30.01.2015 Провадження по справі № 2/380/36/15
Справа № 380/40/15-ц
Рішення

Іменем України

30 січня 2015 року Тетіївський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді : Архангельського А.М.

при секретарі : Столярчук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив :

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі Позивач) звернулося до суду із названим позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 (далі Відповідач) заборгованість за кредитним договором в сумі 349425,47 грн. та судові витрати по справі. Позовні вимоги мотивує тим, що 05.01.2006 року між Позивачем та Відповідачем було укладено кредитний договір № K2T1SE00000789, відповідно до умов якого останньому було надано кредит у розмірі 15000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,0% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту і сплатою комісії щомісячно в розмірі 1,5% з кінцевим строком погашення кредиту 05.01.2009 року.

На виконання умов даного договору банк свої зобов'язання виконав належним чином, надавши Відповідачеві кредит в сумі 15000 гривень. Проте, в порушення умов кредитного договору Відповідач належним чином не виконував взятих на себе зобов'язань, і станом на 24.11.2014 року має заборгованість по кредитному договору на загальну суму 349425,47 гривень, яка складається із 13962,16 грн. заборгованості по кредиту, 103360,99 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом, 6953,57 грн. заборгованості по комісії, 225148,75 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань.

Представник позивача в судове засідання не прибув, надіслав до суду клопотання про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач в судовому засіданні позовних вимог не визнав, просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення відповідача, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного.

Так, судом встановлено, що 05.01.2006 року між Позивачем та Відповідачем було укладено кредитний договір № K2T1SE00000789, відповідно до умов якого останньому було надано кредит у розмірі 15000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,0% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту і сплатою комісії щомісячно в розмірі 1,5% з кінцевим строком погашення кредиту 05.01.2009 року.

На виконання умов даного договору банк свої зобов'язання виконав належним чином, надавши Відповідачеві кредит в сумі 15000 гривень. Проте, в порушення умов кредитного договору Відповідач належним чином не виконував взятих на себе зобов'язань, і станом на 24.11.2014 року має заборгованість по кредитному договору на загальну суму 349425,47 гривень, яка складається із 13962,16 грн. заборгованості по кредиту, 103360,99 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом, 6953,57 грн. заборгованості по комісії, 225148,75 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань.

Встановлені обставини підтверджуються: поясненнями відповідача, копією кредитного договору (а.с.5-6); розрахунком заборгованості за кредитним договором ( а.с.4); копією ордеру розпорядження № K2T1SE00000789 ( а.с.7).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов?язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов?язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов?язаний виконати свій обов?язок .

Згідно ст. 526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов?язання настають правові наслідки встановлені договором або законом .

Згідно з ч.ч. 1,4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обов?язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно із ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до положень ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Повністю повернути кредитні кошти позичальник зобов?язувався до 05.01.2009 року включно, проте вказане зобов?язання він виконав не в повній мірі. Оскільки кредитним договором встановлено кінцевий термін повернення кредиту - 05.01.2009 року, останній платіж Відповідачем зроблений в червні 2006 року, а позов про стягнення заборгованості за цим договором надійшов до суду 08.01.2015 року, то суд вважає, що Позивач пропустив строк звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Відповідач в судовому засіданні до ухвалення судового рішення заявив клопотання про застосування судом строку позовної давності відповідно до ст. 267 ЦК України.

У відповідності до роз'яснень, викладених у п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 « Про судове рішення у цивільній справі» установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Позивачем не доведено поважність причин пропущення строку позовної давності. Тому суд, враховуючи вищевикладене обґрунтування, вважає що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст.88 ЦПК України в зв'язку з повною відмовою в позові не підлягає задоволенню вимога Позивача про стягнення понесених ним судових витрат.

Керуючись ст.ст. 256,257,261,261,267,526,527,530,611,1049,1054 ЦК України, ст.ст. 10,15,60,61,88,208,209,212-215, 218, 294 ЦПК України

вирішив:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : А.Архангельський