АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2342/16 Справа № 208/9461/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Нельга Д.В. Доповідач - Прозорова М.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року

22 березня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Максюти Ж.І., Макарова М.О.,

при секретарі: Самокиша О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна"

на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 червня 2015 року по цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

ТОВ "ОТП Факторинг Україна" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02.06.2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_3 (а.с.82-84).

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02.06.2015 року частково задоволено позовні вимоги ТОВ "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" заборгованість за кредитним договором №СL-303/073/2006 від 04.08.2006 року станом на 18.08.2014 року в розмірі 95 492 грн. 52 коп.

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" заборгованість за кредитним договором №001/9778/06 від 16.10.2006 року станом на 18.08.2014 року в розмірі 11 553 грн. 53 коп.

Також суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 070 грн. 46 коп.

У задоволенні позову ТОВ "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - суд відмовив (а.с.73-75).

Як на підстави апеляційної скарги, ТОВ "ОТП Факторинг Україна" посилається на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, а також неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи (а.с.82-84).

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_3, суд першої інстанції правильно виходив з положень ст. 559 ЦК та відповідних роз'яснень судової практики щодо строків дії договору поруки.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 року, Договору факторингу №01/06/11 від 25.06.2011 року, витягу зі Статуту ПАТ "ОТП Банк", позивач є правонаступником АКБ "Райффайзенбанк Україна".

Згідно умов кредитного договору №СL-303/073/2006 від 04.08.2006 року між АКБ "Райффайзенбанк Україна" та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір №СL-303/073/2006, за умовами якого АКБ "Райффайзенбанк Україна" на умовах забезпеченості, повернення, строковості надав відповідачу ОСОБА_2 у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 16 804,38 доларів США, а відповідач ОСОБА_2 зобов'язався повернути вказані кошти 04.08.2012 року згідно умов договору, а також сплачувати відсотки за користування кредитом, виходячи з відсоткової ставки у розмірі 12.50% на рік.

Для забезпечення своєчасного повернення кредиту та виплати відсотків за користування кредитом відповідачем ОСОБА_2, 04.08.2006 року між АКБ "Райффайзенбанк Україна" та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір поруки №SR-303/073/2006, за умовами якого відповідач ОСОБА_3 поручилась за належне виконання відповідачем ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором №СL-303/073/2006.

Зобов'язавшись щомісяця повертати суму отриманого кредиту, відповідач ОСОБА_2 взяте на себе зобов'язання за умовами кредитного договору №СL-303/073/2006 не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 18.08.2014 року складає 95 492 грн. 52 коп.

Згідно п.1.1. вищезазначеного договору поруки №SR-303/073/2006, поручитель солідарно відповідає перед Кредитором за не виконання зобов'язань, які виникають з умов вищевказаного кредитного договору №СL-303/073/2006 від 04.08.2006 року.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як вбачається з матеріалів справи, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором (а.с.10).

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 року №6-53цс14, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно п.2 кредитного договору №СL-303/073/2006 від 04.08.2006 року, строк виконання основного зобов'язання визначений - до 04.08.2012 року.

З наведеного вбачається, що право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту виникло у позивача 04.08.2012 року, але з позовом про стягнення заборгованості за кредитними зобов'язаннями ПАТ "ОТП Банк" звернулось у листопаді 2014 року (а.с.2).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, та що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимогу до поручителів про виконання зобов'язання, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що на поручителя не може бути покладена відповідальність за кредитним договором.

Доводи ТОВ "ОТП Факторинг Україна" в апеляційній скарзі про те, що поручитель повинен солідарно відповідати перед банком за виконанням позичальником всіх його обов'язків у повному обсязі, є необґрунтованими та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки такі твердження суперечать вимогам закону.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями самих сторін.

Наведені в апеляційних скаргах інші доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційних скарг є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,315,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" - відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: