АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/2242/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/648/К/15 Сарат Н.О.
Категорія 27 (І) Доповідач Барильська А.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є., Михайлів Л.В.,

при секретарі: Булах К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами, без участі всіх осіб, які беруть участь у справі, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 жовтня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 та просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики у розмірі 50000 грн., витрати на юридичну допомогу 300 грн. та судовий збір у сумі 500 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначив, що в 2006 році відповідач ОСОБА_2, згідно розписки, взяв у нього в борг 50000 гривень під проценти строком до 01.04.2014 року. Суму боргу відповідач позивачу не повернув, проценти за позику сплачував належним чином. Після закінчення строку, обумовленого в договорі позики, ОСОБА_3 звертався до ОСОБА_2 з вимогою повернути борг, однак, відповідач відмовився.

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 21 жовтня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики в розмірі 50000 гривень, витрати на юридичну допомогу 300 грн. та витрати на сплату судового збору 500 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог.

Зокрема, апелянт посилається на те, що судом безпідставно у рішенні зазначено про належне повідомлення його та представника про слухання справи, оскільки в матеріалах справи відсутні докази направлення судових повісток відповідачу та його представнику. При відкритті провадження у справі судом першої інстанції не взято до уваги невідповідність позовної заяви ст.119 ЦПК України, адже позов не обґрунтований.

Крім того, відповідач ОСОБА_4 зазначив, що боргова розписка, яка міститься у матеріалах справи повністю не заповнена: у ній невірно вказано прізвище позивача, відповідач її не підписував, зміст розписки викладено незрозуміло, зокрема, - статус позичальника та сума отриманих ним коштів. У зазначеній розписці вказано, що відповідач ОСОБА_2 під моральним тиском на нього та його родину взяв на себе зобов'язання по ній, однак судом зазначені обставини не перевірялися. Також судом не дано оцінки тому, що позивачем не доведено факт отримання відповідачем грошових коштів по розписці та не взято до уваги, що ч.1 ст.1047 ЦК України передбачено обов'язкове укладення письмової форми договору позики для такої значної суми коштів як 50000 грн. Судом при ухваленні рішення не враховано, що позивачем пропущено строк позовної давності, про що зазначав відповідач у своїх запереченнях.

Також апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема - на неповне фіксування судового засідання технічним засобом.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач просить її відхилити, а рішення суду, як законне та обґрунтоване, на його думку, залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно розписки від 01.04.2010 року відповідач ОСОБА_2 взяв у борг у позивача ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 50000 грн. строком повернення до 01.04.2014 року.

Згідно тексту зазначеної розписки ОСОБА_2 виплатив ОСОБА_5 проценти у сумі 76800 грн., однак суму основного боргу не повернув.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_5 посилався на те, що ОСОБА_2 не повернув йому суму боргу у розмірі 50000 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договоромпозики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строкта в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно розписки від 01.04.2010 року відповідач ОСОБА_2 взяв у борг у позивача ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 50000 грн. В обумовлений в розписці строк 01.04.2014 року відповідач грошові кошти позивачу не повернув.

У зв'язку з чим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_5 суми боргу у розмірі 50000 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що боргова розписка, яка міститься у матеріалах справи, повністю не заповнена, а саме: у ній невірно вказано прізвище позивача, зміст розписки викладено незрозуміло, зокрема, - статус позичальника та сума отриманих ним коштів, не беруться до уваги колегією суддів, оскільки розписка підтверджує факт отримання ОСОБА_4 грошових коштів від ОСОБА_5 у сумі 50000 грн. Не зазначення у розписці паспортних даних не спростовує факт отримання відповідачем грошових коштів та зобов'язання по їх поверненню.

Посилання ОСОБА_4 на те, що розписку від 01.04.2010 року він не підписував, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами, своїм правом на призначення судової почеркознавчої експертизи на предмет належності підпису у розписці іншій особі, відповідач не скористався та не заявив відповідне клопотання.

Також не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що судом не взято до уваги, що у розписці вказано, що відповідач ОСОБА_2 під моральним тиском на нього та його родину взяв на себе зобов'язання по ній, оскільки відомостей про звернення відповідача до правоохоронних органів з приводу тиску на нього та його родину позивачем, ОСОБА_2 суду не надав.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено факт отримання відповідачем грошових коштів по розписці та не взято до уваги, що ч.1 ст.1047 ЦК України передбачено обов'язкове укладення письмової форми договору позики для такої значної суми коштів як 50000 грн., не можуть бути взяти до уваги колегією суддів, оскільки спростовуються ч.2 ст.1047 ЦК України, згідно якої на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Матеріалами справи встановлено, що 01.04.2010 року відповідачем ОСОБА_2 було складено розписку про отримання від відповідача у борг грошових коштів у сумі 50000 грн. та зобов'язання повернути їх у строк до 01.04.2014 року.

Безпідставними, на думку колегії суддів, є доводи апеляційної скарги про те, що судом при ухваленні рішення не враховано, що позивачем пропущено строк позовної давності, про що зазначав відповідач у своїх запереченнях, оскільки розпискою встановлено строк повернення грошових коштів до 01.04.2014 року, до суду з позовом ОСОБА_5 звернувся 07.04.2014 року, тобто у межах строку, встановленого ст.257 ЦК України.

З вищенаведених підстав колегією суддів не може бути задоволена заява відповідача ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності, подана ним до апеляційного суду Дніпропетровської області 14.04.2015 року .

Колегією суддів не беруться до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що судом безпідставно у рішенні зазначено про належне повідомлення його та представника про слухання справи, оскільки в матеріалах справи відсутні докази направлення судових повісток відповідачу та його представнику, так як це порушення процесуального права не призвело до неправильного вирішення спору по суті.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що при відкритті провадження у справі судом першої інстанції не взято до уваги невідповідність позовної заяви ст.119 ЦПК України, адже позов не обґрунтований, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки висновків суду про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_5 не спростовують.

Посилання в апеляційній скарзі на неповне фіксування судового засідання технічним засобом не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду, оскільки відповідачем зауваження на неправильність чи неповноту фіксування судового засідання технічними засобами не подавались.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін на підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: