Справа № 308/5185/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд в складі:

головуючого: Івашкович І.І.

при секретарі Гайданка Г.В.

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про. відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 30000,00 грн. відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовує, посилаючись на ст. 275 ЦК України, та вказує на те, що в приміщенні Ужгородського міськрайонного суду при розгляді цивільної справи, де вона здійснювала представництво по довіреності, відповідачка вчинила напад на неї з метою заподіяння тілесних ушкоджень, а також допускала висловлювання з метою приниження її честі і гідності. Із відповідною заявою позивачка звернулась до правоохоронних органів, за якою було внесено відомості до ЄРДР та визнано її потерпілою.

Позивачка стверджує, що відповідачка продовжує її ображати, поширювати інформацію, яка принижиє її честь та гідність, підриває її ділову репутацію, а 16.04.2014р. звернулась із заявою за її основним місцем роботи, якою поширила інформацію, що не відповідає дійсності, образливі вирази відносно неї, безпідставні звинувачення в порушеннях норм антикорупційного законодавства, порушеннях норм етики державного службовця, а також закликала керівника звільнити її з роботи. Відповідачка, поширивши неправдиву інформацію по місцю роботи, підриває її ділову репутацію та авторитет на роботі, що могло спричинити її звільнення. Разом з тим, заробітна плата на даній роботі є єдиним джерелом її доходу. Стверджує, що протиправна поведінка відповідачки має тривалий та систематичний характер, проводиться з умислом завдати моральних та психологічних страждань.

Мотивуючи позовні вимоги, позивачка заявляє про реалізацію нею конституційного права на судовий захист шляхом спростування недостовірної інформації, відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Посилається на правові підстави заявлених позовних вимог згідно зі ст. ст. 23, 275, 277, 299 ЦК України, а також на правові позиції постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р. №1 „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи".

Під час судового розгляду справи позивачка позовні вимоги підтримала.

Відповідачка позов заперечила. Вважає заявлені до неї позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди безпідставними, не доведеними належним чином згідно вимог ст.60 ЦПК України. Стверджує, що звинувачення позивачки у тому, що відповідачка напала на неї у приміщенні Ужгородського міськрайонного суду не відповідають дійсності та спростовуються листом начальника управління громадської безпеки УМВС України в Закарпатській області (копія додається). Вважає не підтвердженими жодними доказами і інші звинувачення позивачки щодо її переслідування. Відповідні звернення до начальника РВ ФДМУ по Закарпатській області, до управління СБУ в Закарпатській області мали місце не з метою поширення неправдивої інформації проти ОСОБА_1, а задля викриття корупційного діяння державного службовця. На даний час управлінням СБУ в Закарпатській області розпочато відповідну перевірку (копія листа додається). Після звернення до начальника РВ ФДМУ по Закарпатській області до ОСОБА_1 застосовано захід дисциплінарного впливу згідно зі ст. 14 ЗУ „Про державну службу" (копія відповіді додається).

Заперечення на позов відповідачкою в ході судового розгляду справи підтримано.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи із наступного.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування, визначаються ст. 23 ЦК. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Зокрема, моральна шкода полягає у: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягає наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Звернувшись з даним позовом, позивачка зазначає, що їй спричинено моральну шкоду внаслідок протиправної поведінки відповідачки, поширення нею неправдивої інформації, яка підриває ділову репутацію та авторитет позивачки в трудовому колективі.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" зазначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

У п.16 постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 № 1 зазначено, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Разом з тим, наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України

Як встановлено судом в ході судового розгляду, поведінка відповідачки не може оцінюватись такою, що спрямована на поширення завідомо неправдивих відомостей щодо позивачки. Адресовані відповідачкою до правоохоронних органів заяви стосувались питань перевірки наявності в діяннях ОСОБА_1 ознак правопорушень. Як свідчать матеріали справи, а саме, надіслані ОСОБА_2 листи-відповіді управління СБУ в Закарпатській області, такі заявам в межах компетенції прийнято для проведення відповідної перевірки в установленому порядку. На відповідне звернення до РВ ФДМУ по Закарпатській області відповідачці також надсилались відповіді, зокрема, листом №13-09-03352 від 19.11.14 повідомлено про вжиті стосовно головного спеціаліста-юрисконсульта юридичного відділу ОСОБА_1 заходи дисциплінарного впливу, а листом №13-09-03640 від 15.12.14 - про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади 28.11.14.

Належних доказів наявності передбачених законом підстав для відшкодування моральної шкоди, зокрема, факту її заподіяння протиправною поведінкою відповідача тощо, позивачем суду надано не було.

З наведених мотивів у позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10,11,214,215 ЦПК України, ст.ст. 23, 275, 277, 299 ЦК України, суд,-

РІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 30000,00 грн. відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Івашкович І.І.