Справа № 583/2489/16-ц
10 листопада 2016 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого судді Сидоренка Р.В.,
при секретарі Зубатовій І.В.,
позивача ОСОБА_1,
представника органу опіки та піклування
Виконавчого комітету Охтирської міської ради ОСОБА_2,
представника служби у справах дітей
Охтирської районної державної адміністрації ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Охтирці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини, треті особи орган опіки та піклування виконавчого комітету Охтирської міської ради, Сумської обл., орган опіки та піклування виконавчого комітету Груньської сільської ради, Охтирського р-ну, Сумської обл., служба у справах дітей Охтирської районної державної адміністрації, -
04.08.2016 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом та просить суд визначити місцем проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, свідоцтво про народження 1-БП №190690 від 16 вересня 2015 р., видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Охтирка реєстраційної служби Охтирського міськрайонного управління юстиції у Сумській обл., місце проживання його матері ОСОБА_1 за адресою: Сумська обл., Охтирський р-н, с. Грунь, вул. Кооперативна, 16.
Свої вимоги мотивує тим, що 12 липня 2013 року позивачка познайомилась з відповідачем та з жовтня 2014 року по 18 жовтня 2015 року жила з ним спочатку на орендованій квартирі по вул. Леніна, 11 кв.100, потім у квартирі відповідача за місцем його реєстрації. 17 липня 2014 року у позивача та відповідача народився син ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-БП №190690 від 16 вересня 2015 року, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка реєстраційної служби Охтирського міськрайонного управління юстиції у Сумській області. Весь період спільного проживання між позивачем та відповідачем у відносинах панувала нестерпна атмосфера, мали місце постійні сварки, сімї фактично не існувало. Відповідач принижував та ображав позивача, погрожував та застосовував фізичну силу, не дозволяв вільно пересуватись, погрожував відібрати дитину, ображав нецензурною лайкою. В звязку з цим позивач з дитиною у жовтні 2015 року поїхала з будинку, де проживала разом з відповідачем до своєї матері та проживала за місцем своєї реєстрації з дитиною. Відповідач постійно телефонував їй, надсилав СМС- повідомлення, у яких в тому числі і погрожував відібрати дитину. При виїзді з помешкання відповідача позивач вимушена була фактично втекти з дитиною, речі відповідач не дозволив ніякі забрати, навіть дитячі. Відповідач забирав гроші, які перераховувались як одноразова допомога при народженні дитини у позивача. В телефонних розмовах відповідач ставив умову: він віддасть речі, коли позивач привезе йому дитину. Також відповідач говорив, що має будь-коли без погодження із нею забрати дитину до себе, може в будь-який час дня і ночі приїхати до місця її проживання з дитиною, заходити до дитини, забирати її до себе. Через деякий час відповідач забрав дитину до себе та утримує за місцем свого проживання, обмежуючи її у спілкуванні з сином. Все це змушує її для захисту своїх прав та прав дитини звернутись до суду, щоб суд визначив місце проживання дитини разом з нею. Вона має нормальний стан здоровя, позитивно характеризується за місцем проживання. Разом із дитиною проживала в будинку її матері. В цьому будинку створені всі умови для нормального проживання та розвитку дитини: для неї та її сина виділена окрема кімната, маються необхідні меблі, іграшки. На подвірї утримується підсобне господарство. Дитині забезпечені повноцінне харчування та умови для відпочинку. Між матірю та сином існують тісні родинні відносини. Тож вважає за доцільне, щоб і в подальшому син проживав разом із нею.
В звязку з чим звернулася до суду та просить вимоги задовольнити.
Позивачка в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Пояснила, що відповідач застосовував відносно неї фізичну силу та разом із своєю матірю свого часу вигнали її із квартири без будь-яких речей. На протязі останніх 3-х місяців відповідач та його матір взагалі не допускають її до дитини, речі, продукти та гроші передає дитині через знайомих. Через це взагалі позбавлена можливості навіть бачити дитину.
Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Представник Служби у справах дітей Охтирської районної державної адміністрації в судовому засіданні не заперечувала проти позовних вимог позивача. Просить при винесенні рішення врахувати висновок Охтирської районної державної адміністрації.
Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Охтирської міської ради не заперечував проти позовних вимог позивача підтримав висновок Охтирської районної державної адміністрації. Зазначив, що службі відома ситуація, яка склалась у цій сімї. Відповідач неодноразово приходив до їхньої установи у той час коли дитина перебувала у матері та скаржився на позивачку намагаючись створити враження, що матір не цікавиться дитиною. На даний час відповідач не дає доступу позивачці до дитини. Вважає, що більш доцільним буде визначення проживання дитини разом із матірю.
Заслухавши пояснення сторін, представника Служби у справах дітей Охтирської районної державної адміністрації, органу опіки та піклування виконавчого комітету Охтирської міської ради вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з наступного.
Встановлено, що сторони починаючи з липня 2013 року знаходилися в близьких відносинах. 17 липня 2014 року у сторін народився син ОСОБА_5,в свідоцтві про народження якої вони записані батьками, що підтверджується свідоцтвом підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-БП №190690 від 16 вересня 2015 року(а.с. 8).
На даний час сторони проживають окремо один від одного, малолітній син ОСОБА_5проживав разом з матірю ОСОБА_1 та бабусею в с. Грунь, Охтирського району, Сумської обл., по вул. Кооперативній, 16. Проте близько 3 місяців тому він був вилучений відповідачем у матері та проживає разом із батьком ОСОБА_4 по пров. Харківському, 2/11 (а.с. 11).
Згідно довідки - характеристики Грунської сільської ради ОСОБА_1, проживає та зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2, в будинку матері. Неодружена. Має сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 На даний час ніде не працює, знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. ОСОБА_1 характеризується в селі позитивно. До старших себе виявляє повагу і ввічливість (а.с. 10) .
Згідно довідки Грунської сільської ради ОСОБА_6, матір позивачки, має житловий будинок в с. Грунь, вул. Кооперативна, 16, загальною площею 67 кв.м. (а.с. 12).
Із пояснень позивачки встановлено, що остання через дії відповідача не має доступу до дитини.
На даний час між сторонами виник спір щодо місця проживання малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько дитини мають рівні права та обовязки щодо дитини незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою.
Відповідно до ст. 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний приймати участь в її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. А той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися із дитиною та приймати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У преамбулі Конвенції ООН про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Зазначене положення також закріплено у ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», якою сімя визнається природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і яка несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню.
Крім того, згідно із ст. 11 та 14 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей.
В частинах ч. 4, 5, 6 ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді судом вказаного спору, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розвязання спору та суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити розвиткові дитини.
Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.
Згідно наданого висновку від 09.11.2016 року орган опіки та піклування Охтирської районної державної адміністрації, вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини, можливе проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матірю, ОСОБА_1, за її місцем проживання (а.с. 48).
Суд вважає даний висновок обґрунтованим і таким, що відповідає інтересам дитини, оскільки при наданні вказаного висновку орган опіки та піклування дослідив житлові умови сторін, їх характеристику та прийняв вказане рішення відповідно до ставлення кожного з них до дитини.
З урахуванням даних обставин, місцем проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, необхідно визначити місце проживання її матері ОСОБА_1 за адресою: Сумська обл., Охтирський р-н, с. Грунь, вул. Кооперативна, 16.
Дії відповідача ОСОБА_4 щодо не допуску матері до дитини, позбавлення її будь-якої можливості спілкування з дитиною, та виконання обовязку щодо її виховання, суд розцінює як такі що спрямовані на шкоду інтересам самої дитини.
З огляду на викладене, суд вважає, що встановлення місця проживання дитини разом із матірю буде відповідати віку дитини, стану її здоровя, її інтересам та не перешкоджатиме нормальному розвитку дитини.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-215, 224 ЦПК України, ст. ст. 141, 157, 159 СК України, Конвенцією про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Законом України «Про охорону дитинства», суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визначити місцем проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, свідоцтво про народження 1-БП №190690 від 16 вересня 2015 р., видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Охтирка реєстраційної служби Охтирського міськрайонного управління юстиції у Сумській обл., місце проживання його матері ОСОБА_1 за адресою: Сумська обл., Охтирський р-н, с. Грунь, вул. Кооперативна, 16.
Стягнути із ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати у сумі 551 гривні 20 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк із дня проголошення рішення апеляційної скарги, у разі відсутності осіб у судовому засіданні під час проголошення рішення з моменту отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після спливу строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом десяти днів із дня отримання його копії.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_7