Справа № 500/178/16-ц
Провадження № 2/500/1372/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2016 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Присакар О.Я.,

при секретарі - Сирбу Г.В.,

за участю: представника позивача за первісним позовом - ОСОБА_1,

представника відповідачів за первісним позовом - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності та зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В :

18.01.2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який заявою від 29.01.2016 року уточнив та просить визнати за ним право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, посилаючись на те, що вищевказаний житловий будинок належав ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та відносився до типу колгоспного двору, а отже кожному з них належало по 1/6 частині будинку. Після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 листопада 2012 року було визнано право власності на належні померлим 1/3 частини житлового будинку. Враховуючи, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.11.2012 року визнано право спільної часткової власності на 1/3 частину будинку АДРЕСА_1, в той час як інша частина будинку продовжує належати йому та іншим членам колишнього колгоспного двору на праві спільної сумісної власності, як членам колгоспного двору. Одночасне існування права спільної сумісної власності та спільної часткової власності на будинок, позбавить позивача можливості реєстрації права власності на цей будинок в Державній реєстраційній службі.

03.02.2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулись до суду з зустрічним позовом, яким просять визнати за ними по 1/6 частині житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, мотивуючи свої вимоги тим, що вищевказаний житловий будинок станом на 14.04.1991 року відноситься до типу колгоспного двору. Таким чином, членам колгоспного двору будинок, який відноситься до типу колгоспного двору, належить на праві спільної сумісної власності, в той же час у первісній позовній заяві йдеться про визнання права власності на частку у цьому будинку. Одночасне існування права спільної сумісної власності та спільної часткової власності на будинок, позбавить сторони можливості реєстрації права власності на цей будинок в Державній реєстраційній службі.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.02.2016 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 було прийнято та об'єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов, проти задоволення зустрічних позовних вимог не заперечував.

Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення, зустрічні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позови підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК України в редакції 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Частиною 2 ст.123 ЦК України в редакції 1963 року передбачено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

В судовому засіданні було встановлено, що відповідно до запису в погосподарській книзі виконавчого комітету Утконосівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області двір по АДРЕСА_1 станом на 14 квітня 1991 року відносився до типу колгоспного та на цю дату в будинку були зареєстровані ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, що підтверджено довідкою виконавчого комітету Утконосівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області № 2991 від 22 листопада 2011 року.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.11.2012 року за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було визнано право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Враховуючи вищезазначене, оскільки ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 станом на 14 квітня 1991 року проживали та були зареєстровані в житловому будинку по АДРЕСА_1, який станом на 14 квітня 1991 року відносився до типу колгоспного двору, про що наявні відомості в погосподарській книзі Утконосівської сільської ради Ізмаїльського району, а отже набули право власності на нерухоме майно на підставі, що не заборонена законом, їх права на спірне майно ніким не оскаржується, сама незаконність набуття права власності не встановлена судом, однак позивачі позбавлені можливості розпоряджатися належним їм майном та не можуть зареєструвати право власності на належну їм частину житлового будинку, а тому суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

На підставі вищевказаного, керуючись ст.ст.10,60,212-215 ЦПК України, ст..120,123 ЦК України в редакції 1963 року, п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», суд,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності та зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання права власності- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Зустрічний позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.Я.Присакар