федерації. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

З метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банків України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, беручи до уваги Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», Декларацію Верховної Ради України від 20 березня 2014 року № 1139-VII «Про боротьбу за звільнення України», Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України», враховуючи неможливість здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинних шляхом, або фінансування тероризму», Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі інших банків, Правлінням Національного банку України 06 травня 2014 року № 260 прийнято постанову «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя».

Відповідно до п.5 вказаної постанови банки, у тому числі ПАТ КБ «ПриватБанк», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

Також, оскільки внаслідок виконання постанови Правління Національного банку України «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» від 06 травня 2014 року № 260, Банком своєчасно не було виконано взятих на себе зобовязань за вказаними договорами, то, відповідно до п.п.2.1.2.8.5 Умов та Правил надання банківських послуг, підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних колегія суддів не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги не містять нових засобів доказування та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів прийшла до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають частковому задоволенню, а саме у задоволенні позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних необхідно відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві, - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, позовні вимоги майнового характеру про стягнення коштів задовольняються на 61,13% (2323288,11х100:3800543,42=61,13%).

У разі часткового задоволення позову судові витрати підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених вимог (61,13%), що в даному випадку становить: 4633,04 грн.

З огляду на наведене колегія суддів приходить до висновку, що з ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути 4633,04 грн. судових витрат на користь держави.

Згідно з п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

У відповідності до п.п.3.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,304,307, п.п.3,4 ч.1 ст.309, ст.ст. 316,317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», - задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 квітня 2016 року в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_4 за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором карткового рахунку SAMDN7776 від 10.04.2013 інфляційних втрат у сумі 1371006,00 грн. та 3 % річних у сумі 106249,31 грн. та в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судового збору у сумі 12180,00 грн., - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_4 за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором карткового рахунку SAMDN7776 від 10.04.2013 інфляційних втрат у сумі 1371006,00 (один мільйон триста сімдесят одна тисяча шість гривень 00 коп.) грн. та 3 % річних у сумі 106249,31 (сто шість тисяч двісті сорок девять гривень 31 коп.) грн., відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір у сумі 4633,04 ( чотири тисячі шістсот тридцять три гривні 04 коп.) грн.

В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

ГОЛОВУЮЧИЙ /підпис/ ОСОБА_1

СУДДІ /підпис/ ОСОБА_5

/підпис/ ОСОБА_6

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1