Справа № ПО-30/12 Головуючий у І інстанції Усатов Д.Д.
Провадження № 22-ц/780/5550/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 16.11.2016
УХВАЛА

Іменем України

16 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Сушко Л.П., Яворського М.А.,

за участю секретаря : Волинець Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 березня 2012 року у справі за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції про примусове проникнення до житла боржника - ОСОБА_2 з метою огляду та опису майна, яке підлягає опису та реалізації,

у с т а н о в и л а:

У березні 2012 року державний виконавець ВДВС Києво-Святошинського РУЮ звернувся до суду з поданням, в якому просив надати дозвіл на примусове проникнення до житлового будинку № 20 по вул. Травнева в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району, в якому мешкає боржник, з метою огляду та опису майна, яке підлягає опису та реалізації в межах виконавчого провадження № 22843174, відкритого на підставі виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду від 3 листопада 2010 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу в загальному розмірі 275 489,00 грн.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 березня 2012 року подання задоволено.

Дозволено примусове проникнення державному виконавцю ВДВС Києво-Святошинського РУЮ до житлового будинку № 20 по вул. Травнева в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району, в якому проживає ОСОБА_2, з метою огляду та опису майна, яке підлягає опису та реалізації.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про задоволення подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що боржник в добровільному порядку рішення суду не виконує, на законні вимоги державного виконавця належним чином не реагує, у звязку з чим необхідно примусово проникнути до житла боржника.

Проте колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком.

Судом встановлено, що 3 листопада 2010 року Києво-Святошинським районним судом видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу в загальному розмірі 275 489,00 грн.

Вказаний виконавчий лист було предявлено до виконання до ВДВС Києво-Святошинського РУЮ й постановою державного виконавця від 23 листопада 2010 року відкрито провадження № 22843174.

Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданої КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області» від 26 січня 2012 року, ОСОБА_2 на праві власності належить житловий будинок № 20 по вул. Травнева в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району.

6 лютого та 13 березня 2012 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою місцезнаходження вказаного нерухомого майна, проте його та представника стягувача не було допущено для здійснення перевірки майнового стану боржника у звязку відсутністю боржника.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Питання про примусове проникнення до житла повинно вирішуватися не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено у Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Одним із заходів примусового виконання рішення є звернення стягнення на майно боржника, за яким на державного виконавця покладено обовязок по проведенню виконавчих дій щодо виявлення майна, його арешту (опису), вилучення та примусової реалізації.

На вказані питання суд уваги не звернув, не встановив фактичні обставини, що унеможливлює вирішення справи по суті на стадії апеляційного перегляду.

Судом першої інстанції не було досліджено матеріали виконавчого провадження, не зясовано чи отримувала ОСОБА_2 копію постанови про відкриття виконавчого провадження та чи мала вона можливість із урахуванням часу отримання такої постанови виконати в добровільному порядку рішення суду; чи ухилялася ОСОБА_2 від вчинення виконавчих дій та чи є належні підстави для такого припущення, а як наслідок для проникнення до житла, і в залежності від встановленого не постановив законну і обґрунтовану ухвалу.

Крім того із тлумачення ч. 2 ст. 376 ЦПК України випливає висновок про те, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника вирішується у судовому засіданні за участю державного виконавця. Разом із тим подання державного виконавця розглянуто без участі державного виконавця, в матеріалах справи також відсутні відомості щодо повідомлення державного виконавця про час і місце розгляду подання.

З наведеного вище вбачається, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України, визнати її законною і обґрунтованою не можна, тому вона підлягає скасуванню з підстав передбачених ч. 3 ст. 312 ЦПК України, з передачею питання про примусове проникнення до житла боржника на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 березня 2012 року скасувати, питання про примусове проникнення до житла боржника передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 324 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Л.П. Сушко

ОСОБА_4