УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Писаної Т.О., Юровської Г.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця, заінтересована особа - Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із скаргою на дії державного виконавця, посилаючись на те, що 24 березня 2015 року отримала копії актів опису та арешту від 09 вересня 2014 року, складені державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві (далі -УДВС ГУЮ у м. Києві) Крайчинським С.С. майна (серія 662 № 9, серія 662 № 9-1, серія 662-2, серія 662 № 9-3) при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1741, виданого Печерським районним судом м. Києва 04 липня 2012 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 грошових коштів в сумі 5 639 343 грн 12 коп.

Посилаючись на невідповідність дій державного виконавця вимогам ч. 2 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», просила вказані вище акти опису та арешту скасувати.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 червня 2015 року скаргу задоволено.

Скасовано акти опису й арешту майна серія 662 № 9, серія 662 № 9-1, серія 662 № 9-2, серія 662 №9-3 від 09 вересня 2014 року, складені головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у м. Києві Крайчинським С.С., яким описано і накладено арешт на майно: машиномісце АДРЕСА_3; гараж № 246 площею 23,1 кв. м, розташований в багатобоксовому гаражі по АДРЕСА_4; квартира АДРЕСА_1, загальною площею 104,40 кв. м; квартира АДРЕСА_2, розташована на 8 поверсі 17 поверхового будинку, складається з 3-х кімнат, жила площа - 64,2 кв. м, кухня - 16 кв. м, ванна кімната - 6 кв. м, коридор - 22,3 кв. м, загальна площа квартири - 121,7 кв. м.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задоволено, ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 15 червня 2015 року скасовано, в задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Згідно із ч. 5 ст. 52 вказаного Закону, у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

За приписами ч. 3 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець вправі провадити виконавчі дії щодо виявлення та звернення стягнення на кошти, які перебувають на рахунках та вкладах боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Суд першої інстанції, задовольняючи скаргу, керуючись положеннями статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», посилався на те, що згідно рішення Апеляційного суду м. Києва від 05 липня 2012 року у ОСОБА_4 у власності перебуває рухоме майно, зокрема, і цінні папери, а тому прийняте рішення державного виконавця шляхом складання актів опису й арешту майна є передчасним, оскільки стягнення за виконавчим документом звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Апеляційний суд, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні скарги, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), врахував вищенаведені вимоги Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, приписи ч. 5 ст. 52 Закону, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність порушень у діях державного виконавця, а відтак доводи касаційної скарги щодо відсутності нормативного обґрунтування апеляційним судом прийнятого рішення безпідставні.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

Т.О. Писана

Г.В.Юровська