АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1631/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Грегуль О.В.
Доповідач Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Кабанченко О.А., Желепа О.В.

при секретарі Осмолович В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 вересня 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову винагороду в розмірі 15 000 тисяч грн. та судовий збір в розмірі 234 грн. 60 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу,в якій просить рішення суду змінити, шляхом зменшення винагороди до 5000 тисяч грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні відповідач та представник відповідача підтримали апеляційну скаргу.

Позивач заперечив проти апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів, посилаючись на неналежне виконання відповідачкою зобов'язань за договором послуги, просив суд стягнути з відповідачки на користь позивача 15 000 грн. грошової винагороди.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачкою по відношенню до позивача порушені норми статей 901 та 903 ЦК України, крім цього, відповідачка та її представник позовні вимоги ОСОБА_2 визнали в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.11.2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг, відповідно до умов якого позивач зобов'язався у судовому порядку вирішити питання про стягнення на користь відповідача з ОСОБА_3 200 000 грн. - суми позики.

Відповідачка у свою чергу зобов'язувалась протягом 10 днів, після набрання законної сили рішенням суду про стягнення з ОСОБА_3 на користь відповідачки грошових коштів, виплатити позивачу грошову винагороду в розмірі 10 % від суми позики, а саме 200 000 грн.

Незважаючи на те, що рішення суду набрало законної сили, відповідач сплатила позивачу лише 5 000 грн. та відмовляється сплатити решту 15 000 грн.

В суді першої інстанції ОСОБА_1 підтвердила, що позивач особисто надавав їй юридичні послуги при розгляді в судовому порядку справи за її позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 березня 2014 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 25.10.2013 року в сумі 200 000 грн. та судовий збір в сумі 2 000 грн.

Рішення набрало законної сили 17.03.2014 року.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що відповідач на виконання умов договору про надання послуг від 02.11.2013 року сплатила позивачу лише 5 000 грн.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь недоплачену грошову винагороду в розмірі 15 000 грн. (200 000 : 100% х 10% - 5000 = 15 000 грн.).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 свої зобов'язання за договором послуги виконав у повному обсязі, оскільки відповідно до копії рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 березня 2014 року наявної в матеріалах справи позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 25.10.2013 року в сумі 200 000 грн. (а.с.5). Рішення набрало законної сили 17.03.2014 року.

Однак, ОСОБА_4 станом на момент подачі позову до суду сплатили ОСОБА_2 лише 5000 грн., таким чином умови договору нею не виконані.

Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахування вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Доводи відповідача у справі про те, що на сьогодні з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнення суми боргу за договором позики в розмірі 200 000 грн. фактично не відбулось у зв'язку із недоброякісними юридичними послугами ОСОБА_2, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, як вбачається з умов договору послуги укладеного між позивачем та відповідачем (а.с.19), ОСОБА_2 виконав свої зобов'язання у повному обсязі.

Посилання відповідача на те, що обов'язком позивача є забезпечити фактичне повернення коштів на стадії виконавчого провадження, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, виходячи з умов договору послуги від 02.11.2013 року ОСОБА_2 зобов'язувався вирішити питання щодо стягнення на користь ОСОБА_1 суми боргу з ОСОБА_3 в судовому порядку, що ним і було зроблено відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 березня 2014 року, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 25.10.2013 року в сумі 200 000 грн.

Обов'язку ОСОБА_2 вирішувати питання щодо подальшого виконання рішення суду від 04.03.2014 року умовами договору послуги не передбачено, а передбачено, що ОСОБА_1 зобов'язується після вступу в законну силу рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суми боргу і можливо інших сум (компенсаційних виплат), а також у випадку постановлення ухвали суду про затвердження мирової угоди на предмет повернення ОСОБА_3 суми боргу ОСОБА_1, виплатити протягом десяти днів ОСОБА_2 грошову винагороду за надану юридичну послугу в розмірі 10 % від суми боргу. (а.с.19).

Крім того, договір послуги від 02.11.2013 року укладений між позивачем та відповідачем, ніким не оспорювався та недійсним в судовому порядку не визнаний, що підтвердили відповідач та представник відповідача в суді апеляційної інстанції.

Також, в апеляційному суді відповідач та її представник підтвердили суду, що в суді першої інстанції зустрічний позов про зміну умов договору послуги чи будь-який інший позов щодо оспорення умов договору послуги ними подано не було та не заявлено позову щодо оспорення договору послуги на даний час.

Крім цього, відповідач підтвердила, що в суді першої інстанції відповідач та її представник визнали позов ОСОБА_2 в повному обсязі.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити .

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 вересня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді: