СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/12254/16-ц

пр. № 2/759/5138/16

09 листопада 2016 року м. Київ

Святошинський районний м. Києва в складі:

головуючого - судді Семанівої Ю.В.,

за участю секретаря - Севрюк К.А.,

позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_6 у твердій грощовій сумі по 3000 грн. щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитини повноліття.

В позовній заяві вказує, що шлюб з відповідачем був укладений у 2008 році. 25 лютого 2013 року Святошинським районним судом м. Києва шлюб був розірвано за згодою двох сторін. Відповідач обіцяв, що буде кожного місяця присилати 1500 грн. на утримання дитини і просив звертатись в суд. Після розлучення ніякої фінансової допомоги на утримання дитини Позивач не отримувала. Відповідач отримує нерегулярний і мінливий дохід, який повністю витрачає на свої потреби. Аліменти Відповідач нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з ОСОБА_3 не проводиться, інших неповнолітніх дітей не має (а.с.1-2).

В судовому засіданні позивач зазначила, що відповідач ніякої фінансової допомоги не надає, позов просила задовольнити.

Відповідач пояснив, що не проти допомагати своєму сину, проте на даний період часу в нього не має змоги фінансово забезпечувати дитину, оскільки має не постійний дохід, який вистачає лише для необхідних для проживання потреб. Також він зазначив про свою хворобу, надавши суду докази що підтверджують наявність у відповідача до 30.06.2016 року інвалідності ІІ групи. Водночас, він визнав позовну заяву частково, і погодився на сплату аліментів щомісяця в розмірі 1000 грн, пообіцявши при цьому за наявності фінансової можливості сплачувати аліменти у більшому розмірі.

Позивач в судовому засіданні погодилась з пропозицією відповідача, зазначивши, що не буде наголошувати на своїх позовних вимогах, зазначених в позові.

Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви позивачки по справі, суд прийшов до такого висновку.

Згідно ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Виходячи з положень ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Це положення відображено і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Відповідно до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно зі ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька.

При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, а також інші обставини, що мають істотне значення.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі розірвали шлюб 25 лютого 2013 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва (а.с.9).

Від цього шлюбу у сторін народився син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10), який знаходиться на повному утриманні позивача.

Виходячи з положень ст. 154 Сімейного Кодексу України судом враховано, що позивач звернулась до суду за захистом прав її неповнолітньої дитини, що перебуває на її утриманні.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім обставин, передбачених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, які визнаються сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

При визначенні розміру суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на утримання сина аліменти в розмірі 2 000, 00 грн щомісячно, але не менше 30% встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення сином повноліття.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, суд вважає за необхідне, стягнення аліментів проводити з 06.09.2016 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 551,21 грн. - на користь держави.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212, 215, п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, ст.ст.141, 180, 183, 184 СК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2000, 00 грн щомісячно, але не менше 30% встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення повноліття дитиною, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 року, щомісяця, починаючи з 06.09.2016 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 551,21 грн.

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.В.Семаніва