Cправа № 127/8406/16-ц
Провадження № 2/127/3483/16
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

24 травня 2016 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Прокопчук А.В.,

при секретарі Гаврилюк А.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 12.09.2013 року між сторонами по справі було укладено договір позики грошових коштів у сумі 6 000 дол. США. На виконання даного договору позивачем була надана у розпорядження відповідача зазначена грошова сума, на підтвердження чого відповідачем була власноручно складена, підписана і надана позивачу розписка від 12.09.2013 року, в якій відповідач визнає факт позики 6 000 дол. США та бере на себе зобовязання повернути позивачу дану грошову суму до 12.11.2013 року.

Однак, після 12.11.2013 року відповідач не повернув позивачу суму боргу 6 000 дол. США, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 12.09.2013 року у розмірі 6 439 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 164 096,63 грн., з них: 6 000 дол. США, що еквівалентно 152 908,80 грн. заборгованість з повернення грошових коштів; 439 дол. США, що еквівалентно 11 187,83 грн. заборгованість зі сплати трьох процентів річних від простроченої суми в порядку ст.625 ЦК України станом на 19.04.2016 року.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечував проти винесення заочного рішення суду.

Відповідач ОСОБА_3 до судового засідання не з`явився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що представник позивача не заперечує, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача в судовому засіданні, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 12.09.2013 року між сторонами по справі було укладено договір позики грошових коштів у сумі 6 000 дол. США. На виконання даного договору позивачем була надана у розпорядження відповідача зазначена грошова сума, на підтвердження чого відповідачем була власноручно складена, підписана і надана позивачу розписка від 12.09.2013 року, в якій відповідач визнає факт позики 6 000 дол. США та бере на себе зобовязання повернути позивачу дану грошову суму до 12.11.2013 року (а.с.5).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України).

В свою чергу Верховним Судом України у своїй постанові від 18.09.2013 року у цивільній справі №6-63цс13 висловлена правова позиція, відповідно до змісту якої письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмету предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

У відповідності до приписів ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Положеннями ч.2 ст.214 ЦПК України передбачено, що при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобовязаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Таким чином, вищевикладені обставини свідчать про укладення договору позики між сторонами та передачу суми позики у розмірі 6 000 дол. США.

У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов'язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ч.1 ст.625 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд звертає увагу, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу і три проценти річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, та нараховуються незалежно від вини боржника й незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання в силу прямої дії ч.2 ст.625 ЦК України.

А тому, враховуючи, що станом на 12.11.2013 року відповідач не повернув позивачу суму боргу 6 000 дол. США, можна стверджувати, що з 12.11.2013 року по 19.04.2016 року боржник продовжує користуватись належними позивачу грошовими коштами, а відтак має сплати відповідні відсотки за користування останніми відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України.

З огляду на вищевикладене, суд погоджується з методикою розрахунку 3% річних за договором позики, та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 6 439 дол. США, з них:

6 000 дол. США заборгованість з повернення грошових коштів;

439 дол. США заборгованість зі сплати трьох процентів річних від простроченої суми в порядку ст.625 ЦК України станом на 19.04.2016 року.

Відповідно до розяснень, викладених у п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» згідно ч.1 ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

А тому, з огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором позики в гривнях, еквівалентну 6 439 дол. США за курсом, встановленим НБУ станом на 19.04.2016 року 164 096,63 грн. (2548,4764 грн. за 100 дол. США).

Окрім того, судовий збір, понесений позивачем у розмірі 1 916,57 грн., з них: 1 640,98 грн. за подання позову до суду, згідно квитанції №104 від 19.04.2016 року (а.с.1), та 275,61 грн. за подання заяви про забезпечення позову, згідно квитанції №61 від 06.05.2016 року (а.с.14), також підлягає стягненню з відповідача, так як у відповідності ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.525, 526, 530, 599, 610, 612, 625, 629, 1046-1050 ЦК України, ст.ст.10, 60, 88, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2 борг за договором позики в розмірі 164 096 (сто шістдесят чотири тисячі дев'яносто шість) грн. 63 коп., а саме: 152 908 (сто п'ятдесят дві тисячі дев'ятсот вісім) грн. 80 коп. заборгованість з повернення грошових коштів згідно договору позики; 11 187 (одинадцять тисяч сто вісімдесят сім) грн. 83 коп. заборгованість зі сплати трьох процентів річних від простроченої суми.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2 витрати на судовий збір в розмірі 1 916 (тисяча дев'ятсот шістнадцять) грн. 57 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Позивачем рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: