Провадження № 2/522/5908/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

судді - Тарасова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Січінава М.А.,

розглянувши позовну заяву Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» до ОСОБА_1, третя особа: Приватне акціонерне товариство «БРВ Київ» про відшкодування збитків,-

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 03.06.2016 року звернувся позивач із зазначеною позовною заявою, вказуючи, що 29.05.2013 року між позивачем та ПрАТ «БРВ Київ» було укладено договір №КД-18363, відповідно до умов якого Товариство зобовязалось передати позивачу меблі та інші супутні послуги згідно сертифікації, а позивач сплатити грошові кошти в сумі 26 603,00 грн.. Відповідно до п. 2.2. Договору поставка продукції здійснюється на умовах «франко-склад» Товариства, тобто продукція переходить у розпорядження позивача на складі Товариства, яку позивач має за власний рахунок вивезти. Відповідач ОСОБА_1, займаючи посаду начальника відділу матеріально-технічного постачання ДП «ОМТП», на момент приймання меблів не оформив належним чином їх прийняття, у звязку з чим позивач не має можливості оприбуткувати товар, вказаний в накладних. До того ж, з червня 2013 року зазначеними меблями фактично користується Одеська філія ДП «Адміністрація морських портів України», які знаходяться на службовій квартирі, переданій відповідно до розподільчого балансу та акта приймання-передачі майна від ДП «ОМТП» Одеській філії ДП «Адміністрація морських портів України». Враховуючи викладене, з метою відшкодування позивачу збитків, у вигляді витрат на здійснення плати за меблі по договору позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечував, зазначаючи, що Положенням про відділ матеріально-технічного постачання, затвердженим розпорядженням начальника ДП «ОМТП» від 27.12.2012 року №133/0 не передбачено будь-яких представницьких функцій або прав начальника відділу на підписання договорів або первинних бухгалтерських документів, а також не покладено обовязку з ведення бухгалтерського обліку.

Представник третьої особи зазначив, що умови договору №КД-18363 від 29.05.2013 року ПрАТ «БРВ Київ» виконано повністю обома сторонами.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 29.05.2013 року між позивачем та ПрАТ «БРВ Київ» було укладено договір №КД-18363, відповідно до умов якого Товариство зобовязалось передати позивачу меблі та інші супутні послуги згідно сертифікації, а позивач зобовязався сплатити грошові кошти в сумі 26 603,00 грн. та прийняти товар в строки та в порядку, передбаченими договором.

Відповідно до п. 2.2. Договору поставка продукції здійснюється на умовах «франко-склад» Товариства, тобто продукція переходить у розпорядження позивача на складі Товариства, яку позивач має за власний рахунок вивезти.

Відповідно до п. 2.4.1 Договору продавець передає покупцю з продукцією такі документи: накладну та податкову накладу продавця. Пунктом 2.4.2 передбачено обовязок покупця надати продавцю належним чином оформлену довіреність на отримання матеріальних цінностей від продавця.

Згідно платіжного доручення №1970 від 05.06.2013 року позивач перерахував на користь ПрАТ «БРВ Київ» кошти в сумі 26 603, 00 грн. за меблі згідно договору №КД-18363 від 29.05.2013 року.

Факт отримання меблів підтверджується накладними №, НОМЕР_1 від 07.06.2013 року з відтиском печатки відділу матеріально-технічного забезпечення №1 ДП «ОМТП» та актами проведення комплектації меблів, придбаних в ПрАТ «БРВ Київ» з підписом відповідача.

Таким чином, суд відхиляє доводи відповідача щодо неможливості ним здійснення будь-яких представницьких функцій ДП «ОМТП» щодо отримання матеріальних цінностей, оскільки підпис останнього на накладних та складання акта про проведення комплектації від імені відповідача засвідчує факт отримання поставлених меблів.

Згідно акту ревізії фінансово-господарської діяльності ДП «ОМТП» за період з 01.10.2013 року по 30.09.2015 року в бухгалтерському обліку ДП «Одеський порт» отримання меблів від ПрАТ «БРВ Київ» не відображено. Додатковою угодою без дати до договору від 29.05.2013 року №КД-18363 сторону договору (покупця) було змінено на ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії ДП «АМПУ».

