Справа №173/1248/16-ц
Провадження №2/173/688/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2016 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючої судді Петрюк Т.М.

При секретарі Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя та усунення перешкод у користуванні власністю ,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася позивач ОСОБА_1, з позовом про розподіл спільного майна подружжя та усунення перешкод у користуванні власністю до відповідача ОСОБА_2, згідно якого просить визнати за нею та відповідачем право власності на ? частину домоволодіння (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами), розташованого по вул. Жовтнева, 30 в сел. Новомиколаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, загальною площею 64.6 кв.м., житловою площею 48.8 кв.м., та на ? частину земельної ділянки площею 0.1500 га, кадастровий номер :03:003:0062, розташовану за адресою: вул. Жовтнева, 30 в сел.. Новомиколаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Усунути перешкоди у користуванні нею спірним домоволодінням шляхом вселення її до даного домоволодіння та зобов'язання відповідача не чинити їй перешкод у користуванні даним нерухомим майном та надання їй ключів від будинку, посилаючись на наступне:вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі з 04.10.2007 року по 25.05.2016 року.

В період шлюбу в них народився син - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі договору довічного утримання № 1391, посвідченого Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою 09.06.2015 року, укладеного між відчужувачем ОСОБА_4 та набувачем ОСОБА_2, останньому була передана у власність земельна ділянка площею 0.15 га, кадастровий номер :0:03:0062, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: вул. Жовтнева, 30 в сел.. Новомиколаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, а також житловий будинок загальною площею 64.6 кв.м., житловою площею 48.6 кв.м., розташований за тією ж адресою.

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер :21922265 від 09.06.2015 року, Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою була здійснена державна реєстрація вищевказаних земельної ділянки та житлового будинку.

Відповідно до умов договору довічного утримання набувач зобов'язувався забезпечувати відчужувача утриманням та довічним доглядом, при цьому довічне утримання ( догляд) визначався у вигляді забезпечення його житлом шляхом збереження правка довічного проживання у відчужуваному будинку, забезпечення належним медичним обслуговуванням, забезпечення необхідним одягом, взуттям, забезпечення продуктами харчування, забезпеченням щоденного харчування, прання одежі.

Всі умови договору виконувались належним чином, при цьому і нею особисто, оскільки вона сама купувала ліки та давала їх відчужувачу відповідно до способу їх застосування. Особисто вона купувала продукти харчування, готувала їжу та тричі на день годувала відчужувача. Вона доглядала за ОСОБА_4, прала його речі, слідкувала за ним, щоб він був чисто вдягнений та не відчував потреби ні в чому.

Договір довічного утримання не розривався, оскільки його умови виконувались належним чином.

27.04.2016 року ОСОБА_4, помер. Вона особисто приймала участь у його похованні.

Оскільки відчужувач за договором довічного утримання помер, то договір та всі визначені ним обмеження вважаються припиненими відповідно до ст. 754 ЦК України.

В зв'язку з тим, що набувачем за договором виступав відповідач, то право власності на вищевказану земельну ділянку та житловий будинок, які були предметом договору довічного утримання зареєстровані за відповідачем незважаючи на те, що фактично співвласником нерухомого майна є також і вона. Але в жодному правоустановлюючому документі її право власності на нерухомість не зафіксоване, що утворює для неї складності у здійсненні повноважень власника, так як не всі громадяни та посадові особи розуміють те, що вона співвласник даного майна.

Відповідач взагалі не визнає будь-якого її права на дане майно. В тому числі і право користування ним, що виражається у тому, що він утримує у себе ключі від будинку, не дозволяє їй навіть входити у двір, не кажучи вже про те, щоб увійти у будинок, що і стало підставою звернення до суду.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять їх задовольнити. Давши пояснення фактично установлені матеріалами справи.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. При цьому пояснив, що з 29.11.2015 року позивачка з ним не проживала, що встановлено в рішенні Верхньодніпровського районного суду про розірвання шлюбу. З цього часу між ними остаточно припинені сімейні відносини. Перед припиненням спільного проживання відповідачка скандалила. Часто не з'являлась додому. Вдома ніякої роботи не робила. За покійним ОСОБА_4, позивачка не доглядала. Догляд за дядьком здійснював особисто він та його родичі. А позивачка навіть в цей час подала позов про стягнення з нього аліментів на дитину та при розгляді справи заперечувала про те, що ОСОБА_4С,. перебуває на його утриманні. Коли дядько помер, то позивачка приїхала лише тоді, коли його «одпівали». Ніякої допомоги на поховання дядька не надала. Пообідала та поїхала геть. При цьому навіть поводила себе зухвало, дававши гостям нюхати парфуми.

Вислухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково за наступними підставами.

Як встановлено в судовому засіданні сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.10.2007 року, що підтверджується, копією свідоцтва про шлюб

25.05.2016 року шлюб між сторонами був розірваний, що підтверджується копією рішення Верхньодніпровського районного суду від 25.05.2016 року.

В період шлюбу в сторін народився син - ОСОБА_5? ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому сторони записані батьками дитини.

Під час перебування у шлюбі сторони за договором довічного утримання від 09.06.2015 року набули у власність земельну ділянку площею 0.15 га, кадастровий номер :0:03:0062, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: вул. Жовтнева, 30 в сел. Новомиколаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, а також житловий будинок загальною площею 64.6 кв.м., житловою площею 48.6 кв.м., розташований за тією ж адресою.

Договір довічного утримання був укладений між ОСОБА_4, відчужувачем та відповідачем ОСОБА_2М,. набувачем. Відповідно до умов договору довічного утримання набувач зобов'язувався забезпечувати відчужувача утриманням та довічним доглядом, при цьому довічне утримання ( догляд) визначався у вигляді забезпечення його житлом шляхом збереження правка довічного проживання у відчужуваному будинку, забезпечення належним медичним обслуговуванням, забезпечення необхідним одягом, взуттям, забезпечення продуктами харчування, забезпеченням щоденного харчування, прання одежі.

27.04.2016 року Ве6рещак В.С.. помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Тому всі обмеження за даним договором припинили свою чинність та у ОСОБА_2М,. виникло право власності на дане домоволодіння в повному об'ємі.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку доходу.

Виходячи звищевикладеного, судом встановлено, що будинок та земельна ділянка була набута сторонами в період перебування їх у шлюбі, так як станом на 09.06.2015 року сторони продовжували перебувати у шлюбі та з пояснень позивачки встановлено, що вона надавала в нотаріуса згоду на укладення даного договору.

Відповідно до пп.2 ч.1 ст. 57 СК України, - особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Так як нерухоме майно набуте сторонами на підставі договору довічного утримання то воно не відноситься до особистої власності набувача, а саме відповідача ОСОБА_2, так як придбання майна на підставі договору довічного утримання, відповідно до ст. 57 СК України не створює режим особистої власності на майно, набуте за даним договором.

Відповідно, земельна ділянка площею 0.15 га, кадастровий номер :0:03:0062, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: вул. Жовтнева, 30 в сел.. Новомиколаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, а також житловий будинок загальною площею 64.6 кв.м., житловою площею 48.6 кв.м., розташований за тією ж адресою, набуті за договором довічного утримання перейшли у спільну сумісну власність подружжя ОСОБА_2.

Заперечуючи право позивачки на вищезазначене майно відповідач посилається на те, що позивачка умови договору довічного утримання не виконувала, за його померлим дядьком не доглядала, тому права на дане майно не має. Для з'ясування даних обставин судом буди допитані свідки за клопотанням сторін.

З пояснень свідків судом встановлено наступне.

Так, свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що їй відомо, що сторони проживали разом. З осені 2015 року позивачка ОСОБА_7, з ОСОБА_2М,. вже не проживала. За ОСОБА_4С,. доглядав ОСОБА_2 Проте даний догляд був неякісний. Так, одного разу покійний ОСОБА_4, запросив її зайти до нього додому та подивитись як він живе. В будинку було брудно. Помийні відра не винесені. Сам дід був брудний. ОСОБА_7, за ОСОБА_4. не доглядала та участі в його похованні не приймала.

Свідок ОСОБА_8, в судовому засіданні пояснив, що йому відомо, що сторони проживали разом. Також йому відомо, що був укладений договір довічного утримання ОСОБА_4 ОСОБА_2. та ОСОБА_7, проживали разом приблизно до жовтня-листопада 2015 року. Потім ОСОБА_7, зникла. Також він був свідком того, що перед зникненням позивачки, сторони часто скандалили. За ОСОБА_4С,. доглядав лише ОСОБА_2, він вранці та увечері ходив до нього. Дід був доглянутий. Побритий. Більшість роботи по дому ОСОБА_4, виконував сам. Також він чув, що між подружжям ОСОБА_4 був скандал вже після припинення ними спільного проживання. Як йому па пояснила ОСОБА_7, ОСОБА_9М,. не пускав її до будинку, а вона хотіла забрати свої речі.

Свідок ОСОБА_10М,. в судому засіданні пояснила, що десь наприкінці листопада 2015 року вона побачила, що ні ОСОБА_7, ні сина сторін Міші немає. Вона запитала ОСОБА_2М,. де його дружина та син, на що він відповів, що ОСОБА_11 пішла від нього. Вона двічі бачила, що ОСОБА_7, приїздила в Новомиколаївку. А саме взимку 2015 року та на весні наступного року. За дідом доглядали ОСОБА_6 та ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_11, в судовому засіданні пояснила, що сторони були сім'єю. За д. Вовою доглядали обоє. При цьому цей догляд здійснювався не лише після укладання договору довічного утримання, а й раніше. Більшість доглядала за ОСОБА_4, позивачка, так як вона жінка, то робила всю жіночу роботу. Вона була свідком того, що ОСОБА_7, носила їжу дядькові. Часто, коли вона приходила відвідати дядька, то заставала там ОСОБА_7, яка поралась по будинку.

Свідок ОСОБА_12, в судовому засіданні пояснив, що він є сином ОСОБА_1, та проживав разом з мамою та ОСОБА_2, в одному будинку в сел. Новомиколаївка. За д. Вовою доглядали і його мати і д. Саша. Його мати доглядала навіть більше. Лише коли мати була на роботі то їжу д. Вові носили або він або д. Саша Верещак.

Оцінюючи докази свідків, суд приходить до висновку, що хоч ці свідчення на перший погляд і відрізняються одне від одного, але мають і спільне. Так і свідки, які допитувались зі сторони відповідача, так і свідки, які допитувались зі сторони позивача, підтверджують, що сторони були сім'єю та проживали разом. При цьому свідки зі сторони позивачки акцентують увагу на тому, що при спільному проживання сторони доглядали до ОСОБА_4, разом в період спільного проживання та замовчують факт того, хто здійснював догляд після припинення проживання сторін. Навпаки, свідки, допитані зі сторони відповідача, акцентують увагу суду на тому, що після припинення спільного проживання, догляд за ОСОБА_4, здійснював лише ОСОБА_2, і замовчують той факт того, хто здійснював такий догляд під час спільного проживання сторін.

Таким чином суд приходить до висновку, що показання, надані суду свідками підтверджують і ті пояснення, які надані самими сторонами та факти, що визнаються ними. Так ні позивач ні відповідач не заперечують той факт, що після припинення ними спільного проживання догляд за ОСОБА_4С,. здійснював лише ОСОБА_2, - відповідач, і цей факт суд вважає встановленим, так як доказів на спростування цього факту позивачем не надано. В період спільного проживання догляд за ОСОБА_4С,. здійснювали сторони спільно, до цього висновку суд приходить з тих підстав, що сторони проживали спільно, вели спільне господарство, таким чином разом здійснювали догляд і за ОСОБА_4С,. і навіть, якщо припустити той факт, що до ОСОБА_4, ходив лише ОСОБА_2М,. відповідач, то доказів того, що в цей період він сам готував їжу, прав, прибирав, суду не надав, що свідчить про те, що цю роботу виконувала і позивач. В свою чергу свідок ОСОБА_6, пояснила, що її ОСОБА_4С,. запрошував подивитись як він живе і вона побачила, що в будинку останнього було брудно та сам ОСОБА_4, був брудний. При цьому свідок пояснювала, що це було після припинення спільного проживання сторін. І якщо раніше ОСОБА_4, на дану обставину не скаржився, суд приходить до висновку, що під час спільного проживання сторін, ситуація була зовсім іншою.

Тому враховуючи, що з моменту укладення договору довічного утримання і до припинення сторонами спільного проживання. Та з часу припинення сторонами спільного проживання та до смерті ОСОБА_4, пройшли майже однакові проміжки часу, суд приходить до висновку, що сторони в період спільного проживання разом здійснювали догляд ОСОБА_4 З часу роздільного проживання сторін до смерті ОСОБА_4. пройшов незначний період часу, що на думку суду не може вплинути на режим спільної сумісної власності на майно, яке набуте сторонами за договором довічного утримання, особливо враховуючи ту обставину, що на час смерті відчужувача за договором довічного утримання сторони продовжували перебувати в зареєстрованому шлюбі.

Посилання відповідача на те, що позивач, при вирішенні питання про стягнення з нього аліментів на утримання сина посилалась на те, що вона має маленьку заробітну плату і тому не могла утримувати ОСОБА_4, суд вважає безпідставним та таким, що не спростовують неможливість надання позивачкою догляду за ОСОБА_4, та не впливають на виникнення спільної сумісної власності подружжя на майно, виходячи з наступного. Так, з позовом про стягнення аліментів позивач ОСОБА_1, звернулась до відповідача в лютому 2016 року, що вбачається з рішення Верхньодніпровського районного суду від 25.04.2016 року. Так як саме за даної дати стягнені аліменти на утримання дитини. Відповідно в цей час сторони проживали окремо, син перебував на утриманні лише позивачки, тому отримуваних нею коштів могло бути недостатньо для утримання дитини, так як батько матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав. А в період укладення договору довічного утримання і по листопад місяць 2015 року сторони проживали разом, мали спільний бюджет. Який ними і використовувався спільно. В тому числі і для виконання обов'язків за договором довічного утримання. Так як відповідачем не доведено іншого. Крім того договір довічного утримання передбачав надання такого утримання не в грошовому виразі, а в наданні житла, купівлі ліків, забезпечення їжею тощо, що могло надаватись позивачкою навіть при дуже малій заробітній платі.

Надані відповідачем довідки та акти депутатів селищної ради про те, що відповідач особисто доглядав за ОСОБА_4, суд оцінює критично, так як дані акти всі складені після того, як сторони припинили спільне проживання: в грудні 2015 року та в 2016 році. Крім того в самих актах зазначається, що лише з 29.11.2016 року відповідач сам доглядав за ОСОБА_4, а позивач з цього часу участі в догляді не приймала.

Дана обставина вже оцінювалась судом, виходячи з інших доказів, так визнана такою, що не спростовує наявність спільної сумісної власності на майно сторін, яке виникло в результаті укладення договору довічного утримання.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про поділ майна, що є спільною сумісною власністю сторін підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлене домовленістю між ними або шлюбним договором в період перебування шлюбу.

Суд вважає, що кожна із сторін, як колишнє подружжя, має право власності на ? частину майна набутого за час шлюбу, в даному випадку виходячи із позовних вимог це право власності на ? частину земельної ділянки площею 0.15 га, кадастровий номер :0:03:0062, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: вул. Жовтнева, 30 в сел.. Новомиколаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, а також на ? частину житлового будинку загальною площею 64.6 кв.м., житловою площею 48.6 кв.м., розташований за тією ж адресою

Так як позивач просить визнати за нею право на ? частину спірного домоволодіння та земельної ділянки (тобто на ідеальну частку) в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя і не ставить вимоги про виділення її частки в цьому майні в натурі, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному об'ємі. При цьому визнаючи право власності на ідеальну частку за позивачем суд вважає за необхідне визнати і за відповідачам його право на ідеальну частку в спірному домоволодінні та на земельну ділянку в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя .

Позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні позивачкою спірним домоволодінням шляхом вселення її до даного домоволодіння та зобов'язання відповідача не чинити їй перешкод у користуванні даним нерухомим майном та надання їй ключів від будинку на думку суду підлягають задоволенню частково виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 391 ЦК України - Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 392 ЦК України - Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦК України, - Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Судом встановлено, що відповідач перешкоджає позивачу у користуванні нею майном, на яке судом визнане за нею право власності, а саме: ? частиною земельної ділянки площею 0.15 га, кадастровий номер :0:03:0062, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: вул. Жовтнева, 30 в сел.. Новомиколаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, а також ? частиною житлового будинку загальною площею 64.6 кв.м., житловою площею 48.6 кв.м., розташований за тією ж адресою.

Таке перешкоджання викликане перш за все не визнанням за позивакою права власності на дане майно, як на спільне сумісне майно.

Крім того всі допитані в судовому засіданні свідки пояснили, що вони були свідками того, що між сторонами був вчинений скандал з приводу наміру позивачки зайти до будинку та забрати належне їй майно. Даний скандал мав наслідком звернення до правоохоронних органів.

З висновку за результатами розгляду звернення гр. ОСОБА_2, від 09.06.2016 року правоохоронними органами встановлено, що 1.05.2016 року ОСОБА_7, приїхала за адресою: сел. Новомиколаївка вул. Октябрська, 30-А, так як хотіла забрати свої речі. ОСОБА_2,не був згодний з тим, щоб ОСОБА_7, забрала свої речі. ОСОБА_9М,. вдома не було, а до позивачки вийшла незнайома їй жінка та не пустила її до двору. Тоді ОСОБА_13. зайшла до двору зі сторони городу, відкрила належний відповідачу автомобіль, викидала з нього речі та пошкрябала автомобіль.

Таким чином виходячи з того, що за позивачкою взнається право власності на ? частину домоволодіння (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами), розташованого по вул. Жовтнева, 30 в сел.. Новомиколаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, загальною площею 64.6 кв.м., житловою площею 48.8 кв.м., та на ? частину земельної ділянки площею 0.1500 га, кадастровий номер :03:003:0062, розташовану за адресою: вул. Жовтнева, 30 в сел.. Новомиколаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Позивач має право на безперешкодне володіння та користування цим майном. А виходячи з того, що між сторонами склались такі відносини, які перешкоджають в реалізації цього права позивачці зі сторони відповідача, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в цій частині та зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні та володінні належними їй ? частинами домоволодіння та земельної ділянки, розташованих за адресою: вул. Жовтнева, 30 в сел.. Новомиколаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, надавши ключі від будинку за даною адресою.

В задоволенні позовних вимог щодо вселення позивачки в будинок, розташований за адресою: вул. Жовтнева, 30 в сел. Новомиколаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, суд вважає за можливе відмовити. Так як судом встановлено, що позивач сама припинила проживання в будинку, який належить позивачу. З її пояснень в судовому засіданні встановлено, що вона не має наміру проживати в спірному будинку. Крім того, суду не надано доказів того, що позивачці чиняться перешкоди саме у проживанні у визнаній за нею частині спірного домоволодіння. Доказів того, що позивач намагалась вселитись до домоволодіння. Набуте в тому числі інею за договром довічного утримання, суду не надано. Тому на думку суду, дані вимоги позивачки є передчасними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України із відповідача ОСОБА_2., на користь позивачки ОСОБА_14, підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 732 грн., 06 коп., виходячи з наступного розрахунку. Позивачем заявлені позовні вимоги майнового та немайнового характеру. Ціна позову відповідно до наданої суду копії договору довічного утримання складатиметься із загальної вартості домоволодіння та земельної ділянки та судового збору за позовними вимогами немайнового характеру, а саме: 113353 грн. + 32505 грн. + 551.2 грн. =146409.2 грн. Позивачем при поданні позову сплачено 1250 грн. Так як спільне сумісне майно розподілене між сторонами в рівних частинах, та з того, що позовні вимоги задоволені частково, то позивачу підлягає відшкодуванню 732 грн. 06 коп. Крім того, виходячи з ціни позову з відповідача на користь держави підлягає відшкодуванню 214 грн. 09 коп., сума недоплаченого судового збору.

На основі ст.ст. 57, 60, 69, 70, 71 СК України, керуючись ст. 10, 60,88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 за позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя та усунення перешкод у користуванні власністю - задовольнити частково.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованою за адресою: сел.. Новомиколаївка вул. Октябрська, 30-а Верхньодніпровського району Дніпропетровської області та за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2 зареєстрованим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 за кожним, право власності в розмірі на ? частину домоволодіння (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами), розташованого по вул. Жовтнева, 30 в сел. Новомиколаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, загальною площею 64.6 кв.м., житловою площею 48.8 кв.м., та на ? частину земельної ділянки площею 0.1500 га, кадастровий номер :03:003:0062, розташовану за адресою: вул. Жовтнева, 30 в сел.. Новомиколаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні та володінні належними їй ? частинами домоволодіння та земельної ділянки, розташованих за адресою: вул. Жовтнева, 30 в сел.. Новомиколаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, надавши ключі від будинку за даною адресою.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити

Стягнути із ОСОБА_2 на корить ОСОБА_1 732 грн., 06 коп., на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави суму судового збору 214 грн. 09 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з моменту його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Верхньодніпровський районний суд. Особи, які брали участь у судовому засіданні, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

Рішення набирає чинності після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо така не подавалась. У випадку подання апеляційної скарги, рішення суду набирає чинності після розгляду справи судом апеляційної інстанції, якщо рішення не було скасоване не або змінене.

Суддя Петрюк Т.М.