Провадження 2-п/127/121/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Короля О.П.

секретаря Чінарової Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці заяву заступника прокурора м. Вінниці про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.01.2015 р. в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третіх осіб Замостянського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції та Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на автомобіль та виключення майна з-під арешту та розшуку,

ВСТАНОВИВ :

Заступник прокурора м. Вінниці звернувся до суду із заявою про скасування заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.01.2015 р. в наведеній вище справі.

Заява, зокрема мотивована тим, що за рішенням суду виключено з-під арешту та розшуку автомобіль «Ніссан», 2007 року випуску, тип легковий, накладений Замостянським відділом ДВС Вінницького міського управління юстиції.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.01.2015 у справі № 127/24486/14-ц підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мати місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції обмежився лише встановленням факту того, що право власності на автомобіль перейшло до позивача, оскільки фактично відбувся оплатний правочин, а саме купівля-продаж автомобіля, який був оформлений довіреністю.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 237 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин 04.04.2009 р. дата видачі доручення) представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. (ч.З ст.238 ЦК України).

Як визначено ч.3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Отже, відповідно до ст.ст. 237, 244 ЦК України довіреність не є правовим оформленням переходу права власності на транспортний засіб.

За своїм юридичним змістом договір доручення є договором про представництво, оскільки повірений зобов'язується діяти від імені довірителя. При цьому, він не має права укладати угоду від імені особи, яку він представляє, відносно себе (ч.3 ст.238 ЦК України).

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно зі ст.1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Відповідачем двічі видавалась на імя позивача довіреність щодо користування і розпорядження зазначеним вище транспортним засобом.

Згідно із ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) зобовязується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з положеннями ст. 638 ЦК України угода вважається укладеною, якщо сторони досягли усіх істотних умов договору.

Судом в рішенні від 12.01.2015 зазначено, що 04.04.2009 року позивач придбав у відповідача автомобіль «Ніссан», 2007 року випуску, тип легковий. На підтвердження укладання між позивачем та відповідачем договору купівлі-продажу автомобіля позивач надав відповідачу розписку про те, що він придбав у відповідача автомобіль та претензій щодо його стану не має. Натомість відповідач надав розписку про те, що продав позивачу зазначений автомобіль та отримав від нього в рахунок цього 6500 доларів США. З вказаних обставин судом зроблено висновок, що між сторонами у справі укладено договір купівлі-продажу автомобіля.

З такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Суд в спірному рішенні зазначає, що фактично між сторонами укладений договір купівлі-продажу. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, відповідно до ст. 208 ЦК України, належить вчиняти у письмовій формі. До того ж, постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», передбачена письмова форма договору купівлі- продажу автомобілів, а перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ.

Отже, для набуття права власності на автомобіль передбачена законом певна форма та процедура оформлення документів на автомобіль. Сторони не уклали угоду з додержанням цієї форми та процедури, тому підстави вважати доведеним факт укладення договору купівлі-продажу автомобіля на підставі розписки та довіреності та удаваності довіреності відсутні, і як наслідок відсутні підстави для визнання укладеним такого договору.

Надана позивачеві довіреність від 04.04.2009 та повторна довіреність від 10.04.2012 не свідчать про перехід права власності на автомобіль, адже за своєю правовою природою довіреність не є в даному випадку договором купівлі-продажу. Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до норм ст.203 п.4 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно з п. 3 ч.І ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена й постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, якою затверджений Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - Порядок), згідно з п. 2 якого він є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень.

Як визначено п. 7 Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції (крім транспортних засобів, зареєстрованих до набрання чинності цим Порядком) та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

Таким чином, відповідно до п. п. 2,7, 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілі, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 (далі - Правила) передбачено порядок набуття права власності на транспортний засіб з обов'язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності.

В судовому засіданні прокурор підтримала заяву про перегляд заочного рішення суду.

Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про розгляд заяви, в судове засідання не зявились.

Заслухавши старшого прокурора прокуратури м. Вінниці. оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення заяви про перегляд заочного рішення суду.

Згідно з положеннями ст. 232 ЦПК скасування заочного рішення судом, що його ухвалив, можливе у випадку встановлення судом двох обставин: відповідач не з'явився в судове засідання, в якому ухвалено заочне рішення, та не повідомив про причини неявки з поважних причин; докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

При розгляді справи по суті прокурор участі в справі не приймав і його доводи, викладені в заяві про перегляд заочного рішення суду, на переконання суду, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 209, 210, 228 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Заяву заступника прокурора м. Вінниці задовольнити.

Скасувати заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.01.2015 р. в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третіх осіб Замостянського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції та Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на автомобіль та виключення майна з-під арешту та розшуку.

Справу призначити до розгляду на 08.07.2015 р. о 14 год.15 хв.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя