ухвала

іменем україни

06 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Мартинюка В.І., Ситнік О.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа - ОСОБА_5, про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі та стягнення оплати за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що з 29 листопада 2007 року він перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Ощадбанк»).

За весь період своєї трудової діяльності в ПАТ «Ощадбанк» його постійно переводили на інші посади у зв'язку з підвищенням.

Остання посада, яку він займав у ПАТ «Ощадбанк» з 01 березня 2012 року - заступник начальника відділу супроводження виконавчого провадження управління супроводження банкрутства і виконавчого провадження департаменту проблемних активів ПАТ «Ощадбанк».

Постановою правління банку від 31 жовтня 2014 року № 867 створено з 03 листопада 2014 року департамент реструктуризації заборгованості та стягнення ПАТ «Ощадбанк», тобто, новий департамент, який фактично буде дублювати функції департаменту, в якому він працював.

07 листопада 2014 року постановою правління банку ліквідовано з 12 січня 2015 року департамент проблемних активів ПАТ «Ощадбанк» із скороченням штату працівників цього департаменту у зв'язку з його ліквідацією.

10 листопада 2014 року його було повідомлено про заплановане звільнення та запропоновано перелік вакантних посад для переведення, серед яких не було жодної посади в новоствореному департаменті.

Наказом від 08 січня 2015 року № 8-к його звільнено із займаної посади з 12 січня 2015 року у зв'язку зі скороченням штату працівників, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Всупереч чинному трудовому законодавству (ст. 47 КЗпПУкраїни) трудову книжку йому було видано лише наступного дня після звільнення, а саме, 13 січня 2015 року.

Вважає, що він має переважне право на залишення на роботі, оскільки він сумлінно пропрацював з 2007 року, постійно отримував підвищення, жодні дисциплінарні стягнення щодо нього не застосовувалися.

Окрім того, його керівництву було відомо, що він поєднує роботу із навчанням у вищому навчальному закладі (заочна форма навчання) без відриву від роботи.

У відповідача фактично не відбулися зміни в організації виробництва і праці, а переведення більшої частини працівників департаменту проблемних активів на посади в новоствореному департаменті підвереджує реорганізацію одного департаменту в інший, а не його ліквідацію.

З урахуванням заяв про збільшення розміру позовних вимог просив суд:

- визнати його звільнення з 12 січня 2015 року з посади заступника начальника відділу супроводження виконавчого провадження управління супроводження банкрутства і виконавчого провадження департаменту проблемних активів ПАТ «Ощадбанк», згідно з наказом від 08 січня 2015 року № 8-к незаконним;

- поновити його з 13 січня 2015 року на посаді заступника начальника відділу супроводження виконавчого провадження управління супроводження банкрутства і виконавчого провадження департаменту проблемних активів ПАТ «Ощадбанк» або на рівнозначній посаді зі збереженням відповідного окладу, та допустити рішення в цій частині до негайного виконання;

- стягнути з ПАТ «Ощадбанк» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 січня 2015 року по день прийняття рішення, що станом на 04 листопада 2015 року складає 160 923,37 грн;

- допустити до негайного виконання середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 16 397 грн 09 коп.;

- стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2016 року, позов ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа: ОСОБА_5, про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі та стягнення оплати за час вимушеного прогулу залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення та справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що в ПAT «Ощадбанк» мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штату працівників, та 10 листопада 2014 року ОСОБА_4 був повідомлений про наступне вивільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України в зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці. Позивачу був наданий перелік із 26 вакантних посад, з яким він ознайомився 10 листопада 2014 року.

Доводи касаційної скарги про те, що в ПАТ «Ощадбанк» були наявні вакантні посади у новому департаменті є необґрунтованими. Довідкою від 08 квітня 2015 року № 19/4-04/277-4262 підтверджено, що станом на 10 листопада 2014 року у відповідача були відсутні вакансії у департаменті реструктуризації та стягнення заборгованості.

Доводи скарги про порушення його переважного права на залишення на роботі не знайшли свого підтвердження, оскільки зміни в штатному розписі ПАТ «Ощадбанк» не були направленні на скорочення саме посади позивача, а носили загальний характер, оскільки скорочено було департамент проблемних активів вцілому, що вбачається з постанови Правління ПAT «Ощадбанк» «Про зміни в організації виробництва і праці в центральному апараті AT «Ощадбанк» від 07 листопада 2014 року № 880, наказу ПАТ «Державний ощадний банк України» від 08 січня 2015 року № 8-к, довідок від 08 квітня 2015 року № № 19/4-04/276-4261, 19/4-04/275-4260.

Позивачу були запропоновані всі 26 вакантних посад, які були вільними, проте він не погодився зайняти запропоновані йому посади, а стверджуючи про те, що позивачу не запропоновані інші вакантні, не зазначивши які саме посади позивач вважав вакантними і які йому не запропоновані та чим це підтверджується.

Про 26 вакантних посад свідчать досліджені судом першої інстанції штатні розписи, які спростовують доводи скарги про наявність інших вакантних посад.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко В.І. Мартинюк О.М. Ситнік