Кодимський районний суд Одеської області
_____________________________________________________________________________________________________ Справа № 503/98/16-ц
Провадження №2/503/188/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2016 року м. Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Сопільняка О.М.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивач ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кодима Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 22 січня 2016 року звернувся до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майна, яке залишилося після смерті його матері ОСОБА_4.

В позові вказав, що 11 червня 2006 року померла його та відповідача ОСОБА_3 мати ОСОБА_4, після смерті якої залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах Баштанківської сільської ради Кодимського району Одеської області, та житлового будинку у цьому ж населеному пункті.

Своїм заповітом мати заповіла земельну ділянку йому, а будинок відповідачеві, однак, нотаріус відмовила у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом через виниклий між спадкоємцями спір, оскільки відповідач наполягає на успадкуванні всього належного померлій матері майна.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 (діє відповідно до нотаріально засвідченої довіреності від 10 лютого 2016 року строком дії 1 рік) заявлений позов підтримали та пояснили, що померла ОСОБА_4 в один день склала два заповіти одним все належне їй майно заповіла відповідачеві ОСОБА_3, а другим - належну їй земельну ділянку заповіла позивачеві ОСОБА_1, відтак, вважають, що відповідач безпідставно претендує на все майно померлої, оскільки останнім був складений заповіт на імя позивача.

Внаслідок виниклого спору позивач не може захистити своє порушене право у позасудовому порядку, тому просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні, яке мало місце 12 лютого 2016 року, заявленого позову не визнала, вказавши, що своїм заповітом мати ОСОБА_4 все своє майно заповіла їй, а тому вона вправі успадкувати всю спадщину померлої.

В ході розгляду справи відповідач подала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги позивача визнала, погодившись із запропонованим ним варіантом поділу спадщини: позивачеві земельну ділянку, їй жилий будинок.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача та відповідача, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд вважає можливим позов задовольнити з таких підстав.

Згідно зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України) судовому захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси осіб, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що 11 червня 2006 року померла ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №052290, виданим 13 червня 2006 року Баштанківською сільською радою Кодимського району Одеської області, актовий запис про смерть №14 від 13 червня 2006 року.

Відповідно до ст.1218 Цивільного кодексу України (ЦК України) до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Так, до складу спадкового майна померлої ОСОБА_4 ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва №5/232, площею 2.55 га., яка розташована в межах Баштанківської сільської ради Кодимського району Одеської області та належала їй відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №088372, виданого 27 березня 2004 року Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області.

Окрім цього, до спадщини померлої ввійшов жилий будинок з надвірними спорудами, розташований в с.Баштанків Кодимського району Одеської області.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, яким згідно із ст.1233 ЦК є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Встановлено, що 04 березня 2003 року ОСОБА_4 склала два заповіти, одним з яких все належне їй майно заповіла відповідачеві ОСОБА_3, а іншим належну їй земельну ділянку заповіла позивачеві ОСОБА_1

Відповідно до ч.ч.1, 2 та 3 ст.1254 ЦК України заповідач має право в будь-який час скласти новий заповіт, при цьому, заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або в тій частині, в якій він йому суперечить.

З довідки Баштанківської сільської ради Кодимського району Одеської області №56 від 18 січня 2016 року вбачається, що відповідно до алфавітної книги сільської ради першим у часі був складений та посвідчений заповіт на імя відповідача ОСОБА_3, а другим на імя позивача ОСОБА_1

Таким чином, спадкодавець ОСОБА_4 належним їй спадковим майном розпорядилась наступним чином: земельну ділянку заповіла позивачеві ОСОБА_1, решту спадкового майна відповідачеві ОСОБА_3

Отже, позивач та відповідач є спадкоємцями спадщини померлої ОСОБА_4 за заповітом.

Інші спадкоємці за заповітом, або особи, що мають право на обовязкову частку у спадщині, відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину.

При цьому, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст.1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, на протязі шести місяців з моменту відкриття спадщини має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 та ст.1270 ЦК України).

З довідки державного нотаріуса Кодимської державної нотаріальної контори №74/02-14 від 12 лютого 2016 року вбачається, що заяви про прийняття спадщини померлої ОСОБА_4 до нотаріуса подали і позивач ОСОБА_1, і відповідач ОСОБА_3, кожен з яких є таким, що у передбаченому законом порядку прийняв спадщину померлої матері (ч.1 ст.1269 та ст.1270 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на це нерухоме майно.

Судом встановлено, що перешкодою для видачі позивачеві нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом був виниклий між сторонами спір щодо розподілу спадкового майна померлої матері, оскільки позивач ОСОБА_1 заявив своє право на належну померлій земельну ділянку, відповідач ОСОБА_3 на все належне померлій майно.

Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Право спадкоємця на судовий захист свого порушеного права підтверджується і ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2015 року, прийнятою у цивільній справі №6-17336св15, в якій зазначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою (http://reyestr.court.gov.ua/Review/52081274).

Таким чином, виходячи зі змісту ч.ч.1, 2 та 3 ст.1254 ЦК України, з огляду на спосіб розподілу спадкодавцем ОСОБА_4 належного їй майна, суд вважає можливим позов ОСОБА_1 задовольнити, оскільки спадкодавець належну їй земельну ділянку заповіла саме позивачу, а решту спадкового майна відповідачеві ОСОБА_3 При цьому, спадщину померлої матері позивач ОСОБА_1 прийняв, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою у строк, додатково визначений йому рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 10 вересня 2013 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.213, 215, 218 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом право приватної власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва №5/232, площею 2.55 га., яка розташована в межах Баштанківської сільської ради Кодимського району Одеської області та належала померлій 11 червня 2006 року ОСОБА_4 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №088372, виданого 27 березня 2004 року Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №156.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сопільняк О.М.