Справа № 313/1799/15-ц
Провадження № 2/313/66/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2016 р. смт. Веселе

Веселівський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді - Нагорного А.О., при секретарі судового засідання Кравцовій О.В., за участю представника ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Веселівської селищної ради, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

ВCТАНОВИВ:

Представник за довіреністю ОСОБА_1, звернувся в суд про визначення ОСОБА_2, додаткового строку, достатнього для подання нею заяви про прийняття спадщини після померлої 26.02.2015 р. в смт.Веселе Веселівського району Запорізької області ОСОБА_3 - в три місяці з дня набрання судовим рішенням законної сили.

14.01.2016 р. державний нотаріус Мелітопольської державної нотаріальної контори Запорізької області, який діє в порядку заміщення державного нотаріуса Веселівської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, відмовив ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в оформленні спадщини після померлої 26.02.2015 р. їх бабусі - гр.ОСОБА_3, з підстав пропущеного ними шести місячного строку, визначеного ч.1 ст.1270 ЦК України (а.с.60).

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р. особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини 3 ст.1272 ЦК України.

Провадження у справі було відкрито ухвалою суду 28.12.2015 р.

Під час судового розгляду справи, суд, додаткового перевірив повноваження представника позивача на участь у справі, і встановив, що позовна заява подана з порушенням вимог ст.119 ЦПК України.

Так, відповідно до ч.8 ст.119 ЦПК України якщо позовна заява подається представником позивача, до позовної заяви додається довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.42 ЦПК України повноваження представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мають бути посвідчені, зокрема, довіреністю фізичної особи. Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально.

Відповідно до ч.5 ст.42 ЦПК України оригінали документів, зазначених у цій статті, або копії з них, посвідчені суддею, приєднуються до справи.

Позивачка ОСОБА_6 норму даного закону не виконала. Документ, який би підтверджував повноваження представника ОСОБА_1 на участь у справі і оформлений у відповідності до вимог ст.42 ЦПК України, суду не надала.

Присутній у судовому засіданні ОСОБА_1 надав суду ксерокопію довіреності від 13.11.2015 р. виданої ОСОБА_6 та нотаріально завіреної на території Росії (м.Москва), реєстраційний номер в Реєстрі 4-430, на вчинення певних дій від імені довірителя, у тому числі і на території України, строком на три роки. Представник вважає, що зазначена довіреність посвідчує його право на участь у справі, так як з Росією і Україною підписаний договір про надання правової допомоги.

Проте, дану довіреність, суд не може визнати офіційним документом на території України, який надає ОСОБА_1 повноваження приймати участь у справі з тих підстав, що довіреності або інші документи, які підтверджують повноваження представника і були посвідчені в інших державах, повинні бути легалізовані в установленому законодавством порядку, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

У разі уповноваження позивачем свого представника на території України, належним доказом наявності у особи, яка підписала позов, відповідних повноважень є довіреність, посвідчена нотаріусом або посадовою особою, якій відповідно до закону надано право посвідчувати довіреності. У разі ж складання довіреності на території іншої держави остання має бути легалізована в установленому законодавством порядку, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Порядок консульської легалізації встановлюється Міністерством закордонних справ України (стаття 54 Консульського статуту України, затвердженого Указом Президента України за № 127/94 від 02.04.1994 р.) та Інструкцією про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженої наказом Міністерства закордонних справ України за № 113 від 04.06.2002 р., зареєстрованим у Міністерстві юстиції України за № 535/6823 від 26.06.2002 р.

Гаазька конвенція від 05.10.1961 р., скасовує вимоги обовязкової легалізації офіційних документів за кордоном і проголошує введення апостиля, який застосовується в країнах, що є учасницями Конвенції.

Відповідно до статті 3 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, 1961 року, єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису або якості, в якій виступала особа, що підписала документ, автентичності відбитку печатки або штампа, яким скріплено документ, є проставлення апостилю компетентними органами держави, в якій документ був складений.

Росія є учасницею Гаазької конвенції з 31.05.1992 р., як правонаступник СРСР, а Україна з 22.12.2003 р.

Апостиль необхідний у двох випадках: якщо іноземні документи необхідно надати в Україні або українські документи потрібно представити за кордон.

При проставленні апостиля на документ міститься штамп з написом: «APOSTILLE (Convention de la Haye du 5 octobre 1961)», яка є обовязковим атрибутом цієї процедури.

Згідно з положеннями Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний у будь-якій іншій державі-учасниці Конвенції.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що повноваження у ОСОБА_1 на його участь у справі належним чином не оформлені.

У пункті 7 розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 р. зазначено, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК України. У звязку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Якщо заява не відповідає вимогам статтей 119, 120 ЦПК України або не сплачено судовий збір, суддя відповідно до вимог статті 121 ЦПК України постановляє ухвалу, в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху, і надає строк для усунення недоліків. Якщо порушення правил статтей 119, 120 ЦПК України виявлені при розгляді справи, вони усуваються в ході судового розгляду або настають наслідки, передбачені пунктом 8 частини першої статті 207 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись п.7 розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 р., п.8 ч.1 ст.207, ст.ст.208-210ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Веселівської селищної ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - залишити без руху.

Розяснити ОСОБА_2 та особі, яка подала заяву, що відповідно до вимог ч.1 ст.121 ЦПК України cтрок для усунення недоліків не може перевищувати пяти днів з дня отримання ухвали. У випадку невиконання вимог цієї ухвали у зазначений строк, позовна заява буде залишена без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_7