Справа № 443/398/15 Головуючий у 1 інстанції: Галій О.Й.
Провадження № 22-ц/783/3097/15 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

при секретарі: Бадівській О.О.

за участю: ОСОБА_2, представник ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на ухвалу Жидачівського районного суду Львівської області від 04 березня 2015 року у справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 04 березня 2015 року відмовлено у відкритті провадження.

Дану ухвалу оскаржила представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що при вирішенні питання про відкриття провадження у даній справі суд першої інстанції порушив порядок встановлений для його вирішення, оскільки згідно ч.4 ст. 256 ЦПК України єдиною підставою для відмови у відкритті провадження у справі, є те, що якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Просить скасувати ухвалу від 05 березня 2015 року та передати питання про відкриття провадження у даній справі на новий розгляд до суду першої інстанції в провадження іншого судді.

Представники Жидачівської РДА та Міністерства закордонних справ України в судове засідання не з'явилися, хоча про розгляд були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 28,31), про причини неявки суд не повідомили та з клопотанням про відкладення розгляди справи не зверталися, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 березня 2015 року ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 звернулися до суду із заявою про встановлення факту не проведення взаємозаліку органами влади України, Міністерством закордонних справ України, Жидачівською районною державною адміністрацією, договірною стороною з переселеною в 1951р. родиною ОСОБА_4, згідно Міждержавної угоди від 09.09.1944р., що призвело до порушення їх прав та законних інтересів та їх спадкоємців та винести окрему ухвалу про встановлення причин невиконання органами влади України зобов'язань по Міждержавній угоді від 09.09.1944р. (а.с. 1)

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі районний суд виходив з того, що факт, який просить встановити заявниця пов'язується з наступним вирішенням спору про право та окрім того зазначив, що заявлені вимоги, відповідно до ст. 17 КАС України належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Проте колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Частиною 1 ст. 122 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Згідно з положеннями статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Як вбачається із матеріалів справи, при зверненні до суду з вказаною заявою, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 посилаються на те, що встановлення факту невиконання Міждержавної угоди від 09.09.1994р. договірною стороною Україною, не проведення взаємозаліку з переселеною родиною ОСОБА_4 має значення для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 та просять зобов'язати договірну сторону України виконати п.1 Міжнародної угоди від 09.09.1944р., яка стала частиною законодавства України та внесена в ЄДР нормативно правових актів України 11.05.2006р. і опублікована в офіційному віснику 24.05.2006р. № 19 ст. 1045 і обов'язкова до виконання на території України договірними сторонами Польщею та Україною.

09.09.1944 року між Урядом Української радянської Соціалістичної Республіки і Польським Комітетом Національного визволення було укладено Угоду про евакуацію українського населення з території Польщі і польських громадян з території УРСР. Після проведення евакуації за вказаною Угодою Українською державою на нормативному рівні було встановлено умови, порядок та розмір проведення розрахунків з прибулими (евакуйованими) громадянами.

Зокрема: Постановою РНК УРСР і ЦК КП(б)У № 1274 від 28 вересня 1944 року «Про контроль за ходом евакуації українського населення з території Польщі і польських громадян з території УРСР»; Постановою РНК УРСР і ЦК КП(б)У № 1620-118 від 03 жовтня 1945 року «Про невідкладні заходи щодо господарського влаштування українського населення, що прибули з Польщі на територію УРСР і роботі серед нього»; Постановою РНК УРСР і ЦК КП(б)У № 683 від 05 травня 1945 року «Про розселення і господарське влаштування в західних областях УРСР 30 000 сімей українського населення, евакуйованого з території Польщі»; Постановою РНК УРСР № 176 від 08 лютого 1946 року «Про виділення грошей для надання безповоротної грошової допомоги прибулим з Польщі сім'ям українського населення, що особливо гостро потребують допомоги»; Постановою Ради Міністрів УРСР № 2276-161с від 04 грудня 1947 року «Про закінчення розрахунків з переселенцями, що прибули в УРСР з Польщі»; Постановою РМ УРСР № 33-2с. від 18 лютого 1947 року «Про стан взаємних розрахунків з переселенцями з Польщі, що прибули в УРСР» та Постановою РНК УРСР і ЦК КП (б)У № 1508 від 01 вересня 1947 року «Про господарське влаштування громадян української, російської і білоруської національностей, переселених з Польщі і Чехословаччини в УРСР»; Постановою Ради Міністрів УРСР від 11 серпня 1948 року № 1648 «Про порядок проведення взаємозаліків з переселенцями з Польщі та Чехословаччини після грошової реформи» через обласні, районні міські та селищні фінансові відділи в порядку, визначеному Інструкцією по здійсненню Угоди між Урядом Української радянської Соціалістичної республіки і Польським Комітетом національного визволення про евакуацію українського населення з території Польщі і польських громадян з території УРСР, затвердженою Радою Міністрів УРСР від 23 жовтня 1948 року № 2415.

Відповідно до ч. 1 п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.6 ст. 235 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Однак районний суд, відмовляючи у відкритті провадження у справі, зазначених обставин не врахував.

Як вбачається із мотивів оскаржуваної ухвали районний суд не визначився чи з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення вбачається спір про право чи заявлені вимоги слід розглядати в порядку адміністративного судочинства, що призвело до суперечливих висновків.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, підлягають перевірці, оскільки судові процедури повинні бути справедливими, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини, так як особа безпідставно не може бути позбавлена конституційного права на звернення до суду.

Враховуючи вищенаведене, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, з передачею справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Згідно п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Жидачівського районного суду Львівської області від 04 березня 2015 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий Струс Л.Б.

Судді Шандра М.М.

Шумська Н.Л.