Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 336/4132/15-ц Головуючий у 1 інстанції Наумов О.О.
Номер провадження 22-ц/778/2946/16 Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Краснокутської О.М.,

ОСОБА_2,

Суддів: Сапун О.А.,

При секретарі Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: служба (управління) у справах дітей по Шевченківському району Запорізької міської ради, Запорізька міська рада по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з зазначеним позовом.

В позові позивач зазначав, що він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Заслонова Костянтина, буд. 12 на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2015 року № 336/8848/14-ц. право власності зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягами із зазначеного реєстру від 15 травня 2015 року.

Відповідач ОСОБА_7 був власником зазначеного житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу від 16 жовтня 2014 року.

На підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2015 року № 336/8848/14-ц житловий будинок, розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Заслонова Костянтина, буд. 12, витребуваний із незаконного володіння ОСОБА_7 та скасована державна реєстрація на його імя.

До набуття права власності позивачем, відповідач (колишній власник) - ОСОБА_7 вселився разом із членами своєї родини та зареєстрував місце проживання членів своєї родини у зазначеному житловому будинку, що підтверджується довідкою Шевченківського районного відділу у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області.

Позивач зазначає, що відповідачі створюють йому перешкоди у користуванні та розпорядженні його власністю. З переходом права власності на майно, відповідач втратив право користування житлом, яке мав як власник. Він як власник не надавав своєї згоди на реєстрацію місця проживання відповідачів у належному йому на праві власності житловому будинку, а право користуватися майном є похідним від права власності.

На підставі викладеного позивач просив суд усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належному йому на праві власності житловим будинком, розташованим за адресою: м. Запоріжжя, вул. Заслонова Костянтина, буд. 12 шляхом виселення відповідачів та визнання їх такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2016 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Усунуто ОСОБА_6 перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому на праві власності житловим будинком, розташованим за адресою: м. Запоріжжя, вул. Заслонова Костянтина, буд. 12, шляхом виселення та визнання такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3, що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Служба (управління) у справах дітей по Шевченківському району Запорізької міської ради просить розглянути справу у відсутності її представника.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За вимогами ст.. 213 ЦПК України Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення,яким суд,виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення,ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин ,на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,підтверджених тими доказами,які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення не у повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 в частині усунення перешкод у користуванні та розпорядженні належним йому на праві власності житловим будинком, розташованим за адресою: м. Запоріжжя, вул. Заслонова Костянтина, буд. 12, шляхом виселення ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, суд першої інстанції правильно виходив із того, що оскільки позивач ОСОБА_6 є власником спірного житлового приміщення, а відповідачі мешкають у цьому житловому приміщенні і перешкоджають власникові користуватись ним, право власника підлягає захисту , а відповідачі- виселенню .

Висновки суду в цій частині відповідають встановленим обставинам справи і вимогам закону.

Стаття 316 ЦК України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 41 Конституції України, ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається майном на власний розсуд.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_6В належить на праві власності житловий будинок, розташований за адресою м. Запоріжжя, вул. Заслонова Костянтина, буд. 12 на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2015 року № 336/8848/14-ц (т.1 а.с. 7).

Право власності зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягами із зазначеного реєстру від 15 травня 2015 року (а.с. 12).

Відповідач ОСОБА_7 був власником спірного житлового будинку, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Заслонова Костянтина, буд. 12 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 16 жовтня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_9 (т.1 а.с. 241).

ОСОБА_7 вселився разом із членами своєї родини та зареєстрував місце проживання членів своєї родини у зазначеному житловому будинку, що підтверджується довідкою Шевченківського районного відділу у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області (т.1 а.с. 13).

На підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2015 року № 336/8848/14-ц, яке було оскаржене як в апеляційній інстанції так і в касаційній (т.1 а.с. 224-229), та яке залишено без змін, житловий будинок, розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Заслонова Костянтина, буд. 12, витребуваний із незаконного володіння ОСОБА_7 та скасована державна реєстрація на спірний будинок на ОСОБА_7

На теперішній час відповідачі створюють ОСОБА_6 перешкоди у користуванні та розпорядженні його власністю тим, що проживають та користуються будинком та не знімаються з реєстрації.

Після набуття позивачем права власності між сторонами не укладалося будь-яких угод щодо користування вказаним будинком.

28 травня 2015 року позивач направив лист на імя ОСОБА_7 з проханням виселитися та зняти з реєстрації його та членів його родини, однак останній вимоги не виконав.

З урахуванням таких обставин судова колегія приходить до висновку про те,що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що спірний жилий будинок належить на праві власності позивачеві на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2015 року, а відповідачі у порушення вимог закону позбавили його права вільно володіти та розпоряджатись як власника, користування цим майном і правомірно задовольнив позовні вимоги усунув перешкоди у користуванні та розпорядженні житловим будинком шляхом виселення.

Разом із тим, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні належним йому на праві власності житловим будинком, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням, суд першої інстанції не звергнув уваги на те, що вказані позовні вимоги заявлені у спосіб ,який не відповідає вимогам ст. 16 ЦК України.

Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Згідно до вимог ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права, 2) визнання правочину недійсним, 3) припинення дії, яка порушує право, 4) відновлення становища, яке існувало до порушення, 5) примусове виконання обовязку в натурі, 5) зміна правовідношення, 7) припинення правовідношення, 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди, 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, а саме: усунення перешкод у користуванні та розпорядженні належним йому на праві власності житловим будинком, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням, - не відповідає вимогам ст. 16 ЦК України. Зазначені вимоги не є самостійним предметом у даному спорі,оскільки виселення і є формою припинення права користування житловим приміщенням, чим також є і витребування майна з чужого незаконного володіння, яке задоволено рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2015 року, яке набрало законної сили, що також фактично позбавляє відповідача ОСОБА_7 і членів його родини як осіб з похідними правами користування цим майном від права колишнього власника у користуванні ним.

Ухвалюючи рішення в цій частині у даній справі, суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України не взяв до уваги ці обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, не надав належної оцінки всім доказам, внаслідок чого неправильно вирішив справу в частині позовних вимог про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог за наведеними підставами.

Докази та обставини, на які посилаються відповідачі,щодо правомірності набування ними права власності на спірний житловий будинок, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Посилання в апеляційній скарзі на ст.109 ЖК України є безпідставними,оскільки цей матеріальний закон врегульовує правовідносини щодо користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду і на правовідносини сторін у даній справі не розповсюджуються.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновком суду першої інстанції з їх оцінкою.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання їх такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням скасувати. В задоволенні позову ОСОБА_6 в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: