АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2313/16 Справа № 207/5829/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року м. Дніпропетровськ

31 травня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі Сахарову Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання договору дарування (відступлення) частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

25 грудня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив визнати недійсним договір дарування ( відступлення ) частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «777» від 22 січня 2014 року недійсним, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_7 В договорі зазначені відомості , які не відповідають дійсності , а саме розмір статутного капіталу товариства , яка належить ОСОБА_3 Крім того, ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 5 грудня 2013 року забезпечений позов і накладено заборону ОСОБА_6 та ОСОБА_3 та іншим особам здійснювати дії, спрямовані на відчуження (передачу в інший спосіб третім особам) належних їм корпоративних прав у товаристві. Враховуючи зазначене вважає за потрібне просити визнати договір недійсним (т.1 а.с.15-18).

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання договору дарування (відступлення) частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю недійсним відмовлено (т.1 а.с.214-217).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (т.1 а.с.225-232).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 січня 2014 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_7 посвідчений договір дарування (відступлення ) частки у статутному капіталі ТОВ «777» між ОСОБА_3 (дарувальником) та ОСОБА_4Л і ОСОБА_5 (обдарованими), згідно якого 70 % частки у статутному капіталі ТОВ «777» дарувальник зобовязується передати у власність ОСОБА_5 , а 30 % статутного капіталу - ОСОБА_4 з усіма правами та обовязками , що належать учасникам товариства. Згідно п. 2.2 договору дарування (т.1 а.с. 20) право власності обдарованих виникає з моменту прийняття рішення про надання згоди загальними зборами учасників товариства на укладання цього договору між сторонами, оформленого протоколу зборів учасників ТОВ «777» № 2/2014 від 22 січня 2014 року, укладення цього договору дарування та з моменту затвердження нової редакції статуту товариства та її державної реєстрації відповідно до чинного законодавства України.

Позивач ОСОБА_2 не є стороною договору дарування, не є і не був засновником (учасником) юридичної особи, про що свідчать копія витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, копії статутів товариства (т.1 а. с. 26 - 31) .

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 5 грудня 2013 року накладена заборона на відчуження корпоративних прав ТОВ «777».

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 19 листопада 2015 року ухвала Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 5 грудня 2013 року про забезпечення позову скасована за апеляційною скаргою ТОВ «777» , яка подана 22 квітня 2015 року, тобто після звернення ОСОБА_2 до суду з позовом про визнання договору дарування частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю недійсним.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимоги суд 1 інстанції виходив із того, що позивач не є стороною спірного договору, не є і не був засновником (учасником) юридичної особи, а на час укладання договору дарування (відступлення) частки у статутному капіталі ТОВ «777» від 22 січня 2014 року, нотаріусом перевірено відсутність заборон відчуження чи арешту, належність частки дарувальнику та встановлено особи сторін договору й перевірено їх дієздатність, а отже відсутні підстави визнання договору недійсним.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вважає їх обґрунтованими та такими, що зроблені без порушення норм матеріального та процесуального права.

Так, згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст.. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Враховуючи, що позивач не є стороною спірного договору, на час його укладання, нерухоме майно не перебувало під забороною відчуження або арештом в установленому законом порядку, а також те, що позивач не довів в суді 1 інстанції, не зазначив в апеляційній скарзі та в суді апеляційної інстанції, що спірним договором було порушено його права, свободи та інтереси, то колегія суддів погоджується з висновком суду 1 інстанції, що підстав для визнання договору дарування недійсним, визначених ст. ст. 203, 215, 228 ЦК України, немає.

Доводи апеляційної скарги, що сторонам договору дарування (відступлення) при його укладанні було відомо про ухвалу про забезпечення позову і вони не мали права укладати правочин, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки належних доказів щодо цієї обставини позивачем не надано, а крім того, на час укладання спірного договору відомості щодо заборони відчуження чи арешті в єдиному державному реєстрі були відсутні.

Думку позивача, що виходячи зі змісту ст.. 56 ЗУ «Про господарські товариства», на момент укладання спірного договору дарувальник не володів 100 % статутного капіталу, а тому не мав права укладати договір, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки згідно відомостей Єдиного державного реєстру 26.12.2013 року зареєстровано зміни про склад засновників та зменшення розміру статутного капіталу, і виходячи зі змісту ст.. 18 п.1 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб і фізичних осіб підприємців», такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.»

Отже на момент укладання спірного договору, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру, єдиним засновником зазначено ОСОБА_6 з розміром статутного капіталу 88 375, 00 грн.

Посилання апелянта на позицію ВССУ викладену в ухвалі від 12.02.2014 року, в якій зазначено, що наявність ухвали суду про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно означає, що відповідач не має права розпоряджатися майном, на яке накладено арешт, з моменту винесення такої ухвали, незалежно від дій вчинених на стадії виконання ували, колегія суддів також до уваги не приймає, оскільки вони стосуються конкретних справ по яким вчиненням договору порушувалися права позивачів, як власника майна, а спірним договором права позивача щодо його права власності порушено не було.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі фактично зводяться до незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: