АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Лапчевської О.Ф., Махлай Л.Д.,

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 31 березня 2016 року по справі за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26 вересня 2014 року у справі №1518/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись із заявою до суду, в якій просили скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26 вересня 2014 року, яким стягнуто з ФОП ОСОБА_1, ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 994 988,62 грн., а також третейський збір в сумі 10340,89 грн. (а.с.2-9)

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» проти заяви заперечував. (а.с.63-65)

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 31 березня 2016 року заяву задоволено, скасовано рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26 вересня 2014 року у справі №1518/14 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. (а.с.68-75)

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Укрсоцбанк» - Трегуб О.А. посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви. На обґрунтування скарги зазначила, що судом безпідставно було поновлено процесуальний строк на звернення до суду, крім того при зверненні до суду із заявою про скасування рішення третейського суду заявники не посилались на положення Закону України «Про захист прав споживачів», тому вважає помилковим висновок районного суду що дана справа не підвідомча третейському суду, оскільки предметом позову в даній справі є неналежне виконання договірних зобов'язань, а не захист прав споживачів. (а.с.79-83)

В судовому засіданні представник Банку - Трегуб О.А. підтримала скаргу і просила її задовольнити. Представник ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_4 заперечував проти скарги і просив її відхилити. Інші особи до суду не прибули, були сповіщені встановленим порядком про що у справі є докази. (а.с.98-101)

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали районного суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольнивши заяву суд першої інстанції виходив з того, що цивільно-правові відносини, що виникли між Банком та ОСОБА_1 на підставі кредитного договору № 189М/06 від 09.10.2006 року в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» є правовідносинами споживчого кредиту і на вказані правовідносини, що виникають між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за даним договором під час його укладення і виконання поширюється дія вказаного Закону. Тому, з огляду на положення пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» справа не підвідомча третейському суду, рішення якого підлягає скасуванню.

Такі висновки районного суду із посиланням на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду України від 20.05.2015 року у справі №6-64цс15 та від 02.09.2015 року у справі № 6-856цс15 суперечать наявним у справі доказам та вимогам законодавства, які залишились поза увагою районного суду.

Так, згідно з положеннями пунктів 22, 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року № 1023-ХІІ, споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Проте, районний суд не звернув увагу на те, що кредитний договір № 189М/06 від 09.10.2006 року був укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 За пунктом 1.2 цього Договору кредит був наданий для придбання транспортних засобів у Торгово-промислової компанії «УКРАВТОДІМ» та оплату витрат пов'язаних з оформленням цих транспортних засобів в ДПІ, сплату податків, страхових премій, нотаріальне посвідчення тощо. (а.с.34-36)

При цьому лише 25 грудня 2014 року, тобто через три місяці після ухвалення третейським судом рішення від 26.09.2014 року, державним реєстратором внесено запис до ЄДРПОУ про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1

Цих обставин районний суд не перевірив і належної оцінки їм не дав.

Кредитний договір був укладений 09 жовтня 2006 року, частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14 згідно із Законом України від 03.02.2011 р. N 2983-VI, тому висновок районного суду, що на дату укладення кредитного договору, який містить третейське застереження, вищеназваний Закон містив заборону на розгляд вищевказаної справи третейськими судами, колегія суддів визнала неспроможним.

09 жовтня 2006 року між Банком, суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №189М/06/1п, за яким остання поручилась перед Банком солідарно відповідати за виконання зобов'язання боржника. (а.с.32-33)

Фактично визнавши поручителя ОСОБА_2 споживачем банківських послуг, районним судом не обґрунтований висновок посиланням на наявні в справі обставини та докази на підтвердження такого висновку.

Крім того, рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у справі №1518/14 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ФОП ОСОБА_1, поручителя ОСОБА_2 було ухвалено 26 вересня 2014 року, із заявою про скасування вказаного рішення заявники ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись 12 березня 2016 року. (а.с.2-9, 24-25 матеріали провадження № 1518/14 а.с.81-82)

Проте районний суд не перевірив і не мотивував відхилення заперечень Банку щодо пропуску заявниками трьохмісячного строку (ч. 2 ст. 3891 ЦПК України) у період з вересня 2015 року до березня 2016 року, вирішення питання щодо поновлення строку, відповідно до положень частини 3 ст. 3891 ЦПК України, резолютивна частина оскаржуваної ухвали не містить. (а.с.62-65)

Водночас районний суд всупереч приписів ст. ст. 137, 3893 ЦПК України не витребував у Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків його регламенту та не надав йому належної правової оцінки, не перевірив доводів заявників ОСОБА_1, ОСОБА_2 і не зазначив в мотивувальній частині судового рішення, чи відповідав склад третейського суду, яким прийнято оспорюване рішення третейського суду, вимогам ст.ст. 16 - 19 Закону України "Про третейські суди".

При цьому районний суд помилково ототожнив доводи заявників про неотримання ними повідомлень про розгляд справи третейським судом із висновком, що третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі (п. 5 ч. 2 ст. 3895 ЦПК України) та не перевірив доводів стягувача, що заявники були повідомлені Третейським судом в порядку ст.ст. 52, 60 Регламенту, тобто належним чином. (а.с.55-56, 63-65)

Враховуючи викладене, оскаржувана ухвала не може бути визнана законною і обґрунтованою, підлягає скасуванню із направленням питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Ухвала не перешкоджає подальшому провадженню у справі і з огляду на вимоги ч. 1 ст. 324 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, п. 3 ч. 1 ст. 312, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 31 березня 2016 року - скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

О.Ф.Лапчевська

Л.Д.Махлай

Справа № 22-ц/796/7717/2016

Унікальний номер 755/4608/16-ц

Головуючий у першій інстанції - ЛастовкаН.Д.

Доповідач Левенець Б.Б.