Справа № 211/6935/14-ц
Провадження № 2/211/267/16
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

14 червня 2016 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Бардін О. С.

при секретарі Мариненко Е.П., Шириновій А.М.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАГІСТРАЛЬ КР» про поновлення строків звернення до суду, визнання наказу про звільнення недійсним, зобовязання внести зміни до трудової книжки, стягнення середньої заробітної плати за весь час затримки розрахунків при звільненні та за час вимушеного прогулу у звязку з затримкою видачі трудової книжки, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

позивач звернулась до суду 04 листопада 2014 року з позовом вказавши, що вона з 01.11.2007 року працювала в Товаристві з обмеженою відповідальністю «МАГІСТРАЛЬ КР» на посаді комерційного директора.

Одного дня прийшовши на роботу вона дізналася, що товариство переїхало та знаходиться за іншою адресою, де саме невідомо. 15.10.2012 року, зустрівшись з директором, вона написала заяву про звільнення за згодою сторін.

Згідно наказу № 42 від 15.10.2012 року її було звільнено з посади комерційного директора за згодою сторін на підставі пункту 1 ст. 36 КЗпП України. Бухгалтерія повинна була провести остаточний розрахунок та виплатити їй компенсацію за невикористану відпустку за період з 01.11.2009 року.

Копію наказу про звільнення № 42 від 15.10.2012 року вона отримала лише після її звернення на «Гарячу лінію Уряду» 19.09.2013 року і також їй було зроблено запис в трудову книжку та частково розраховано і виплачено кошти за невикористану відпустку, але тільки за 12 днів жовтня 2012 року,.

24.04.2013р. вона звернулася до Довгинцівського РВ міліції з заявою про порушення її прав зі сторони відповідача, було відкрито кримінальне провадження, яке неодноразово закривалося, відновлювалося.

Також вона звернулася з заявою про відкриття кримінального провадження за ст. 367 КК України проти головного бухгалтера відповідача.

Позивач вважає, що пропустила тримісячний строк звернення до суду з поважних причин, так як є юридично необізнаною людиною, перебувала у відчаї від того, що опинилась без роботи лише тільки після звернення за допомогою до адвоката вона дізналась що її права були порушені і тому вона просить поновити строк звернення до суду.

Щодо директора підприємства направлялися матеріали в суд про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення законодавства про працю, провадження у справі закрито.

Відповідач не надав їй своєчасно при звільненні копію наказу про звільнення, не видав трудову книжку, не провів повних розрахунок, тому вона просить визнати наказ № 42 від 15.10.2012 року про її звільнення з посади комерційного директора недійсним, зобовязати відповідача зазначити в трудовій книжці день її звільнення днем видачі трудової книжки 19.09.2013 року, стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунків при звільненні з 15.10.2012 року по 19.09.2013 року в сумі 54621 гривню, середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки в сумі 54242,58 гривні.

Позивач вважає, що їй було завдано моральної шкоди, так як їй були завдані моральні страждання, вона хвилювалася, була змушена принижуватися перед керівництвом підприємства, просити поновити її на роботі, вона втратила нормальні життєві стосунки, втратила віру в справедливість. Моральну шкоду вона оцінює в 30000 гривень, просить стягнути її з відповідача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала заявлені позовні вимоги та доповнила, що 27 вересня 2012 року вона прийшла на роботу та виявила, що зникли з сейфу документи, зателефонувала директору на що він сказав, що так потрібно. Пізніше зустрівшись з директором у присутності її чоловіка вона написала заяву про звільнення. Вона дзвонила неодноразово до директора та намагалась з ним зустрітись стосовно її звільнення. Звернувшись у грудні 2012 року до УПФ вона дізналась що за жовтень та листопад 2012 року з її заробітної плати відраховувались податки. Вона 23.04.2013 року написала заяву до Довгинцівського РВ, за результатом якої було відкрите кримінальне провадження, яке то закривалось, то відкривалось. Всі її намагання вияснити питання стосовно її звільнення не мали ніякого результату.

Тільки після звернення на «Гарячу лінію Уряду» їй 19.09.2013р. дали наказ про звільнення, зазначили запис в трудовій книжці та провели частковий розрахунок, Її трудова книжка була у неї на руках, вона її взяла в середині листопада 2012 року з усного дозволу директора, інколи він давав усне розпорядження забирати і інші трудові книжки до неї додому. Заробітну плату вона отримувала готівкою, відсоток від прибутку, суми були різні так як залежали від прибутку. Строк пропустила так як є юридично необізнаною людиною, була у відчаї, при зверненні з заявою до Довгинцівського РВ слідчий її запевнив, що в суд не має сенсу звертатись, так як є кримінальне провадження і воно ще не вирішено по суті.

Представник позивача ОСОБА_4 підтримала позивача, просила позов задовольнити, так як порушені трудові права позивача.

Представник відповідача ОСОБА_3 заперечував проти позову, надав до суду письмові пояснення, вважає незаконними та необґрунтованими позовні вимоги. Позивач пропустила строк звернення до суду без яких-небудь поважних причин, не надала до суду належних доказів поважності причин пропуску даного строку, в судовому засіданні просив застосувати позовну давність.

Вимоги про визнання наказу про звільнення недійсним та щодо зазначення іншої дати звільнення є взаємовиключними. Позовні вимоги щодо стягнення коштів за затримку кінцевого розрахунку та за затримку видачі трудової книжки взагалі нічим не обґрунтованими та не підтвердженими, так як позивач особисто пояснила в судовому засіданні, що її трудова книжка весь час перебувала у неї. Сам розрахунок вказаних сум є не логічним , виходячи із одних і тих самим даних у результаті суми позовних вимог є різними.

Вислухавши учасників процесу свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, кримінального провадження № 0001535, суд вважає, що в позові необхідно відмовити в звязку з пропуском строку звернення до суду.

В судовому засіданні встановлено, що позивач відповідно до наказу № 3-К від 01.11.2007 року прийнята комерційним директором Товариства з обмеженою відповідальністю «МАГІСТРАЛЬ КР» ( а.с. 10 копія трудової книжки).

12.10.2012 року нею подано заяву про звільнення за згодою сторін (а.с.к.п.35 копія заяви).

Наказом № 42 від 15.10.2012 року позивача звільнено з роботи за згодою сторін (а.с.7 копія наказу).

Але з наказом, згідно її запису на наказі, позивач була ознайомлена 19.09.2013р.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що позивач його дружина. В вересні 2012 року йому зателефонувала дружина «вся в сльозах» і сказала, що офіс виїхав, вона дзвонила директору, він нічого не пояснив. Потім зустрілись разом у кафе де позивачка надала директору заяву про звільнення. Наказ про звільнення директор віддав їй коли вони згодом приїхали до офісу біля ринку.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що ОСОБА_1 її подруга, знайомі 25 років. Знала що вона працювала на фірмі. Фірма зїхала в вересні 2012 року, позивач дзвонила директору, але він їй не відповідав. Зі слів ОСОБА_1 фірма переїхала не відомо куди, вона дзвонила директору щоб її звільнили. Особисто не знає нічого.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що ОСОБА_1 знає з 1987 року, навчались та працювали разом, особисто вона в ТОВ «МАГІСТРАЛЬ КР» не працювала. Знає що у ОСОБА_1 був конфлікт з ТОВ «МАГІСТРАЛЬ КР», працювала по вулиці Димитрова. В вересні 2012 року ОСОБА_1 Л повідомила їй, що офіс не відомо де, при ній вона дзвонила керівнику, той кричав, що саме вона не чула. ОСОБА_1 просила повернути трудову книжку. Заробітна плата в неї мабуть була не мала, так як вона зробила ремонт у квартирі.

Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідно до ст.117 КЗпП України В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробітокза весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Суд вважає встановленим, що відповідачем були порушені строки проведення повного розрахунку з позивачем, ознайомлення з наказом про звільнення.

Згідно зауваженню позивача на наказі про звільнення, який датований 15.10.2012р., позивач ознайомилася з ним лише 19.09.2013р., тобто через одинадцять місяців після звільнення.

Вказані обставини підтверджуються постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 16.10.2013р. про притягнення директора ТОВ «МАГІСТРАЛЬ КР» ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності за ст.41 КУпАП (а.с.11 копія постанови).

Згідно вказаної постанови запис в трудову книжку позивача про її звільнення внесено лише 29.09.2013р.

Згідно наданих у судовому засіданні пояснень позивачки її трудова книжка з листопада 2012 року по теперішній час перебуває у неї на руках, що спростовує її посилання в позовній заяві про те, що трудову книжку вона отримала несвоєчасно, хоча запис про звільнення був зроблений пізніше.

Повний розрахунок з позивачем був зроблений також лише 19.09.2013р., що підтверджується видатковим касовим ордером про отримання позивачем коштів (а.с.64 копія видаткового касового ордеру).

Але до суду позивач звернулася з позовом лише 04.11.2014р. (а.с.1 позов).

Відповідно до частини 1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Отже, так як трудову книжку ОСОБА_1 з записом про звільнення отримала та з наказом № 42 про звільнення за згодою сторін була ознайомлена 19.09.2013 року, в цей же день з нею був проведений розрахунок, строк позовної давності звернення до суду для вирішення трудового спору сплив 18.12.2013 року.

Відповідно до ст.234 КЗпП України суд може поновити пропущений строк лише у разі його пропуску з поважних причин.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

В пункті 4 Постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» Пленум Верховного Суду України зазначив, що встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов'язки сторін.

Суд вважає, що посилання позивача на те, що вона пропустила строк звернення в зв'язку з її юридичною необізнаністю, не є поважною причиною пропуску строку.

Звернення позивача до райвідділу міліції, прокуратури інших установ привели до того, що відповідач вимушений був провести з нею розрахунок, оформити звільнення. Все це сталося 19.09.2013р., але і після цього позивач звернулася до суду лише через майже чотирнадцять місяців 04.11.2014р., а повинна була звернутися в тримісячний строк.

Керуючись ст.ст. 116,117,231,233,234,235,237-1 КЗпП України, ст.ст.10,60,88,212 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

в позові ОСОБА_1 відмовити повністю.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в апеляційний суд Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: ОСОБА_9