Справа № 462/8401/15 Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/783/1763/16 Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі: Головуючого судді - Берези В.І., суддів - Бойко С.М., Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря судового засідання - Брикайло М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 14 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваною ухвалою заяву про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на належну ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалу суду оскаржив представник відповідача - ОСОБА_3, просить ухвалу скасувати та постановити нову про відмову у забезпеченні позову.

В апеляційній скарзі вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною і необґрунтованою, прийнята з неправильним застосуванням норм процесуального права. Суд вказав на існуючий розмір боргу, чого у даній справі немає, позовні вимоги ОСОБА_4 полягають у визнанні недійсним правочину від 07.02.2011р., який укладався його покійною тіткоюта скасуванні державної реєстрації права власності на квартиру відповідача. При цьому, позивач не просив суд застосувати наслідки недійсності правочину, чи визнати за ним право власності на спірну квартиру, даний судовий спір є немайновим. Не надано доказів про підтвердження неможливості чи загрози виконання рішення суду в майбутньому.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача-апелянта ОСОБА_3, у відсутності сторони позивача, які належним чином повідомлені про розгляд справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відпові дачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про звільнення майна з-під арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Частиною 3 ст. 151 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У п. 4 Постанови пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відповідно до ч.6 ст.153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з наявних спірних правовідносин, предметом яких є оспорюваний договір дарування квартири.

Як видно з матеріалів справи, позивач є спадкоємцем майна, належного померлій ОСОБА_5 згідно заповіту, а саме квартири по АДРЕСА_1. Оспорюваний договір дарування стосується майна, зазначеного у заповіті, а саме квартири по АДРЕСА_1, відтак, вирішення даної справи впливає на існування спадкових прав позивача щодо квартири, договір дарування якої оспорюється, та у випадку відчуження такої відповідачем - власником цієї квартири , спадкові права позивача порушуються.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали про забезпечення позову.

Разом з тим, суд першої інстанції помилково зазначив в оскаржуваній ухвалі щодо значного розміру боргу. Оскільки спору про боргові зобов`язання між сторонами у даній справі немає, наявність такого твердження є очевидною опискою, яка не впливає на прийняте рішення, та може бути усунутою в спосіб, визначений ст. 219 ЦПК України.

Керуючись п.1 ч.1 ст.312, ст.ст. 313,315,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, відхилити.

Ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає як така що не перешкоджає розгляду справи.

Головуючий: Береза В.І.

Судді: Бойко С.М.

Штефаніца Ю.Г.