Провадження № 2-з/761/255/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Юзькова О.Л., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

До суду надійшла заява представника позивача про забезпечення позову, шляхом накладення арешту та оголосити заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1, в межах, рівнозначній стягуваній сумі. Також просив, до набрання чинності рішення у справі заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо квартири АДРЕСА_1. Заява мотивована тим, що позивачу відомо, що відповідач мешкає у квартирі АДРЕСА_1 разом із матір'ю та батьком. Проте, ОСОБА_3 не є власником вказаної квартири та будь-якого іншого нерухомого чи рухомого майна, однак в той же час, оскільки відповідач проживає у вказаній квартирі, у ній можуть зберігатись і знаходитись дорогі речі та предмети.

Питання про забезпечення позову вирішується ухвалою, згідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, упровадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Одним із видів забезпечення позову відповідно до положень ст. 152 ЦПК України є, зокрема, накладення арешту на майно.

Пленум Верховного суду України в своїй постанові № 9 від 22.12.2006 р., з відповідними змінами та доповненнями, «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» в п. 4 роз'яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову суд бере до уваги, що на день розгляду заяви позивачем не надано жодних доказів щодо наявності у ОСОБА_3 на праві приватної власності будь-якого майна. Свідчення того, що відповідач мешкає в квартирі, на яку позивач просить накласти арешт та оголосити заборону на її відчуження, не є підставою для задоволення вказаної заяви та накладення арешту на квартиру.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 27, 135, 151-153, 209 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду м. Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення через Шевченківський районний суд м. Києва.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: