Ухвала

іменем україни

07 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

Писаної Т.О., ПоповичО.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду Донецької області від 19 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 28 грудня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 8 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 30 квітня 2015 року у відповідача перед банком утворилась заборгованість у розмірі 36 579 грн 98 коп., яка складається з: 13 691 грн 76 коп. заборгованості за кредитом; 18 224 грн 77 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом; 2 445 грн 36 коп. заборгованості за пенею та комісією; 500 грн штрафу (фіксована частина), 1 718 грн 09 коп. штрафу (процентна складова), яку банк просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 19 квітня 2016 року рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 28 грудня 2010 року у розмірі 31 916 грн 53 коп., яка утворилась станом на 12 травня 2012 року і складається із заборгованості за кредитом - 13 691 грн 76 коп.; заборгованості по процентах за користування кредитом - 18 224 грн 77 коп.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Судові рішення в частині вирішення вимог про стягнення пені, комісії та штрафів не оскаржуються, тому в касаційному порядку не переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що 28 грудня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 8 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Строк дії картки «Універсальна», яка видана на ім'я ОСОБА_3, закінчився 31 серпня 2014 року.

Встановлено, що останній платіж за умовами договору відповідач здійснив 12 травня 2012 року, після чого грошові зобов'язання за договором ним не виконувались, унаслідок чого станом на 30 квітня 2015 року утворилась заборгованість.

Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, представник ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3, посилався на те, що апеляційним судом не взято до уваги те, що ОСОБА_3, на підставі довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України надано статус учасника бойових дій.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Згідно ч. 4 ст. 14 ЦК України, звільнення особи від цивільного обов'язку або його виконання може мати місце тільки у випадках, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

У ст. 607 ЦК України зазначається, що зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна зі сторін не відповідає.

Такою обставиною, що звільняє від виконання кредитного зобов'язання, представник ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3, вказує перебування ОСОБА_3 у зоні проведення антитерористичної операції на Сході України, де він виконує військовий обов'язок.

Разом з тим, у зв'язку з наведеними обставинами законодавець звільнив військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістів та військовозобов'язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду від нарахувань штрафних санкцій, пені за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також процентів за користування кредитом (п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»). Повністю від кредитних зобов'язань на підставі п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»вказаних осіб не звільнено.

Проте, апеляційний суд, встановивши, що останній платіж ОСОБА_3 було здійснено 12 травня 2012 року, не встановив у який період відповідач перебував у зоні проведення антитерористичної операції на Сході України, де він виконував військовий обов'язок, доводів відповідача не перевірив, а тому дійшов передчасного висновку про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом.

В частині стягнення кредитної заборгованості по тілу кредиту рішення суду апеляційної інстанції підлягає залишенню без змін, оскільки ухвалено з додержанням вимог закону.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції не встановлені фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, при ухваленні рішення були порушені норми матеріального та процесуального права, таке рішення в частині не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 19 квітня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» процентів за користування кредитом скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В частині стягнення заборгованості за тілом кредиту з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» рішення апеляційного суду Донецької області від 19 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

Т.О. Писана

О.В.Попович