Зі слів позивача, меблі було придбано для розміщення їх в службовій квартирі за адресою: м. Одеса, вул. І. Франка. Із зазначеного акту вбачається, що за даним договором фактично меблі було отримано 07.06.2013 року та розміщено на службовій квартирі, яка знаходиться на вул. І. Франка в м. Одесі.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами встановлено, що позивачем було придбано меблі згідно договору, які 07.06.2013 року розміщено за призначенням на службовій квартирі, що на час приймання меблів належала позивачу.

Як зазначає позивач, що не заперечувалось сторонами, внаслідок реорганізації Одеського порту відповідно до Закону України «Про морські порти України», розпорядження Кабінету міністрів України №133-р від 04.03.2013 року, наказу Міністерства інфраструктури України №163 від 19.03.2013 року, розподільчого балансу та акту приймання-передачі майна, майнових прав та обовязків з 13.06.2013 року службову квартиру, що знаходиться на вул. І. Франка в м. Одесі було передано ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії ДП «АМПУ».

Наказом №356/К від 10.06.2013 року по особовому складу відповідача було звільнено з посади начальника відділу матеріально-технічного забезпечення з 12.06.2013 року з переведенням в Одеську філію ДП «Адміністрація морських портів».

Таким чином, судом встановлено, що на момент отримання меблів відповідач був працівником ДП «ОМТП», а придбані меблі розміщено на квартирі, яка на той час належала ДП «ОМТП», тож в цій частині будь-яких порушень зі сторони відповідача судом не виявлено.

Згідно рапорту начальника відділу забезпечення №35/20-1756 від 23.11.2015 року накладні №, НОМЕР_1 від 07.06.2013 року з актами проведення комплектації меблів, придбаних в ПрАТ «БРВ Київ» було передано до відділу забезпечення ДП «Одеський порт» представниками Одеської філії ДП «АМПУ» 27.03.2015 року та до цього часу в відділі забезпечення не знаходились.

Суд також відхиляє посилання позивача на ту обставину, що у звязку із неподанням позивачем накладних №, НОМЕР_1 від 07.06.2013 року та актів проведення комплектації меблів, придбаних в ПрАТ «БРВ Київ» до бухгалтерії позивачу завдано збитків у вигляді витрат на здійснення плати за меблі по договору, у звязку з наступними обставинами.

Проаналізувавши Положення про відділ матеріально-технічного постачання, затвердженого розпорядженням начальника ДП «ОМТП» від 27.12.2012 року №133/0, суд зазначає, що пунктом 2.11 передбачено лише ведення відділом оперативного обліку по операціях груп ВМТП, а не бухгалтерського, які по своїй суті є різними за змістом.

До того ж, зазначеним Положенням не передбачено прямої взаємодії між відділом матеріально-технічного забезпечення та бухгалтерією ДП «ОМТП» та прямого обовязку відповідача передавати первинні документи до бухгалтерії.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Враховуючи, що відповідач перебував з позивачем в трудових відносинах, слід керуватись також положенням ст. 130 Кодексу законів про працю України, згідно якої працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України для покладення відповідальності на заподіювача шкоди необхідна сукупність таких обов'язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина в заподіянні шкоди.

Таким чином, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдано не з її вини.

Тобто цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в шкоді, завданій позивачу, що і здійснено відповідачем в повній мірі.

На підставі викладеного суд зазначає, що відповідачем доведено відсутність його вини в понесенні позивачем збитків, що є підставою для відмови в задоволенні позовної заяви.

Разом з тим суд зазначає, що в справі, яка розглядається, належним способом захисту порушеного права позивача має бути передбачене ч. 1 ст. 387 ЦК України право на витребування майна від ДП «Адміністрація морських портів України», оскільки придбані меблі знаходяться в його фактичному користуванні, однак такої вимоги позивачем заявлено не було.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 206, 212-214 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» до ОСОБА_1, третя особа: Приватне акціонерне товариство «БРВ Київ» про відшкодування збитків відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. Тарасов

28 листопада 2016 року