22 листопада 2016 року м. Селидове
Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Моцного О.С., при секретарі Нарижній О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, 3% річних та інфляційних витрат,-
Позивач звернувся до суду з позовом в якому вказав, що відповідач ОСОБА_2 відповідно до кредитного договору № КС-002060 від 14.03.2008 року в Кредитній спілці «Добробут» отримав кредит у розмірі 15 000 гривень строком на 36 місяців з процентною ставкою 24 % річних та згідно встановлено графіку зобов'язаний до 14 числа наступного місяця сплачувати 416,67 грн. за кредитом та 305,75 грн. за відсотки за користування кредитом. 11.03.2014 року між КС «Добробут» та ОСОБА_1 було укладено договір відступлення прав вимог боргу, згідно якого останній набув права вимоги за кредитним договором № КС-002060 від 14.03.2008 року та договором поруки № 002060 від 14.03.2008 року. Рішенням суду з відповідача стягнуто суму боргу у розмірі 115 509,12 грн. Із жовтня 2014 року по березень 2015 року з відповідача було стягнуто 4 774,36 грн., а залишок складає 110 734,76 грн. З березня 2015 року відповідач не виконує рішення суду, тому просить стягнути з нього залишок боргу у розмірі 110 734,76 грн., 3% річних у розмірі 4 805,60 грн. та інфляційні витрати у розмірі 48 055,85 грн.
Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.
За таких обставин в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній даних і доказів, з постановленням заочного рішення.
Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 02 червня 2014 року у цивільній справі 242/796/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу, позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, суму боргу у розмірі 115 509 (сто п'ятнадцять тисяч п'ятсот дев'ять) гривень 12 коп.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Вказана правова позиція висловлена Верховним судом України у постанові від 20 січня 2016 року № 6-2759цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України враховується судом при застосуванні таких норм права.

На підставі викладеного, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити у зв'язку з вищенаведеним.

Крім того, суд звертає увагу позивача, що повторне стягнення суми основного боргу не передбачене ЦК України, а тому і в цій частині слід відмовити у зв'язку з необґрунтованістю.

Керуючись ст. ст. 1054, 610, 612 ЦК України, ст. ст. 88, 213-215 ЦПК України, суд -

ВИРІІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, 3% річних та інфляційних витрат - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданої протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя