У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Закропивного О.В.,
Черненко В.А., Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, Служба у справах дітей Вінницької міської ради, Вінницька міська рада, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» на рішення апеляційного суду Вінницької області від 06 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 15 квітня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_9 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 150 тис. доларів США з процентною ставкою 18% річних, строком до 14 квітня 2023 року. Додатковою угодою від 23 жовтня 2008 року № 1 до кредитного договору збільшено розмір процентної ставки за користування кредитом до 20 % річних. 15 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець передала в іпотеку банку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме житловий будинок з прибудовами та господарськими спорудами по АДРЕСА_1 У зв'язку невиконанням умов кредитного договору року утворилася заборгованість.

Також позивач зазначав, що рішенням апеляційного суду Вінницької області від 26 липня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_11 на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором від 15 квітня 2008 року станом на 22 грудня 2009 року в сумі 2 007 236 грн 36 коп. У задоволенні позову ОСОБА_9 про визнання вказаного кредитного договору недійсним відмовлено. У задоволенні позовів ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_10 про визнання недійсними договорів поруки та іпотеки відмовлено.

Заборгованість, стягнута за вказаним рішенням апеляційного суду Вінницької області від 26 липня 2010 року у повному обсязі не погашена і станом на 07 березня 2014 року загальна сума заборгованості за кредитним договором року становить 7 880 995 грн 88 коп. На письмові вимоги щодо належного виконання умов договору як позичальник, так і поручителі не реагують.

Ураховуючи викладене, ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» просило звернути стягнення на вказаний предмет іпотеки для погашення вказаної вище кредитної заборгованості, виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, без надання іншого жилого приміщення та визнати цих осіб такими, що втратили право проживання в ньому.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 серпня 2014 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 15 квітня 2008 року в розмірі 7 880 995 грн 88 коп. станом на 07 березня 2014 року звернуто стягнення на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за іпотечним договором від 15 квітня 2008 року на предмет іпотеки - житловий будинок з прибудовами та господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки з прилюдних торгів за початковою ціною, що встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Визнано ОСОБА_7 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування указаним житловим будинком та виселено.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 06 жовтня 2015 року скасовано рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 серпня 2014 року.

Ухвалено нове рішення, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 46_33-04/08-МФ-ЗН від 15 квітня 2008 року в розмірі 2 000 449 грн 02 коп. станом на 22 грудня 2009 року, з яких: заборгованість по кредиту - 149 447 дол. США, що еквівалентно по курсу Національного банку України 1 191 092 грн 59 коп.; заборгованість по процентах - 33 435 дол. 52 центів США, що еквівалентно по курсу Національного банку України 266 481 грн 09 коп.; пеня - 542 875 грн 34 коп., звернуто стягнення на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за іпотечним договором від 15 квітня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Троян А. С. та зареєстрованим в реєстрі за № 1276, на предмет іпотеки: житловий будинок з прибудовами та господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки з прилюдних торгів за початковою ціною, що встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про виселення та визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням відмовлено.

В решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Судами встановлено, що 15 квітня 2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_9 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 150 тис. доларів США зі сплатою 18 % річних, а 23 жовтня 2008 року між ними було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, за умовами якої розмір процентної ставки було збільшено до 20 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором були укладені договори поруки: від 15 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_10, від 27 лютого 2009 року між банком та ОСОБА_11 і ОСОБА_7 15 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_7 було укладено іпотечний договір, згідно умов якого вона виступила як майновий поручитель ОСОБА_9 по кредитному договору та передала в іпотеку належний їй на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1

У зв'язку з тим, що кредитні зобов'язання згідно з умовами договору належним чином не виконувались, рішенням апеляційного суду Вінницької області від 26 липня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором в розмірі 2 007 236 грн 36 коп. Зазначене рішення суду в повному обсязі також не виконано.

Згідно наданого позивачем розрахунку розмір заборгованість за кредитним договором станом на 07 березня 2014 року становить 7 880 995 грн 88 коп.

Задовольняючи позов у частині звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив із того, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. При цьому також зазначив, що відсутні умови та підстави, передбачені «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» для його застосування, так як це житло не є постійним місцем проживання відповідачів.

Задовольняючи позов у частині виселення та визнання ОСОБА_7 і ОСОБА_8 такими, що втратили право користування будинком, який є предметом іпотеки, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для виселення останніх зі спірного майна, оскільки позивач направляв відповідачам вимогу щодо звільнення указаного будинку, яка не виконана останніми.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалюючи в цій частині нове рішення, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не звільняє від відповідальності за неналежне виконання кредитного зобов'язання. Однак, суд апеляційної інстанції вважав, що банк не має права нараховувати боржнику суми передбачених договором відсотків після ухвалення рішенням апеляційного суду Вінницької області від 26 липня 2010 року, оскільки таким рішенням суму кредиту було стягнуто достроково.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції виселення та визнання ОСОБА_7 і ОСОБА_8 такими, що втратили право користування будинком та ухвалюючи в цій частині нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що указаний вище предмет іпотеки придбано не за рахунок спірних кредитних коштів, у зв'язку із чим згідно з положеннями ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України неможливе виселення відповідачів з указаного майна без надання іншого постійного житла.

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про виселення та визнання ОСОБА_7 і ОСОБА_8 такими, що втратили право користування будинком, оскільки такі висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України у справі № 6-39цс15 від 18 березня 2015 року, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Оскаржене рішення апеляційного суду в цій частині відповідає вимогам щодо його законності та обгрунтованості.

Проте, з висновками суду апеляційної інстанції в частині вирішення питання щодо розміру спірної заборгованості, в рахунок погашення якої необхідно звернути стягнення на іпотечне майно, погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення в цій частині не відповідає з огляду на наступне.

Згідно наданого позивачем розрахунку розмір заборгованість за кредитним договором станом на 07 березня 2014 року становить 7 880 995 грн 88 коп.

Судами встановлено та не заперечувалось сторонами, що до указаної суми кредитної заборгованості були включені, зокрема, суми передбачених умовами кредитного договору платежів за користування кредитними коштами та неналежне виконання кредитних зобов'язань.

Так, згідно з положеннями ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 6.1 спірного кредитного договору передбачена сплата боржником за прострочення повернення кредитних коштів та/або сплати процентів на користь банку пені із розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

У випадку, якщо договір є чинним та його дія не припинена у передбаченому законом порядку, а також якщо договір не змінено і не розірвано за домовленістю сторін він є обов'язковим для виконання сторонами згідно з вимогами ст. 629 ЦК України.

Оскільки при вирішенні справи в частині розрахунку спірної заборгованості, в рахунок погашення якої необхідно звернути стягнення на іпотечне майно, судом апеляційної інстанції, у порушення вимог ст.ст.212-214, 303, 316 ЦПК України, не враховані вказані вимоги норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлені та не перевірені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, відповідно до ст. 338 ЦПК України оскаржене судове рішення в указаній частині підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 06 жовтня 2015 року скасувати в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду Вінницької області від 06 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД.Д. Луспеник
Судді:В.І. Журавель
О.В. Закропивний
В.А. Черненко
С.П. Штелик