Справа № 761/1155/15-ц
Провадження № 4-с/761/240/2016
У Х В А Л А

Іменем України

10 червня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Маліновської В.М.,

при секретарі Кріт І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу Всеукраїнської громадської організації «Асоціація платників податків України», заінтересована особа: Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві, ОСОБА_1 (стягувач), на дії державного виконавця ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві Мілоцького Олега Леонідовича та скасування постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016р. Всеукраїнська громадська організація «Асоціація платників податків України» (далі - ВГО «АППУ», боржник) звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва зі скаргою на дії державного виконавця ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Мілоцького Олега Леонідовича, в якій просила: 1) визнати дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Мілоцького О.Л. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 23.05.2016р. по ВП № 49790068 протиправними; 2) визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Мілоцького О.Л. про стягнення виконавчого збору від 23.05.2016р. по ВП № 49890068.

Скаргу мотивовано тим, що в провадженні державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Мілоцького О.Л. знаходяться матеріали виконавчого провадження ВП № 49790068, стягувачем в якому виступає ОСОБА_1, боржником ВГО «АППУ» про стягнення боргу у сумі 1 353 654,00 грн., з яких: 1 350 000,00 грн. сума заборгованості за договором та 3 654,00 грн. судового збору. 20.01.2016р. державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ВГО АППУ на користь ОСОБА_1 боргу у сумі 1 350 654,00 грн. 15.03.2016р. державним виконавцем в рамках виконавчого провадження ВП № 49790068 була винесена постанова про стягнення виконавчого збору та постанови про арешт коштів, які містяться на банківських рахунках ВГО «АППУ». Вказані постанови не були направлені боржнику, тож дії державного виконавця порушили права скаржника, в зв'язку з чим останній звернувся до суду. 16.05.2016р. Шевченківським районним судом м. Києва було винесено ухвалу по справі №761/13865/16-ц, якою визнано протиправні дії державного виконавця по винесенню постанови про стягнення виконавчого збору від 15.03.2016р. та постанов про арешт коштів від 15.03.2016р. з одночасним скасуванням вказаних постанов. На виконання рішення суду ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві скасувало відповідні постанови шляхом винесення постанов про скасування процесуального документу від 23.05.2016р. Водночас, постановою від 23.05.2016р. державний виконавець виніс постанову про стягнення виконавчого збору з ВГО «АППУ». Разом з тим, як зазначив скаржник, очевидним є те, що для добровільного виконання рішення суду йому необхідно отримати рішення суду, через державного виконавця добитися його реального виконання банківською установою, після чого, отримавши доступ до власного розрахункового рахунку, використовуючи кошти, що знаходились на ньому добровільно виконати рішення суду. ВГО «АППУ» мала на меті виконувати рішення суду в добровільному порядку, однак передчасні та протиправні дії виконавця заблокували цей процес, в зв'язку з чим такі дії державного виконавця слід визнати протиправними з одночасним скасуванням протиправної постанови про стягнення виконавчого збору від 23.05.2016р.

Представник скаржника в судове засідання не з'явився, подав суду клопотання про розгляд скарги за його відсутності (а.с.32).

Представник Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень чи пояснень по суті скарги суду не надав.

Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку про можливість розгляду скарги за відсутності осіб, які не з'явились.

Вивчивши матеріали справи, які містять, суд вирішив, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини

Так, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.05.2016р. у справі № 761/13865/16-ц за скаргою ВГО «АППУ» на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Мілоцького О.Л. встановлено, що 20.01.2016р. державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Мілоцьким О.Л. на підставі виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 18.12.2015р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ВГО «АППУ» на користь ОСОБА_1 суми боргу у розмірі 1 350 000,00 грн. та судового збору у розмірі 3 654,00 грн.

В постанові державного виконавця боржнику надано час на самостійне виконання судового рішення протягом семи днів з моменту відкриття виконавчого провадження, відповідно до вимог ч.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження», та попереджено про початок проведення виконавчих дій по примусовому виконанню рішення суду.

У подальшому державним виконавцем 15.03.2016р. та 06.04.2016р. винесено постанови про арешт коштів боржника з урахуванням положень ст. 59 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст.11, 52 Закону України «Про виконавче провадження». Також, 16.03.2016р. державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в порядку положень ст.28 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.05.2016р. у справі № 761/13865/16-ц дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Мілоцького О.Л. щодо винесення постанов про арешт коштів боржника від 15.03.2016р., від 06.04.2016р. та постанови про стягнення виконавчого збору від 15.03.2016р. у виконавчому провадженні ВП № 49790068, - визнано неправомірними та скасовано відповідні постанови державного виконавця (а.с.6-10).

На виконання ухвали суду від 16.05.2016р., начальником відділу ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ головного територіального управління юстиції у м. Києві Хорішком О.О. 23.05.2016р. винесено постанови про скасування документів «Постанова про арешт коштів боржника» від 15.03.2016р., «Постанова про стягнення виконавчого збору» від 15.03.2016р., «Постанова про арешт коштів боржника» від 06.04.2016р., що видані Мілоцьким О.Л. при примусовому виконанні виконавчого листа № 761/1155/15-ц, виданого 18.12.2015р. Шевченківським районним судом м. Києва (а.с.12,14,16).

Судом встановлено, що після зняття арешту з рахунків боржника, ВГО «АППУ» 26.05.2016р. частково сплатила заборгованість на користь ОСОБА_1 в сумі 177 040,11 грн., що підтверджується випискою по рахунку 26.05.2016р. (а.с.19).

Разом з тим, 23.05.2016р. постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Мілоцьким О.Л., в зв'язку з невиконанням боржником рішення суду в строк для самостійного виконання рішення 27.01.2016р., стягнуто з ВГО «АППУ» виконавчий збір у розмірі 135 365,40 грн. (а.с.18).

Статтею 124 Конституції України передбачено, що судове рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Стаття 14 ЦПК України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закону) примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Положеннями ч 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Так, державний виконавець: - здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; - надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; - розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; - заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; - роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Приписами ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

З ухвали Шевченківського районного суду м.Києва від 16.05.2016р. у справі №761/13865/16-ц вбачається, що державний виконавець пояснив, що дотримався вимог чинного законодавства, направив копію постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику.

Разом з тим, станом на час розгляду скарги, доказів, які б свідчили про те, що боржник - ВГО «АППУ» був обізнаний щодо відкриття виконавчого провадження (ВП № 49790068), зокрема отримав постанову про відкриття виконавчого провадження від 20.01.2016р., в матеріалах справи відсутні.

Державний виконавець в судове засідання не з'явився, заперечень чи пояснень по суті скарги не надав, доказів на підтвердження того, що боржник був обізнаний щодо відкриття виконавчого провадження 20.01.2016р. та отримав відповідну постанову про відкриття виконавчого провадження, а також на підтвердження правомірності своїх дій при винесені постанови про стягнення виконавчого збору від 23.05.2016р., суду не надав.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Верховний Суд України у правовій позиції від 06.07.2015р. у справі № 6-785цс15 зазначив, що сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником у встановлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що державний виконавець не переконався у тому чи отримав боржник документи, що свідчать про відкриття виконавчого провадження, не надав боржнику можливості для добровільного виконання рішення суду, оскільки в день винесення постанови про стягнення виконавчого збору - 23.05.2016р. було винесено постанови про скасування постанов державного виконавця від 15.03.2016р. та 06.04.2016р. про арешт коштів ВГО «АППУ», відтак боржник тільки з дня отримання постанов про скасування процесуальних документів мав можливість здійснити добровільне виконання рішення суду, оскільки було скасовано арешт з його рахунків. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що боржник мав на меті виконати рішення суду в добровільному порядку, що підтверджується зокрема перерахуванням частини заборгованості на користь стягувача 26.05.2016р. у сумі 177 040,11 грн., відтак винесення державним виконавцем постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 23.05.2016р. є передчасною та такою, що суперечить положенням Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом ч.3 ст. 10, ч.1 ст.11 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторін у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, слід зазначити, що відповідно до статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Крім того, виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, у цьому разі порушених прав стягувача, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Отже, завданням Державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Згідно з ч.1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Частиною 4 цієї статті Закону рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму від 07.02.2014р. № 6 за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи, а якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Мілоцького О.Л. з примусового виконання виконавчого листа № 761/1155/15-ц, виданого 18.12.2015р. Шевченківським районним судом м. Києва, а саме винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 23.05.2016р, - є неправомірними. Жодних доказів, які б спростовували висновки суду матеріали справи не містять, відтак суд вважає за можливе захистити порушені права боржника шляхом визнання дій та постанови державного виконавця неправом та скасування оскаржуваної постанови.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 1, 2, 5, 6, 11, 17, 25, 28, 31, 82 Закону України «Про виконавче провадження» з урахуванням п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», та керуючись ст.ст. 57-60, 64, 209, 210, 212, 213, 293, 294, 296, 383-388 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Скаргу Всеукраїнської громадської організації «Асоціація платників податків України», заінтересована особа: Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_1 (стягувач), на дії державного виконавця ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Мілоцького Олега Леонідовича та скасування постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, - задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві Мілоцького Олега Леонідовича по винесенню в рамках виконавчого провадження № 49790068 постанови про стягнення виконавчого збору від 23.05.2016р.

Скасувати постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Мілоцького Олега Леонідовича про стягнення виконавчого збору від 23.05.2016р., винесену в рамках виконавчого провадження № 49790068.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: