Провадження №2/761/7963/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08 грудня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Піхур О.В.

при секретарі Гаркуша Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Шевченківського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (далі - відповідач) про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги, які було уточнено під час розгляду справи, обґрунтовані тим, що позивач з 29.10.2014 року перебував у трудових відносинах з відповідачем на посаді інспектора з безпеки відділу забезпечення безпеки місць провадження діяльності. 01.07.2015 року позивача викликали у відділ кадрів підприємства та надали наказ про звільнення, де сповістили про звільнення зі скороченням штату. Позивач вважає дії відповідача незаконними, оскільки, його не попередили про звільнення не пізніше ніж за два місяці, фактичного скорочення на підприємстві не відбулось, не проведено повного розрахунку за відрядження, які відбувались згідно наказів від 12.11.2014 року №425-в та від 03.12.2014 року №476-в.

Тому, позивач просив суд, поновити його на посаді інспектора з безпеки відділу забезпечення безпеки місць провадження діяльності, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення, 01.07.2015 року по момент винесення судом рішення, зобов'язати відповідача здійснити повний розрахунок, а саме виплату компенсації за відрядження у сумі 11936,40 грн., відшкодувати моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. До матеріалів справи додано заперечення проти позову.

Суд, заслухавши надані пояснення представника позивача, представника відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (ч.1 ст.43 Конституції України).

Судом було встановлено, що наказом від 29.10.2014 року № 461-К позивача було призначено на посаду інспектора з безпеки відділу забезпечення безпеки місць провадження діяльності відповідача.

Відповідно до наказів відповідача №425-в від 12.11.2014 року та №476-в від 03.12.2014 року позивача було відряджено до ДП Шпанівський експериментальний завод харчових екстрактів ДП Зірненський с-з на 22 дні з 12.11.2014 року по 03.12.2014 року та до Івано-Франківського ОДОСП на 27 днів з 05.12.2014 року по 31.12.2014 року та для вирішення питань безпеки підприємства.

Наказом відповідача №150-к від 01.07.2015 року позивача було звільнено з посади з 01.07.2015 року у зв'язка зі скороченням штату за п.1 ст. 40 ЗКпП України.

Відповідно до п.l ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ч. 1 - 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення (п. 19 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»).

Згідно п. 9.1.1 статуту відповідача, підприємство самостійно планує свою діяльність, визначає стратегію та основні напрямки розвитку відповідно до галузевих, науково-технічних прогнозів та пріоритетів, конюктури ринку продукції, товарів, робіт, послуг та економічної ситуації. Пункт 10.6.3. та 10.6.9 цього статуту визначає, що директор підприємства формує штат підприємства, самостійно затверджує його структуру та штатний розпис, посадові інструкції, внутрішні положення та самостійно визначає облікову, фінансову, організаційну, методологічну внутрішню та зовнішню політику підприємства, організовує матеріально - технічне забезпечення її впровадження.

У зв'язку з складним фінансово-економічним становищем відповідача, керівництвом було прийняте відповідне рішення про оптимізацію діяльності, у тому числі шляхом запровадження скороченого робочого тижня, неповного робочого дня, а також скорочення чисельності працівників та штату підприємства, що підтверджується також листом уповноваженого органу управління ДП «Укрспирт» № 37-32-3-13/1976 від 13.02.2015 року Міністерства аграрної політики та продовольства України, яке рекомендувало вжити заходів щодо проведення на Підприємстві оптимізації кадрів саме шляхом скорочення чисельності працівників.

У зв'язку із вищевикладеним, відповідачем 14.01.2015 року було направлено письмове повідомлення Голові Об'єднаної організації профспілки працівників агропромислового комплексу ДП «Укрспирт» та голові профкому апарату управління ДП «Укрспирт» щодо скорочення посад на підприємстві та, відповідно, звільнення працівників ДП «Укрспирт»; 02.02.2015 року згідно з наказом ДП «Укрспирт» №31 на підприємстві було введено режим жорсткої економії фінансів; 04.02.2015 року та 10.02.2015 року відповідно підприємством було направлено та надано для ознайомлення голові Об'єднаної організації профспілки працівників агропромислового комплексу ДП «Укрспирт» та голові профкому апарату управління ДП «Укрспирт» всю необхідну інформацію, що стосувалася аналізу ефективності функціонування діючої структури підприємства, поточних показників діяльності, а також необхідності вжиття заходів щодо відповідних змін, зокрема, в організаційній структурі підприємства; 05.03.2015 року згідно з наказом ДП «Укрспирт» №95 «Про внесення змін до штатного розпису», посада інспектора з безпеки відділу забезпечення безпеки місць провадження діяльності ДП «Укрспирт», яку обіймав позивач була скорочена.

Фактично було скорочено не тільки посаду інспектора з безпеки відділу забезпечення безпеки місць провадження діяльності ДП «Укрспирт», а ліквідовано цілий відділ.

В результаті затвердження нового штатного розпису кількість працюючих в апараті підприємства була зменшена з 195 чоловік до 125 чоловік.

23.04.2015 року на виконання відповідних вимог ст. 49-2 КЗПП України, з огляду на затвердження нової редакції штатного розпису підприємства, всім працівникам, посади яких підлягали скороченню (у тому числі позивачу), було персонально попереджено про скорочення. Крім того, одночасно з попередженням про відповідне скорочення позивачу було надано письмове повідомлення про відсутність в апараті підприємства вакантних посад, які б відповідали його кваліфікаційним здібностям.

У зв'язку з тим, що позивач відмовився отримувати повідомлення про скорочення, та ознайомлюватися із переліком посад які відповідали його кваліфікаційним здібностям, 24 квітня 2015 року за місцем реєстрації останнього (АДРЕСА_1) було направлено вказане вище повідомлення із переліком вакантних посад підприємства. Однак, вказаний лист повернувся до ДП «Укрспирт» у зв'язку із закінченням терміну зберігання.

Також про скорочення позивач був персонально повідомлений в телефонному режимі. Про що зазначено в доповідній записці начальника відділу кадрів відповідача.

Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача, в день врученням наказу про звільнення позивачу та всім працівникам, посади яких підлягали скороченню, було надано перелік всіх наявних на підприємстві вакантних посад, за рахунок яких відповідні працівники в тому числі позивач мав можливість реалізувати належне йому право на залишення на роботі, проте, останній не виявив бажання працевлаштовуватися на відповідних, запропонованих належним чином адміністрацією Підприємства посадах.

У зв'язку з відмовою від працевлаштування на запропонованих відповідачем посадах, наказом № 150-к від 01.07.2015 позивача було звільнено із посади інспектора з безпеки відділу забезпечення безпеки МПД ДП «Укрспирт» у зв'язку зі скороченням штату (п.1 ст. 40 КЗпП України), та проведено всі розрахунки, про що також зазначено в довідці відповідача від 27.10.2015 року.

Відповідно до положень ч. 2, п. 3 ч. 3 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

Проте, в результаті скорочення штату відповідача, було скорочено не тільки посаду позивача, а відбулась повна ліквідація відділу де він працював, тобто ніхто з осіб, що працювали у відповідному структурному підрозділі відносно кого дана особа могла б мати переважне право на залишення на роботі не був залишений працювати у відповідача.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на корить працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору

Порядок відшкодування працівникам витрат, пов'язаних з перебуванням їх у службових відрядженнях, та норми їх відшкодування регулюються постановою Кабінету Міністрів України «Про норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордон» № 663 від 23.04.1999 року та Інструкцією про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом МФУ від 13.03.1998 № 59, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України за № 218/2658 від 31.03.1998.

У зв'язку з тим, що позивач не надав до бухгалтерії відповідача авансові звіти та посвідчення про відрядження з відмітками відряджуючої та приймаючої сторони, на підставі яких і повинні оплачуватися добові витрати, відповідачем не проводилась виплата за вказаними вище наказами про відрядження та при розгляді справи позивачем таких документів суду не було надано.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 57 ЦГЖ України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже, в силу вимог ст.ст. 10, 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Беручи до уваги викладене вище, суд приходить до висновку, що звільнення позивача на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України відповідає чинному трудовому законодавству України, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У зв'язку з відсутністю належних та допустимих доказів, відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу коштів у зв'язку із відрядженнями.

Оскільки, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації за відрядження, вказані позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 43 Конституції України, ст. ст. 40, 42, 49-2, 116, 117 КЗпП України, ст. ст. 10 60, 208, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, постановою Кабінету Міністрів України «Про норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордон» № 663 від 23.04.1999 року, Інструкцією про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом МФУ від 13.03.1998 № 59, п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року N 9, суд,

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя