Провадження 2/235/2365/16
Справа №235/5158/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2016 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі : головуючого судді Хмельової С.М.

за участю: секретаря судового засідання Соловйової М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду № 7 м. Покровськ цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

До Красноармійського міськрайонного суду звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що житловий будинок АДРЕСА_1 належав на підставі Договору на право забудови від 27 квітня 1953 року її дідусю - ОСОБА_4. Право власності на вказане домоволодіння було зареєстроване за ОСОБА_4 у належному порядку в Бюро технічної інвентаризації.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння по АДРЕСА_1

Оскільки, заповіту дідусь не залишив, згідно ст.524 ЦК України (1963р.) спадкування здійснюється за законом.

Відповідно до ст.529 ЦК України, спадкоємцями першої черги за законом у рівних частках є діти, дружина та батьки померлого.

Після смерті ОСОБА_4 спадкоємцями першої черги були: його дружина ОСОБА_5 та їх діти - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (батько позивачки).

Згідно ч.І ст.549 ЦК України, особа є такою, що фактично прийняла спадщину, якщо вона фактично вступила в управління або володіння спадковим майном.

На час смерті власника спірного будинку, в ньому фактично мешкали та залишились мешкати дружина померлого - ОСОБА_5 та їх малолітній на той час син - ОСОБА_7, який є батьком позивачки. Тобто, вони вважаються такими, що фактично вступили в управління та володіння спадковим майном після смерті свого чоловіка та батька - ОСОБА_4.

ОСОБА_6 (другий син померлого власника будинку) на момент смерті свого батька, в будинку не мешкав, не був в ньому зареєстрований, тому фактично вважається таким, що не прийняв спадщину після смерті свого батька.

03 квітня 1987 року ОСОБА_5 склала заповіт, згідно якого, житловий будинок з надвірними побудовами, що знаходиться в АДРЕСА_1. заповіла своєму синові - ОСОБА_7, батькові позивачки.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 домоволодіння АДРЕСА_1

Фактично, спадщину у вигляді вказаного домоволодіння після смерті ОСОБА_5 прийняв батько позивачки - ОСОБА_7, оскільки залишився мешкати у будинку разом із своєю родиною - дружиною ОСОБА_8 та позивачкою - своєю донькою. Але, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батьків батько не звертався, оскільк вважав, що будучи постійно зареєстрованим у будинку з моменту народження, мешкаючи в ньому, фактично набув право власності на домоволодіння.

ОСОБА_6 (другий син померлої) на момент смерті своїх батьків у будинку не мешкав, оскільки проживав разом із своєю сім'єю за іншою адресою. Тобто, вважається таким, що фактично не прийняв спадщину, оскільки не вступив в її володіння та управління. Незважаючи на це, у травні1994 року він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у вигляді частини спірного домоволодіння після смерті матері, оформлювати свої спадкові права належним чином не продовжив, захворів і у ІНФОРМАЦІЯ_3 помер.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивачки - ОСОБА_7.

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння АДРЕСА_1.

Фактично спадщину після смерті батька прийняла матір позивачки - ОСОБА_8 та позивачка, оскільки залишились мешкати у будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_4 мати позивачки померла.

Спадкоємицею першої черги на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_8 є позивачка - її донька. Вона фактично прийняла спадщину після смерті своєї матері, оскільки залишилась мешкати в будинку, користується ним, садом, городом, зробила ремонт в будинку, користується предметами домашнього побуту, сплачує різні платежі.

З метою оформлення свого права на спадкове майно у вигляді будинку, позивачка звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Але у зв'язку з тим, що на теперішній час неможливо виявити коло спадкоємців після смерті спадкодавця, оскільки спадкова справа знаходиться в зоні АТО та до неї немає доступу, вона вимушена звертатись до суду за захистом своїх прав.

Позивачка немає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у зв'язку з проведенням на території Донецької та Луганської областей АТО, і припинення виконання своїх функцій державними органами та службами на території, не підконтрольній українській владі, припиненням роботи нотаріусів і закриттям доступу до нотаріальних реєстрів.

Позивачка просить суд визнати за нею право власності на домоволодіння АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом.

Позивачка до судового засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає.

Відповідачі до судового засідання не з'явились, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають та не заперечують проти його задоволення..

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів закріплений в ст. 16 ЦК України. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Згідно договору на право забудови будинку та безстрокове використання земельної дільниці від 27.04.1953 р. ОСОБА_4 виділено земельну ділянку площею 540 кв.м. для індивідуального будівництва житлового будинку (а.с.7).

Відповідно реєстраційного посвідчення Донецьке міське БТІ посвідчує, що ціле домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 (а.с.8).

ОСОБА_6, чоловік та батько відповідачів, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Донецьк, актовий запис про смерть № 1299 (а.с.12).

ОСОБА_8, мати позивачки, померла ІНФОРМАЦІЯ_5, актовий запис про смерть № 24 (а.с.1).

ОСОБА_7, батько позивачки, помер ІНФОРМАЦІЯ_6, актовий запис про смерть 968 (а.с.14).

ОСОБА_4, власник будинку, помер ІНФОРМАЦІЯ_7, актовий запис про смерть 763 (а.с.16).

ОСОБА_5, дружина власника будинку, померла ІНФОРМАЦІЯ_2, актовий запис про смерть 87 (а.с.15).

ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_8, у свідоцтві про народження батьками зазначені: мати - ОСОБА_2, батько - ОСОБА_6 (а.с.17).

Позивачка - ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_9, у свідоцтві про народження батьками зазначені: мати- ОСОБА_8, батько - ОСОБА_7 (а.с.18). Батьки позивачки зареєстрували шлюб 30.08.1964 року (а.с.19).

ОСОБА_5 3.04.1987 року заповідала будинок АДРЕСА_1, своєму сину ОСОБА_7 (а.с.20).

Постановою державного нотаріуса від 7.07.2016 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, оскільки спадкова справа після смерті ОСОБА_5 заведена 27.05.1994 року, місце заведення - Дев'ята донецька державна нотаріальна контора м. Донецьк. На теперішній час Дев'ята донецька державна нотаріальна контора зареєстрована у місті Слов'янськ, але нотаріуси не перемістились із зони АТО. Коло спадкоємців після смерті ОСОБА_5 немає можливості виявити, так як спадкова справа № 135 знаходиться в зоні АТО, та до неї немає доступу (а.с.22).

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Згідно статті 524 Цивільного кодексу Української РСР (1963р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

У частині 1 статті 529 Цивільного кодексу Української РСР (1963р.) зазначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до статті 548 Цивільного кодексу Української РСР (1963р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу Української РСР (1963р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

На час смерті власника будинку - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, в будинку мешкали дружина ОСОБА_5 та малолітній син ОСОБА_7, який є батьком позивачки, які вступили в управління та володіння спадковим майном.

Відповідно до статті 553 Цивільного кодексу Української РСР (1963р.) спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь

кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається.

Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Відповідно до статті 534 Цивільного кодексу Української РСР (1963р.) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5 склала заповіт 03.04.1987 року, та заповідала будинок сину - ОСОБА_7, батьку позивачку, який мешкав в ньому та продовжив мешкати після смерті матері, фактично прийнявши спадщину.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею.

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У частині 3 статті 1268 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З урахуванням викладеного, а також те, що визнання відповідачами позовних вимог не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позовні вимоги обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1,3,4, 10, 174, 212, 215 ЦПК України, ст.ст. 316, 328,392,1268 ЦК України (2003р.) статтями 524, 529, 534, 548, 549, 553 Цивільного кодексу Української РСР (1963р.) , суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння № 48, що складається з: житлового будинку літ. «А-1», загальною площею 66,2 кв.м., житловою - 32,0 кв.м. з прибудовою літ. «а», ганок літ. «а1», вбиральна літ. «К», огорожі № 1,2 по АДРЕСА_1, який залишився після смерті батька ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, та матері ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4, в порядку спадкування за законом.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

В судовому засіданні 25 серпня 2016 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено 29.08.2016р.

Суддя