Справа № 530/713/16-ц
Номер провадження 2-о/530/44/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2016 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Должко С.Р., при секретарі Бедюх Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зіньків справу за заявою

ОСОБА_1, заінтересована особа Опішнянська селищна рада Зіньківського району Полтавської області про встановлення факту родинних відносин,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник, ОСОБА_1, звернулася в Зіньківський районний суд Полтавської області із заявою про встановлення факту родинних відносин.

В судовому засіданні заявник, заяву підтримала повністю та просила її задовольнити. Надала пояснення аналогічні викладеним в заяві.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України.

Відповідно ст. 213 ЦПК України, - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 Про судове рішення у цивільній справі, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

В судовому засіданні було встановлено, що 19 жовтня 2015 року вс.м.т. Опішня, Зіньківського району, Полтавської області помер батько заявника, ОСОБА_2. На день смерті ОСОБА_2 залишилося його спадкове майно.

У встановлений законом строк, визначеному статтею 1269 ЦК України, заявниця звернулася до приватного нотаріуса Зіньківського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини свого батька спадкодавця ОСОБА_2, як спадкоємець за законом, та надала усі наявні документи, які підтверджують факт її родинних відносин з її батьком ОСОБА_2. При зверненні було встановлено, що у повторному свідоцтві про її народження серія І-КЕ № 238381, виданому 8 квітня 1916 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Зіньківського районного управління юстиції у Полтавській області, прізвище заявниці, українською мовою записано як Кошовкін, прізвище її батька теж записано як Кошовкін, а у свідоцтві про смерть батька, виданому 21 жовтня 2015 року виконавчим комітетом Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області, прізвище її батька українською мовою записано як, ОСОБА_2.

Таким чином маються розбіжності у написанні дошлюбного прізвища заявниці у повторному свідоцтві про її народження з прізвищем записаним у свідоцтві про смерть її батька.

10 травня 2016 року заявниця знову звернувся до того ж нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно спадкодавця ОСОБА_2С, але приватний нотаріус ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно спадкодавця ОСОБА_2 відмовила. В постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 16 вересня 2015 року прийняте нотаріусом рішення вмотивовано наступним:

Згідно п. 4 п.п. 4.1. Гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого 22.02.2012 року № 296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва.

Згідно п. 4 п.п. 4.2. Гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого 22.02.2012 року № 296/5, доказом родинних відносин та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцями є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин.

Нотаріус постановила: у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім»я ОСОБА_1, після смерті ОСОБА_2 відмовити.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили суду, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дочкою ОСОБА_2, який помер 19 жовтня 2015 року в с.м.т. Опішня Зіньківського району Полтавської області.

Суд, заслухавши пояснення заявника, заінтересованої особи, свідків: ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та дослідивши наявні матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Керуючись ст. ст. 3, 10,15,30, 57-61, 212-223, 234-235 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Опішнянська селищна рада Зіньківського району Полтавської області про встановлення факту родинних відносин - задовольнити повністю.

Встановити факт того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дочкою ОСОБА_2, який помер 19 жовтня 2015 року в с.м.т. Опішня Зіньківського району Полтавської області.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його проголошення, апеляційна скарга апеляційному суду подається через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області ОСОБА_6