АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/4488/15-ц Номер провадження 22-ц/786/171/16Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А. М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Дряниці Ю.В., Карнауха П.М.,

при секретарі: Лимар О.М.,

з участю: відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справі за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 грудня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, треті особи ОСОБА_5 у справах дітей виконавчого комітету Октябрської районної в м. Полтаві ради, ОСОБА_5 у справах дітей Карлівської районної державної адміністрації Полтавської області.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача Апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_1, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 03 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено за необґрунтованістю.

З рішенням місцевого суду не погодився позивач, оскарживши його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування своїх вимог вказував, що відповідачка неналежно виконує свої батьківські обовязки по догляду за дитиною, а тому вважає, що суд має визначити місце проживання доньки з батьком, оскільки він може створити найбільш сприятливі умови для її виховання

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає відхиленню з підстав, передбачених ст. 308 ЦПК України.

Судом першої інстанції було встановлено, що 10 вересня 2010 року між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-КЕ № 073978 від 10 вересня 2010 року / а.с. 3/.

Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-КЕ № 131529 від 06 квітня 2011 року, 30 березня 2011 року у сторін по справі народилася донька ОСОБА_7 /а.с. 6/.

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 04 серпня 2015 року, шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_6 розірвано.

Відповідно до довідок виконавчого комітету Ланнівської сільської ради від 27 липня 2015 року, та від 03 серпня 2015 року, ОСОБА_8 та донька ОСОБА_9 зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 53/.

Ухвалюючи рішення місцевий суд виходив з того, що позивачем не доведено необхідності визначення місця проживання дитини з батьком, врахувавши малолітній вік доньки сторін.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з такими висновками місцевого суду.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, згідно ст. 15 Закону, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, а батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно вимог ст. 141 СК України, права та обов'язки матері та батька щодо дитини є рівними незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Частиною 1 Статті 161 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, обов'язковою є участь органу опіки і піклування, який також подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, обоє батьків зверталися до служб у справах дітей за місцем свого проживання з метою обстеження умов проживання малолітньої доньки.

Так, відповідно до акту обстеження умов проживання дитини ОСОБА_9 ОСОБА_5 у справах дітей Карлівської райдержадміністрації від 29 липня 2015 року, проведеного за адресою Карлівський район, с. Ланна, вул. Ватутіна, 7, мати створила належні умови для виховання і розвитку дитини, зокрема, ОСОБА_5 виділено окрему кімнату, дівчинка має іграшки, забезпечена одягом і взуттям за сезоном. Загалом умови проживання оцінені як добрі /а.с. 96/.

Згідно з актом обстеження умов проживання дитини ОСОБА_9 ОСОБА_5 у справах дітей від 22 травня 2015 року проведеного за адресою АДРЕСА_1, батько також створив належні умови для розвитку і виховання дитини, зокрема, дитина з батьком займає окрему кімнату, має окреме місце для відпочинку, для проведення дозвілля. Дитина має іграшки і одяг. Загалом умови проживання оцінені як задовільні /а.с. 152/.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Аналізувавши наведене, колегія суддів, приходить до висновку, що мати і батько створили належні умови для проживання дитини, мають рівні права та обов'язки щодо її виховання, однак, в інтересах малолітньої дитини, розлучення дитини з матірю допускається лише в виключних випадках.

Згідно до ч. 2 ст. 161 СК України, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачка відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов'язків, забезпечує належні матеріально-побутові умови для потреб малолітньої дитини.

Відповідно до характеристики матері малолітньої дитини ОСОБА_10 від 09.09.2015 року, виданої Ланнівською сільською радою Карлівського району Полтавської області, ОСОБА_8 характеризується з позитивного боку. За характером спокійна, врівноважена, розсудлива. До кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалась. Алкогольними напоями не зловживає, шкідливих звичок не має. Ставлення до наркотичних засобів виключно негативне /а.с. 106-107/.

Таким чином, колегія суддів вважає, що будь-яких виняткових обставин, які б давали підстави для розлучення дитини з матір'ю, під час розгляду справи не встановлено, а тому висновок місцевого суду про необхідність визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матірю є законним і обґрунтованим.

Посилання апелянта на неналежне виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обовязків, на думку судової колегії не заслуговує на увагу, з урахуванням наступного.

У відповідності зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у праві. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Зокрема, позивач стверджує, що відповідачка протягом 6 місяців перешкоджає спілкуванню батька з донькою, чим завдає дитині психологічну травму, однак, будь-яких допустимих доказів на підтвердження такого перешкоджання позивачем, в порушення вимог ст. 60 ЦПК, не надано. Також, на думку колегії суддів, неналежним доказом, на який посилається відповідач, як на підставу своїх вимог, є відповідь на адвокатський запит від 13.05.2015 року № 813 Дитячої міської лікарні м. Полтави.

Відповідно до зазначеної відповіді, 21.04.2015 року батько ОСОБА_6 звернувся зі своєю донькою ОСОБА_6 Дарєю до приймального відділення ДМКЛ м. Полтави зі скаргами на опік полумям лівої вушної раковини. Травму дитина отримала 19.04.2015 року /а.с. 153/.

Однак, будь-яких доказів, що травму ОСОБА_7 отримала через неналежний догляд матері, або взагалі, що вона була отримана під час догляду за дитиною відповідачкою суду не надано, а тому твердження відповідача розцінюються судом як припущення, які не свідчать про неналежне виконання відповідачкою своїх батьківських обовязків по догляду за дитиною.

Про відповідальне виконання ОСОБА_2 своїх обовязків, як матері малолітньої дитини, свідчить висновок органу опіки та піклування Карлівської районної державної адміністрації Полтавської області про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно до якого орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити можливим місцем проживання дитини з матірю /а.с. 127/.

Доводи апелянта про неспроможність відповідачки матеріально забезпечити малолітню дитину спростовуються матеріалами справи.

Так, згідно до трудового договору від 03 жовтня 2015 року, ОСОБА_8 є працевлаштованою і отримує за робітню плату у розмірі 1 400 грн. в місяць /а.с. 103/.

Крім того, колегія суддів, зауважує, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні обовязки щодо забезпечення дитини.

З урахуванням наведеного, судова колегія, вважає посилання апелента на неспроможність позивачки матеріально утримувати дитину, не відповідає дійсності.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують, тому колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції в повній мірі ґрунтуються на законі та судом було правильно встановлено характер правовідносин сторін у справі та застосовано норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини.

За таких обставин, враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування рішення місцевого суду, вважаючи його законним та обґрунтованим

Керуючись ст.ст. 303, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.В.Чумак

Судді: Ю.В.Дряниця

ОСОБА_11

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1