Справа № 2/381/801/14 Головуючий у І інстанції Ковалевська Л.М.
Провадження № 22-ц/780/316/15 Доповідач у 2 інстанції Іванова
Категорія 46 22.01.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

22 січня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Олійника В.І., Сліпченка О.І.

при секретарі - Петленко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Борівської селищної ради, третя особа-Орган опіки і піклування Фастівської РДА про скасування рішення Борівської селищної ради, визнання недійсним та скасування державного акту на землю, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року до суду з даним позовом в інтересах свого неповнолітнього сина звернулась ОСОБА_2 посилаючись на те, що її неповнолітній син ОСОБА_3, являється власником 2/3 частин житлового будинку по АДРЕСА_1, 1/3 частина якого належить відповідачу ОСОБА_1, який також являється власником земельної ділянки площею 0,0562 га згідно з державним актом від 25.11.2009 року. Проте, зазначила, що оскільки загальна площа земельної ділянки становить 1125 кв.м, то її син, відповідно до частки у праві власності на 2/3 частини будинку мав би право користування пропорційно до такої частини земельної ділянки. Тому посилаючись на те, що розмір земельної ділянки відповідача не відповідає його 1/3 частині власності житлового будинку, як того вимагає ст.120 ЗК України., просила суд скасувати рішення Борівської селищної ради Фастівського району Київської області № 9-23-5 від 25.12.2008 року про передачу у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки розміром 0,0562 га по АДРЕСА_1, визнати недійсним та скасувати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, виданий на його ім'я та стягнути з нього судові витрати по справі.

Відповідач заперечував проти задоволення позову, вважав його безпідставним, мотивуючи тим, що він на відповідній правовій підставі набув право власності на земельну ділянку розміром 0,0562 га, що підтверджується законно виданим державним актом.

Представник відповідача Борівської селищної ради посилалась, що рішення Борівської селищної ради від 25.12.2008 року про передачу у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки розміром саме 0,0562 га було прийнято на підставі акту від 07.11.2006 року, в якому зазначено, що за взаємною згодою між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 вони розділили земельну ділянку в АДРЕСА_1, по межі розподілу було забито колишки та натягнутий шпагат. Пізніше, за звернення ОСОБА_1 до відповідних організацій був виготовлений графічний кадастровий план ділянки, межі якої були обумовлені сторонами - співвласниками (ОСОБА_5 та ОСОБА_1) і в подальшому на 0,0562 га виготовлено державний акт на ім'я ОСОБА_1

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Рішення Борівської селищної ради Фастівського району Київської області № 9-23-5 від 25.12.2008 року про передачу у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки розміром 0,0562 га по АДРЕСА_1 скасовано.

Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_1 25.11.2009 року, розміром 0,0562 га по АДРЕСА_1, з кадастровим номером земельної ділянки :01:003:0409.

Вирішено питання про судові витрати.

В іншій частині позову суд відмовив.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.

Посилається, що суд не застосував чинну на час виникнення правовідносин редакцію ст.377 ЦК України щодо володіння 1/3 частиною будинку та не вказав які норми земельного законодавства були порушені у зв'язку з чим рішення вважає незаконним, крім того послався на незаконність стягнення з нього непідтверджених позивачкою судових витрат на правову допомогу.

Згідно зі ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку судом першої інстанції ці вимоги закону у повному обсязі не виконано.

Задовольняючи позов, районний суд виходив з того, що Борівська селищна рада при прийнятті спірного рішення про передачу у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки розміром саме 0,0562 га порушила норми земельного законодавства, оскільки взяла за підставу для визначення розміру земельної ділянки - акт від 07.11.2006 року та довідку селищної ради від 29.11.2006 р. № 254 про розмір земельної ділянки, які не є технічними матеріалами та документами, на підставі яких може бути підтверджено розмір земельної ділянки.

Судова колегія не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що згідно договору дарування посвідченого 08 лютого 2005 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_1 1/3 частину будинку по АДРЕСА_1, при цьому власником іншої 2/3 частини спірного домоволодіння залишилась ОСОБА_5

Як вбачається технічного паспорту, за зазначеним домоволодінням була закріплена земельна ділянка загальною площею -1125 кв.м., згідно акту комісії з питань землекористування від 07.11.2006 року співвласники ОСОБА_5 та ОСОБА_1 за їх взаємною згодою погодили межі користування спірною земельною ділянкою (а.с.11,35).

В подальшому, згідно договору дарування від 01.03.2008 року ОСОБА_5 подарувала свою 2/3 частину спірного домоволодіння ОСОБА_6, яка в свою чергу 02.10.2008 року подарувала цю 2/3 частин будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 (а.с.7).

Також, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Борівської селищної ради від 31 жовтня 2006 року № 5- V - V «Про передачу безоплатно у приватну власність земельної ділянки» відповідачу ОСОБА_1, передано у приватну власність земельну ділянку площею 562,5 кв.м. для будівництва та вслуговування житлового будинку. На підставі цього рішення та акту від 07.11.2006 року про погодження меж с суміжними користувачами останній звернувся до землевпорядної організації для виготовлення технічної документації із землеустрою, після чого рішенням Борівської селищної ради Фастівського району Київської області № 9-23-5 від 25.12.2008 року була затверджена виготовлена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, розміром 0,0562 га.

На підставі зазначених документів 25.11.2009 року на ім'я ОСОБА_1 був виданий державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, розміром 0,0562 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером земельної ділянки :01:003:0409.

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та фактично не заперечуються сторонами.

Колегія суддів приходить до висновку, що відповідач правомірно набув право власності на земельну ділянку, розміром 0,0562 га, згідно з вимогами Земельного кодексу України в редакції чинній на момент приватизації ним спірної земельної ділянки.

Таким чином, до позивача, як до нового власника 2/3 частин будинку згідно договору дарування від 02.10.2008 року перейшло і право користування частиною земельної ділянки, закріпленої за будинком, встановлене для попереднього землекористувача.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що позивач не надав об'єктивних доказів про порушення його прав з боку відповідачів, а тому немає підстав для задоволення його позову у межах заявлених ним вимог.

Відповідно до ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 11 даного Кодексу суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач не довів свого позову щодо порушення його прав, що є його обов'язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.10 ЦПК України.

З огляду на викладене, рішення суду не може вважатись законним і обґрунтованим у зв'язку з чим підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 309,314,316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :