Солом`янський районний суд міста Києва
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2016 року м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду м. Києва Кицюк В.С., за участю секретаря Піддубняк І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», позивач) звернулось до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача - ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.02.2012 року яка станом на 31.10.2015 року становить 13 448,52 грн., з яких по тілу кредиту - 1 499,55 грн., по відсоткам - 8 132,37 грн., заборгованість за пенею та комісією 2 700,00 грн., 500,00 грн. штрафних санкцій в фіксованій частині та 616,60 грн. штраф в процентній складовій, мотивуючи свої вимоги наступним.

Так, між ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачем 14 лютого 2012 року укладено кредитний договір № б/н, згідно якого Банк надав відповідачу грошові кошти в розмірі 300,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач стверджує, що свої зобов`язання виконав на відміну від відповідача. Посилаючись на невиконання зобов`язань, позивач просить суд стягнути заборгованість в судовому порядку (а.с.4-5)

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України.

Представник відповідача в судове засідання також не з?явився, надіславши заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.92). Крім того, представником відповідача були подані письмові заперечення по справі, з яких вбачається наступне. Відповідач визнає наявність в неї заборгованості перед позивачем в розмірі 1 499,55 грн., оскільки вона продовжувала користуватись грошовими коштами по кредитному ліміту на картці.

Решту позовних вимог відповідач вважає необгрунтованою, оскільки: по-перше, відсоткова ставка за користування кредитними коштами згідно кредитного договору б/н від 14.02.2012 року становила 30,00 % на рік, а не 36 %, як вказано в позовній заяві; по-друге, під час укладання кредитного договору «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи банку» для ознайомлення відповідачу не наддавались та нею не підписувались, будь-яким іншим чином з відповідачем не були узгоджені, а їх примірник відповідачу не надавався; по-третє, позивачем було в односторонньому порядку без отримання згоди відповідача змінено кредитний ліміт до 1 500,00 грн., а враховуючи той факт, що відповідач не була ознайомлена з Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи банку» у банку було відсутнє право на реалізацію таких змін без повідомлення про це відповідача; по-четверте, розрахунок наданий позивачем щодо заборгованості відповідача не містить ідентифікаційних ознак особи, яка його здійснила, а також інформації щодо документів, на підставі яких він був здійснений; по-п?яте, термін кредитної картки, яка була видана позивачем відповідачу, після укладення кредитного договору, на момент звернення до суду з позовом закінчився (листопад 2014 року). Тому, у позивача відсутнє право на стягнення з відповідача пені та комісії в розмірі 2 700,00 грн, фіксованої та процентної складової штрафу в загальному розмірі 1 116,00 грн., у зв?язку із закінченням строків позовної давності.

На цій підставі просить застосувати строки позовної давності до вимог позивача про стягнення заборгованості за пенею, комісією, фіксованою та процентною складовими штрафу в повному обсязі та відмовити позивачу у задоволенні вимог в частині стягнення заборгованості по відсоткам, пені, комісії, фіксованої та процентної складових штрафу (а.с.87-89)

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України)

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, зокрема ч.3 ст.61 ЦПК України (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України)

В свою чергу, статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка в частині 4 вказує, зокрема, на те, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Так, судовим розглядом встановлено, що 14 лютого 2012 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № б/н, згідно якого Банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 300,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 відсотка в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, на підставі підписаної ОСОБА_3 анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 8)

Позивачем додана до позовної заяви довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів льотного періоду» (а.с. 9-10) З цієї довідки вбачається, що базова відсоткова ставка в місяць становить 2,5 %, які нараховуються на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів на рік. Тобто, виходячи з арифметичних підрахунків відсоткова ставка ОСОБА_3 за кредитним договором від 14.02.2012 року становить 30,00 % на рік (12 місяців * 2,5 % на місяць).

Позивач стверджує в позовній заяві, що відсоткова ставка за користування кредитними коштами ОСОБА_3 становить 36,00 % на рік (а.с. 4 перший абзац позовної заяви)

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 14.02.2012 року станом на 31.10.2015 року (а.с. 6-7) вбачається наступне. В шостій колонці з назвою «% ставка (поточна заборгованість)» відсоткова ставка визначена уповноваженою особою позивача (без зазначення посади, прізвища та її підпису) спочатку: 36,00 у період з 15.02.2012 року по 31.12.2012 року (включно), 30,00 у період з 01.01.2013 року по 31.08.2014 року (включно), 34,80 у період з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року (включно), 43,20 у період з 01.04.2015 року по 31.10.2015 року (включно).

Жодного обґрунтування підстав застосування різної відсоткової ставки в зазначені періоди, враховуючи її зміни як в сторону зменшення так і в сторону збільшення, представником позивача не надано і в позовній заяві такої інформації взагалі не міститься.

Крім того, додана представником позивача довідка про умови кредитування взагалі не містить підпису ОСОБА_3 та кінцевого терміну повернення, на чому акцентував увагу представник відповідача, що в свою чергу позбавляє суд можливості вирішити питання про наявність підстав визнавати його належним та допустимим доказом у справі.

Відповідно до умов договору, за твердженням представника позивача, укладеного між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки.

Строк дії картки вказаний на ній «11/14», тобто до листопада 2014 року (а.с.93)

З урахуванням цих обставин та факту пред'явлення ПАТ КБ «ПриватБанк» позову тільки у грудні 2015 року питання застосування чи незастосування строку позовної давності відповідно до ст.ст.256 і 257, чч.1 та 5 ст.261, ч.4 ст.267 ЦК, яке заявляється представником відповідача, відсутність належних документів і роз?яснень щодо розрахунку заборгованості ОСОБА_3, викликають необхідність отримання судом роз?яснень позивачем в особі представника та надання особистих пояснень.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.169 ЦПК України якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення, суд визнає явку такої сторони чи її представника обов`язковою.

Зважаючи на подану представником позивача заяву, з урахуванням вищенаведеного, суд визнає явку представника позивача обов`язковою.

Окремо, суд вважає за необхідне направити копію даної ухвали і відповідачу у справі, повідомити його про дату, час та місце наступного судового засідання.

На підставі викладеного, суд -

У Х В А Л И В:

Визнати явку представника позивача Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» обов`язковою та здійснити його виклик в наступне судове засідання 18 січня 2017 року на 10.30 годин у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В судове засідання також викликати представника відповідача.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.С. Кицюк