АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1195/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_6» (ОСОБА_7) на заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 02 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_6» до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості

в с т а н о в и л а :

ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернулося до суду із вказаним позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь кредитну заборгованість за договором №BL_КГ100094831 від 14.02.2012 у загальній сумі 33335,72 грн., мотивуючи про те, що ОСОБА_8, як позичальник, не виконала свої зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого у неї перед банком виникла заборгованість про стягнення якої заявлено цей позов.

Заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 02.12.2015 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, банком подано апеляційну скаргу, в якій, ПАТ, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог. В обґрунтування вказує на те, що суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позову за недоведеністю у звязку з ненаданням банком кредитного договору, що підтверджує позовні вимоги, так як за таких обставин мав залишити позовну заяву без розгляду, а не приймати рішення по суті позову.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав та мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що банком не надано суду кредитного договору на якому ґрунтуються позовні вимоги у справі.

Однак з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися не можна з огляду на наступне.

При розгляді справи встановлено, що 14.02.2012 між ПАТ «ВіЕйБі Банк», як банком, та ОСОБА_8, як позичальником, укладено договір банківського обслуговування № BL_КГ100094831 (до стандарту продукту «Кредит готівкою №1»), згідно розділу 1 «Спеціальна частина» якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в розмірі 7000,00 грн. з терміном повернення до 14.02.2015, процентна ставка 0,01% річних, комісія за управляння кредитом 3% від суми кредиту, штраф згідно п.4.2 кредитного договору 25% від суми кредиту, пеня згідно п.4.3 кредитного договору 0,5%.

Згідно п.2.5.2 кредитного договору позичальник зобовязався не пізніше дати, встановленої графіком, поповнювати рахунок банку шляхом внесення готівкових коштів у сумах не менших за суми платежів, встановлених у графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом.

Згідно п.4.2 кредитного договору у випадку невиконання позичальником обовязку по сплаті боргових зобовязань, передбачених договором, (п.3.3.3 кредитного договору), якщо прострочення перевищує 60 календарних днів, банк має право вимагати у позичальника сплатити штраф.

Згідно п.4.3 кредитного договору у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобовязань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання.

На підставі цих норм договору позивач просить стягнути з відповідача 4478,64 грн. простроченої до повернення суми кредиту, 0,40 грн. прострочених процентів за користування кредитом, 4828,02 грн. простроченої комісії за управління кредитом, 24028,66 грн. плати за пропуск платежів, а всього 33335,72 грн. згідно розрахунку від 15.08.2015.

Відповідно до положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав належним чином та надав позичальнику кредитні кошти, передбачені договором, що сторонами у справі не оспорюється, однак відповідач свої договірні зобовязання належним чином не виконала внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед банком: 4478,64 грн. простроченої до повернення суми кредиту, 0,40 грн. прострочених процентів за користування кредитом, 4828,02 грн. простроченої комісії за управління кредитом.

На підставі вищевикладених фактичних обставин справи, положень договору та законодавства, колегія суддів вважає, що позовні вимоги банку про стягнення з позичальника 4478,64 грн. заборгованості по тілу кредиту, 0,40 грн. відсотків за користування кредитом та 4828,02 грн. комісії за управління кредитом, адже обовязок по сплаті цих платежів передбачено, зокрема, п.2.5.2 кредитного договору та графіком погашення заборгованості за кредитом та процентами від 14.02.2012.

Відповідачкою доказів належного виконання своїх договірних зобовязань перед банком суду не надано.

Одночасно колегія суддів знаходить безпідставними вимоги банку про стягнення з відповідачки 24 028,66 грн. плати за пропуск платежів, адже такий платіж взагалі не передбачено умовами кредитного договору. Колегія суддів враховує, що п.4.2 і п.4.3 кредитного договору регламентується сплата штрафу та пені, які за розрахунком та за своєю правовою природою не є тотожними платі за пропуску платежів, вказаної банком.

Колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що у задоволенні позову слід відмовити у звязку з недоведеністю вимог, так як банком не надано суду кредитного договору, на якому вони ґрунтуються, оскільки згідно ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Надання позивачем іншого кредитного договору, ніж той на якому ґрунтуються вимоги у справі, очевидно є помилковим, у звязку з чим суд мав розяснити позивачу про необхідність надати докази у підтвердження своїх вимог, чого зроблено не було та, відповідно, було порушено вимоги ч.4 ст.10 ЦПК України та, відповідно, права позивача, оскільки рішення про відмову в задоволенні їх позовних вимог за таких обставин перешкоджає повторному зверненню позивача до суду з аналогічними вимогами за захистом свого порушеного права.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення по справі, які суд вважав доведеними, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 02 грудня 2015 у даній справі слід скасувати у звязку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм процесуального права щодо законності та обґрунтованості судового рішення (ст. 213 ЦПК України) та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по справі, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 88, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 02 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_6» до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості, скасувати.

Позов ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_6» до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8, ідент. номер НОМЕР_1, на користь ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_6» (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 27-Т, ) кредитну заборгованість в загальній сумі 9307,06 грн., а саме: 4478,64 грн. простроченої до повернення суми кредиту, 0,40 грн. прострочених процентів за користування кредитом, 4828,02 грн. простроченої комісії за управління кредитом.

Стягнути з ОСОБА_8, ідент. номер НОМЕР_1, на користь держави 385,84 грн. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня його проголошення.

Головуючий :

Судді :