Провадження № 2-о/742/55/15
Єдиний унікальний № 742/1459/15-ц
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2015 року
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі: головуючого судді : Білокур В.І., при секретарі : Сірій І.В., з участю заявника ОСОБА_1 , її представника та представників заінтересованих осіб: Відділ реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції, Військова частина НОМЕР_1 Північного територіального управління Національної гвардії України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту загибелі особи під час бойових дій, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту загибелі особи під час бойових дій, а саме, її чоловіка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Прилуки Чернігівської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , як такого, що загинув у зв`язку з участю в антитерористичній операції 29 серпня 2014 року, перебуваючи безпосередньо в районі антитерористичної операції в с.Червоносільське Амвросіївського району Донецької області (а.с.2-4).
В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та її представник-адвокат Кантур О.А. підтримали заявлені вимоги, про що дали відповідні пояснення.
Представники заінтересованих осіб : Відділу РАЦС Прилуцького міськрайонного управління юстиції та ІНФОРМАЦІЯ_3 не заперечили проти задоволення таких вимог, а представник Військової частини НОМЕР_1 Північного територіального управління Національної гвардії України в судове засідання не прибув та причин неявки не повідомив.
Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, дослідивши та проаналізувавши інші матеріали справи, суд вважає необхідним задовільнити заявлені вимоги з слідуючих підстав.
Судом установлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживав в АДРЕСА_1 , разом із дружиною (зявником) ОСОБА_1 та сином ОСОБА_3 , що підтверджується копією його паспорта та відповідних свідоцтв (а.с.6-10).
16 червня 2014 року між ОСОБА_2 та державою Україна, від імені якої виступає командир військової частини НОМЕР_1 Північного територіального управління Національної гвардії України, було укладено контракт про проходження служби у військовому резерві (а.с.11), а відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 внутрішніх військ міністерства внутрішніх справ України №136 від 7 липня 2014 року ОСОБА_2 було призначено на посаду командира міномата вогневого розрахунку мінометного взводу 2-го батальйону спеціального призначення (а.с.12). З 17 липня 2014 року солдат ОСОБА_2 знаходився у службовому відрядженні на Сході України у розпорядженні керівника антитерористичної операції СБ України для участі в антитерористичної операції, та безпосередньо брав участь у антитерористичній операції на Сході України, що підтверджується довідкою 1-го заст.командира в/ч3027-начальника штабу за №458 від 31.07.2014 року (а.с.13).
Виходячи із пояснень в судовому засіданні свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (батьків солдата ОСОБА_2 ), а також допитаних в режимі відеоконференції з Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області свідків - військовослужбовців ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтверджується, що ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 , коли він разом з іншими військовими, проходячи колоною в с.Червоносільське Амвросіївського району Донецької області з 10:00 год. по 11:00 год. потрапив під танковий обстріл, та від вибуху отримав поранення, не сумісне з життям, при тому один із снарядів потрапив у автомобіль, де здетонували снаряди і пальне, автомобіль згорів разом з тілом ОСОБА_2 , відтак, потрапити на місце загибелі останнього та забрати останки загиблого з метою ідентифікації тіла, не було і не є можливим.
Отже, встановлення факту загибелі ОСОБА_2 саме під час бойових дій в районі проведення АТО, є необхідним для визнання членів його родини собами, на яких розповсюджується Закон України «Про статус ветеранів війни, арантії їх соціального захисту».
Вирішуючи дану справу, суд керується положеннями п.19 ст.6 Закону № 3551-ХІІ від 22.10.1993 року про те, що учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших творених відповідно до законів України військових формувань, які захищали іезалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції, а також працівники підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь в інтитерористичній операції в районах її проведення у порядку, встановленому законодавством.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 затверджено Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, відповідно до п.2 якої, статус учасника бойових дій надається: військовослужбовцям (резервістам, зійськовозобов"язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, особам рядового і начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції. В п.4 цієї постанови КМУ зазначено, що підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є: для осіб, зазначених в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, - документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції, - в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (витяги з наказів, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень).
Відповідно до ч. 1 ст. 46 ЦК України, фізична особа може бути оголошена судом померлою якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю, а згідно з ч. 2 цієї статті, фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Судом установлено, що солдат ОСОБА_2 на законних підставах знаходився у службовому відрядженні на Сході України у розпорядженні керівника антитерористичної операції СБ України для участі в антитерористичної операції, та безпосередньо брав участь у антитерористичній операції на Сході України, де і загинув 29 серпня 2014 року, відтоді, за місцем його постійного проживання немає ніякої інформації, що останній ( ОСОБА_2 ) живий, а навпаки, є підтвердження його загибелі.
Пункт 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" звертає увагу суду на необхідність відрізняти оголошення особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом РАЦС факту смерті.
Частиною 2 статті 234 ЦПК України встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
На підставі вищенаведеного та ст.ст. 46, 47 ЦК України, керуючися ст.ст. 234ч.2, 256ч.1п.8, 294 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В :
Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Прилуки Чернігівської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , як такого, що загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 у зв`язку з участю в антитерористичній операції, перебуваючи безпосередньо в районі антитерористичної операції в с.Червоносільське Амвросіївського району Донецької області.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Головуючий суддя: Білокур В.І.