АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4650/16 Справа № 199/7613/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Якименко Л. Г. Доповідач - Лисична Н.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2016 року м. Дніпро

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2016 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі: головуючого Лисичної Н.М.

суддів Баранніка О.П., Посунся Н.Є.

при секретарі Самокиші О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2016 р. по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора про розірвання договору довічного утримання (догляду), -

В С Т А Н О В И Л А :

01.10.2015 р. ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання (догляду).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 06 квітня 2016 р. ОСОБА_2 в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду та постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог на тій підставі, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і позовних вимог колегія суддів вважає необхідним скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При розгляді справи судом встановлено, що 07.07.2006 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, реєстровий №8-1408, відповідно до умов якого позивачка передала у власність ОСОБА_3 належну їй квартиру АДРЕСА_1, а відповідач зобов'язався забезпечити утримання та догляд позивачки довічно.

Згідно п.8 вказаного договору ОСОБА_3 зобов'язався довічно утримувати ОСОБА_2, забезпечувати її харчуванням, приписаними лікарями ліками, одягом, доглядом, необхідною допомогою і зберігати у безоплатному довічному користуванні зазначену квартиру. Відповідно до п.10 договору, щомісячне матеріальне утримання сторонами було встановлено у розмірі 300 грн.

Відповідно до ст.744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

За своєю природою договір довічного утримання є одностороннім - оскільки за цим до говором з передачею житла основна функція відчужувача є виконаною, і з цього моменту в нього виникає право вимагати від набувача надання матеріального забезпечення, а набувач несе обов'язок надавати відчужувачеві матеріальне забезпечення; реальним - тому, що договір вважається укладеним з моменту передачі речі за умови досягнення згоди сторін за всіма суттєвими умовами та набуває чинності з моменту його державної реєстрації і в цей же момент до набувача переходить право власності на будинок (інше майно); оплатним - оскільки обов'язок для набувача полягає в необхідності здійснювати майнове утримання замість отриманого житла, а для відчужувача - в тому, що після передачі у власність речі, він може вимагати від набувача вчинення певних дій - надання матеріального забезпечення або надання усіх видів догляду.

Під час розгляду справи ОСОБА_5 визнала, що мати відповідача ОСОБА_6 постійно щомісяця привозила їй у необхідній кількості продукти харчування та речі, відвідувала в лікарні та купувала ліки, готувала та привозила туди їжу, прибирала в квартирі, однак особисто відповідач лише декілька разів навідував її, на особистому автомобілі відвозив до лікарні та за власними потребами (на кладовище). На теперішній час вона не бажає отримувати будь-яку допомогу від відповідача та його матері ОСОБА_6, оскільки з липня 2015 р. догляд за нею здійснюють квартирант ОСОБА_7 та його сестра ОСОБА_8, які більш уважно ставляться до її стану здоров'я, харчування та повноцінного догляду.

При ухваленні рішення судом були прийняті до уваги пояснення свідків: - ОСОБА_7 про те, що він є мешканцем м.Павлограда та через працевлаштування у м.Дніпропетровську потребував житла, у зв'язку з чим близько п'яти років винаймає житлову кімнату у позивачки ОСОБА_2, за що сплачує їй щомісячно 600 гривень. У липні 2015 р. він запросив свою сестру ОСОБА_8 надати допомогу по догляду за ОСОБА_5, яка себе погано почувала та потребувала за станом здоров'я сторонньої допомоги, тому з цього часу вони почали за нею доглядати; - ОСОБА_8, яка є сестрою ОСОБА_7, про те, що у липні 2015 р. їй зателефонував брат, попросив приїхати до м.Дніпропетровська та надати допомогу власниці квартири, де він винаймає житлову кімнату, оскільки в неї розпухла нога, вона не могла сама рухатися, підніматися з ліжка, погано себе почувала та скаржилася на біль. З цього часу вони з братом проживають у квартирі та доглядають за ОСОБА_5, якій нещодавно проведено операцію по видаленню катаракти ока, у зв'язку з належним доглядом та харчуванням у неї зменшився вміст цукру в крові, нормалізувався тиск; - ОСОБА_9, яка є дільничним лікарем-терапевтом про те, що за час проживання та догляду за позивачкою ОСОБА_8, вона стала себе краще почувати, нормалізувався вміст цукру в крові, у неї з'явився глюкометр та манометр для вимірювання тиску. Раніше вона не бачила людей, які б здійснювали за ОСОБА_5 догляд.

Також судом було прийнято до уваги пояснення свідка ОСОБА_6, яка є матір'ю відповідача ОСОБА_3, та до якого позивачка відносилася як до свого рідного онука. Вона протягом усього часу з моменту укладання договору привозила позивачці усі необхідні продукти харчування, купувала ліки та допомагала по господарству, відвідувала та доглядала в лікарні, готувала та привозила їй туди їжу, гроші на що давав відповідач. Комунальні послуги за квартиру вона також сплачувала за гроші сина. Ключів від квартири вона та син ніколи не мали, тому з липня 2015 р. вони не можуть здійснювати догляд за ОСОБА_5 та виконувати умови договору, де проживають її квартирант ОСОБА_7 з сестрою ОСОБА_8, оскільки останні не впускають їх до квартири. Позивачка ніколи не висловлювала будь-яких претензій з приводу неналежного з її боку чи з боку сина догляду за нею, якості придбаних продуктів чи ліків, та не вимагала особистого догляду з боку саме ОСОБА_3

Згідно зі ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача.

Враховуючи зазначене суд дійшов до обґрунтованого висновку про те, що в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження факти невиконання чи неналежного виконання відповідачем ОСОБА_3 умов договору довічного утримання, укладеного між сторонами 07.07.2006 р., які б давали підстави для його розірвання відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.755 ЦК України. При цьому судом правильно звернуто увагу на те, що невиконання або неналежне виконання обов'язків не завжди призводить до припинення договору. Відчужувач вправі пред'явити позов про відшкодування збитків до суду, розмір яких визначається у відповідності до грошової оцінки, вказаної у договорі. Також за загальними правилами існує можливість звернення до суду з позовом не про розірвання договору довічного утримання, а про обов'язок набувача виконати обов'язки, взяті на себе, або про стягнення грошової компенсації всіх видів матеріального забезпечення, вказаних у договорі.

Враховуючи, що в ході судового розгляду позивачкою не було доведено факту неналежного виконання або невиконання відповідачем ОСОБА_3 своїх обов'язків за договором довічного утримання від 07.07.2006 р., зокрема суду не було надано доказів на підтвердження невиконання ОСОБА_3 будь-яких вимог позивачки згідно із умовами оспорюваного договору, на протязі десяти років позивачка не зверталась до нього з вимогами про зобов'язання виконувати умови договору повністю або в частині, чи про відшкодування їй збитків через невиконання умов договору, а навпаки, отримувала усі види матеріального забезпечення та допомоги від його матері ОСОБА_6 за кошти відповідача ОСОБА_3, суд дійшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_2 в позові до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання (догляду) слід відмовити.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими й правильність висновків суду не спростовують.

Ухвалене по справі рішення суду є законним і обґрунтованим, тому колегія суддів вважає, що підстави для задоволення скарги відсутні.

Керуючись ст..ст.303, 307, 308 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2016 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.М.Лисична

Судді О.П.Бараннік

Н.Є.Посунся