У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Ступак О.В.,

Коротуна В.М., Штелик С.П.,

справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Орган опіки та піклування Зарічанської сільської ради Житомирського району, про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит», третя особа - Орган опіки та піклування Зарічанської сільської ради Житомирського району, про зняття заборон та припинення іпотеки, за касаційними скаргами ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит» на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 03 березня 2014 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 14 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року Публічне акціонерне товариство «Банк Національний кредит» (далі - ПАТ «Банк Національний кредит») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Посилалося на те, що 25 лютого 2008 року між АКБ «Національний кредит», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № 08/08, відповідно до якого останньому були надані кошти в розмірі 640 000 грн терміном до 23 лютого 2018 року зі сплатою 17 % річних, з 15 травня 2008 року ‒ зі сплатою 19 % річних та з 31 жовтня 2008 року ‒ зі сплатою 25 % річних. З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 25 лютого 2008 року між АКБ «Національний кредит», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_6 був укладений договір іпотеки, відповідно до якого останній передав банку в іпотеку незавершений будівництвом житловий будинок та земельну ділянку площею 0,17 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Додатковою угодою від 6 грудня 2011 року № 1 до іпотечного договору сторонами погоджено нові предмети іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0781 га, яка розташована за цією ж адресою. Відповідно до договорів купівлі-продажу від 06 грудня 2011 року, укладених за згодою банку між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, предмети іпотеки належать на праві власності ОСОБА_4, а тому вважає, що іпотека є дійсною для набувача вказаного майна. Боржник ОСОБА_6 порушив умови кредитного договору, у зв'язку з чим станом на січень 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 2 009 922 грн 23 коп. У подальшому ОСОБА_5 було залучено як співвідповідача, оскільки спірне майно належить ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності.

У липні 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Банк Національний кредит» про зняття заборон та припинення іпотеки.

Посилались на те, що вони 06 грудня 2011 року придбали у ОСОБА_6 спірне майно за згодою банку, за умови надходження протягом одного робочого дня після укладення договору коштів від продажу на погашення заборгованості за кредитом. Вважають, що договір іпотеки припинений, оскільки в той же день вони передали ОСОБА_6 кошти за придбане майно.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 3 березня 2014 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк Національний кредит» та в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 та

ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 15 квітня 2014 року рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 3 березня 2014 року скасовано в частині відмови в задоволенні зустрічного позову. В цій частині ухвалено нове рішення, яким зустрічні позовні вимоги задоволено. Знято заборону та припинено іпотеку щодо житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0781 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:001:0978, накладену у зв'язку з посвідченням іпотечного договору від 25 лютого 2008 року за реєстровим номером 2472 та договору про внесення змін від 06 грудня 2011 року № 1 за реєстровим номером 9919 до іпотечного договору. Виключено з Єдиного реєстру заборон та їх обтяжень майно - житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0781 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:001:0978. Виключено з Державного реєстру іпотек житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0781 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:001:0978, що належить ОСОБА_4 Припинено іпотечний договір від 25 лютого 2008 року за реєстровим номером 2472 та договір про внесення змін від 06 грудня 2011 року № 1 за реєстровим номером 9919 до іпотечного договору, що укладені між ОСОБА_6 та ПАТ «Банк Національний кредит». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 серпня 2014 року касаційну скаргу ПАТ «Банк Національний кредит» задоволено частково. Рішення апеляційного суду Житомирської області від 15 квітня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 03 березня 2014 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк Національний кредит» про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог банку з інших підстав.

У решті рішення районного суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення в частині відмови в задоволенні її зустрічних позовних вимог, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк Національний кредит» просить скасувати судові рішення в частині відмови в задоволенні вимог банку, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення в апеляційному порядку, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під час укладання договору купівлі-продажу перейшли всі права і обов'язки іпотекодавця як до співвласників будинку та земельної ділянки. Однак вимоги банку не можуть бути задоволені, оскільки представник банку відмовився надати новий розрахунок із урахуванням проплат, які були здійснені боржником ‒ ОСОБА_6

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Статтями 213, 214, 316 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, а за їх відсутності ‒ на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Установлено, що 25 лютого 2008 року між АКБ «Національний кредит», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № 08/08, відповідно до якого останньому були надані кошти в розмірі 640 000 грн терміном до 23 лютого 2018 року зі сплатою 17 % річних, з 15 травня 2008 року ‒ зі сплатою 19 % річних та з 31 жовтня 2008 року ‒ зі сплатою 25 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 25 лютого 2008 року між АКБ «Національний кредит», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_6 був укладений договір іпотеки, відповідно до якого останній передав банку в іпотеку незавершений будівництвом житловий будинок та земельну ділянку площею 0,17 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Додатковою угодою від 06 грудня 2011 року № 1 до іпотечного договору сторонами погоджено новий предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0781 га, яка розташована за цією ж адресою.

ОСОБА_6 отримав дозвіл ПАТ «Банк Національний кредит» на продаж предметів іпотеки за умови направлення коштів, отриманих від продажу предметів іпотеки, на погашення заборгованості позичальника перед банком за кредитним договором від 25 лютого 2008 року № 08/08 (а. с. 12, т. 2).

Відповідно до договорів купівлі-продажу від 06 грудня 2011 року, укладених за згодою банку між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, до ОСОБА_4 перейшло право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0781 га, яка розташована за цією ж адресою.

Згідно з пунктом 5.1 договорів купівлі-продажу продавець довів до відома покупця, а вона взяла до уваги, що на момент укладення цих договорів житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,0781 га, кадастровий номер :02:001:0978, перебувають у заставі ПАТ «Банк Національний кредит», відповідно до договору іпотеки, укладеного 25 лютого 2008 року за зобов'язаннями ОСОБА_6, що випливають із кредитного договору від 25 лютого 2008 року № 08/08. Також зазначено, що даний договір укладається за письмовою згодою ПАТ «Банк Національний кредит» (ст. 9 Закону України «Про іпотеку»). При цьому Покупець своїм підписом підтверджує, що їй роз'яснено та вона згодна з тим, що відповідно до положень ст. 23 Закону України «Про іпотеку» набуває статусу іпотекодавця і має всі права та несе всі обов'язки за іпотечним договором у тому ж обсязі і на тих умовах, що існували до набуття нею права власності на зазначене майно.

На укладання договорів купівлі-продажу чоловіком ОСОБА_4 ‒ ОСОБА_5 надано дозвіл (а. с. 183, т. 2).

ОСОБА_4 сплатила ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 700 000 грн за купівлю вказаного майна.

06 грудня 2011 року ОСОБА_6 сплачено ПАТ «Банк Національний кредит» 700 000 грн на погашення заборгованості за кредитним договором від 25 лютого 2008 року № 08/08 (а. с. 11 т. 2).

Рішенням Житомирського районного суду від 06 вересня 2013 року визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 право власності по Ѕ частини за кожним на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0781 га за вказаною адресою, кадастровий номер 822082500:02:001:0978 (а. с. 104, том 2).

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до п. 5.3 договору іпотеки, укладеного між банком та ОСОБА_6 25 лютого 2008 року, задоволення вимог іпотекодержателя за договором про іпотечний кредит шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки може бути вчинене в позасудовому порядку шляхом продажу безпосередньо іпотекодавцем предмета іпотеки третій особі на користь іпотекодержателя.

Згідно з п. 7.2 указаного договору іпотеки даний договір іпотеки діє до повного виконання іпотекодавцем зобов'язань за договором про іпотечний кредит (з урахуванням усіх змін та доповнень до нього) або до припинення іпотеки у випадках, що прямо передбачені чинним законодавством.

Відповідно до ст. 17 Закону іпотека припиняється у разі реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону.

Банк отримав кошти з реалізації предметів іпотеки на продаж яких він надав згоду.

Іпотекодержатель позбавлений можливості задовольнити свої вимоги двічі за одним і тим самим договором.

Отже відповідно до ст. 17 Закону договір іпотеки від 25 лютого 2008 року укладений між АКБ «Національний кредит», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_6, припинено.

Інших договорів іпотеки між банком та новим власником ОСОБА_4 ‒ на забезпечення виконання ОСОБА_6 умов кредитного договору від 25 лютого 2008 року № 08/08 укладено не було.

Відсутня і згода ОСОБА_5 на передачу його дружиною ОСОБА_4 спірного майна в іпотеку.

Однак апеляційний суд на наведене уваги не звернув та не надав оцінки викладеному.

Крім цього, обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, ОСОБА_4 указує на те, що на момент укладання нею договорів купівлі-продажу з Єдиного реєстру обтяжень нерухомого майна було вилучено запис про обтяження майна іпотекою з Реєстру.

Відповідно до ст. 1 Закону іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону обтяження нерухомого майна підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 затверджено Тимчасовий порядок державної реєстрації іпотек, відповідно до статей 6, 25, 26 якого внесення до Реєстру відомостей про обтяження майна іпотекою здійснюється реєстратором на підставі повідомлення іпотекодержателя або уповноваженої ним особи чи рішення суду.

Реєстратор вносить до Реєстру відомості про виключення запису в день надходження повідомлення чи рішення суду.

Статтею 23 Закону визначено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Однак апеляційний суд, перевіряючи справу в апеляційному порядку, не з'ясував, чи був запис про обтяження спірного майна іпотекою на момент укладання договорів купівлі-продажу в Реєстрі відомостей про обтяження майна іпотекою.

Указана правова позиція вкладена в постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року № 201цс14.

Згідно із ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі й щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справи з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Отже, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції на вказане уваги не звернув, не дотримався встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін; суд не надав жодної оцінки тому, що відповідно до Закону України «Про іпотеку» договір іпотеки припинився, а якщо сам договір припинено то чи може ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу набути статусу іпотекодавця; суд не вказав, чим саме передбачено можливість збереження іпотеки на майно у разі продажу предмета іпотеки за згодою іпотекодержателя та отримання останнім усіх коштів від реалізації іпотечного майна; суд не перевірив доводів відповідачів та не навів фактів, якими спростовуються їх доводи, обмежився лише поясненнями та доказами, наданими банком, таким чином обмеживши права ОСОБА_4, ОСОБА_5

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Рішення апеляційного суду законним та обґрунтованим визнати не можна, тому воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 334, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 14 жовтня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

О.В. Ступак

С.П. Штелик