Справа № 739/318/15-ц
Провадження № 2/739/97/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"14" квітня 2015 р. м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря - Лукаш Н.Я.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгород-Сіверський м'ясокомбінат» про стягнення заборгованості із заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, заборгованості за договором та компенсації моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгород-Сіверський м'ясокомбінат» (далі - відповідач) про стягнення заборгованості із заробітної плати у розмірі 4 525 грн. 87 коп., компенсації моральної шкоди у розмірі 5 000 грн., заборгованості за цивільно-правовим договором у розмірі 697 грн. 46 коп. та збільшивши позовні вимоги, просив стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 22 липня 2014 року по 20 березня 2015 року у розмірі 33 544 грн. 40 коп.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що у період з 15 березня 2013 року по 21 липня 2014 року він працював у відповідача на посаді інженера з охорони праці. Після звільнення за власним бажанням 21 липня 2014 року йому не було виплачено заборгованість із заробітної плати у розмірі 4 525 грн. 87 коп., хоча вказана заборгованість підлягала виплаті в день звільнення. На час звернення з позовом до суду вказана заборгованість йому не виплачена, у зв'язку з чим він має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Середній заробіток просить стягнути за період з 22 липня 2014 року по 20 березня 2015 року. Також внаслідок невиплати заробітної плати йому було заподіяно моральну шкоду у зв'язку з тим, що він потрапив через це у скрутне фінансове становище, був позбавлений джерел до існування, також була створена загроза його діловій репутації, розмір заподіяної моральної шкоди оцінює у 5 000 грн. Крім того, на підставі цивільно-правового договору він з 01 по 31 серпня 2014 року виконував для відповідача роботи, за які відповідач був зобов'язаний сплатити йому 697 грн. 46 коп., однак вказана заборгованість до теперішнього часу не виплачена.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, пояснивши, що дійсно в останній робочий день 21 липня 2014 року він працював у відповідача і вказаного числа з ним не було проведено розрахунку та не було виплачено заборговану заробітну плату. Вказана заборгованість до теперішнього часу йому не виплачену, тому він має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Після звільнення 23 липня 2014 року він влаштувався на іншу роботу. Невиплата заборгованості із заробітної плати заподіяла йому моральну шкоду, розмір компенсації якої він оцінює у 5 000 грн. Також зазначив, що на даний час відповідач має перед ним заборгованість за цивільно-правовим договором на виконання робіт, розмір якої становить 697 грн. 46 коп. Крім того висловив згоду на розгляд справи з постановлення заочного рішення.

Представник відповідача до суду не з'явився, причини своєї неявки не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд вважає, що справа може бути розглянута без участі представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів, з постановленням заочного рішення.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, 15 березня 2013 року позивач був прийнятий відповідачем на роботу, на посаду інженера з охорони праці, з якої він, на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), звільнився за власною ініціативою 21 липня 2014 року (а.с. 8-9).

На день звільнення у відповідача перед позивачем виникла заборгованість із заробітної плати у розмірі 4 525 грн. 87 коп., що підтверджується довідкою про заборгованість із заробітної плати від 26 лютого 2015 року №НС000000005 (а.с. 21).

Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР працівник має право на оплату праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно з частиною першою статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно частини першої статті 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частиною першою статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

З викладеного вище вбачається, що відповідач, який в день звільнення позивача не здійснив виплату останньому заборгованої заробітної плати, порушив вимоги законодавства щодо своєчасної виплати нарахованої заробітної плати. На час розгляду справи судом відомості про виплату позивачу заборгованої заробітної плати також відсутні.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати у розмірі 4 525 грн. 87 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в статті 116 цього Кодексу, тобто в день звільнення, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Враховуючи те, що відповідач на час звільнення позивача не здійснив з ним остаточний розрахунок по заробітній платі і розмір такої заборгованості сторонами не оспорюється, що підтверджується довідкою відповідача про розмір заборгованості із заробітної плати перед позивачем, а доказів відсутності вини відповідача в невиплаті даної заборгованості не надано, суд приходить до висновку що відповідач зобов'язаний сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 22 липня 2014 року, тобто з дня, наступного за днем звільнення, по 20 березня 2015 року, тобто по день визначений позивачем в позовній заяві.

Вирішуючи питання про розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача, суд виходить з того, що відповідно пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно з пунктом 8 цього Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

На підставі зазначеного нормативного акту, враховуючи, що середньоденна заробітна плата позивача становила 197 грн. 32 коп., що підтверджується довідкою про його доходи від 26 лютого 2015 року (а.с. 14), а кількість робочих днів у період з 22 липня 2014 року по 20 березня 2015 року становила 170 робочий день, суд приходить до висновку, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає виплаті позивачу за визначений ним період, становить 33 544 грн. 40 коп. (197 грн.32 коп. х 170 днів).

Таким чином, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 33 544 грн. 40 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Вирішуючи питання про стягнення компенсації моральної шкоди у розмірі 5 000 грн., завданої порушенням законних прав позивача, суд виходить з того, що порядок відшкодування такої шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації життя.

З роз'яснень, які містяться у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з відповідними змінами) вбачається, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як встановлено судом, заборгована позивачу заробітна плата у розмірі 4 525 грн. 87 коп. не виплачена по день розгляду справи, при цьому позивач після його звільнення відповідачем 21 липня 2014 року працевлаштувався на іншу роботу 23 липня 2014 року і відповідно із вказаного числа мав постійний дохід, тому його доводи про те, що він зазнав у зв'язку з цим значних моральних страждань та потрапив у скрутне матеріальне становище не відповідають дійсності. Водночас сам факт наявності у відповідача заборгованості з виплати заробітної плати позивачу свідчить, що останній був позбавленим можливості використовувати зароблену заробітну плату для проживання, що в свою чергу певною мірою порушило його благополуччя, позбавило його можливості повноцінно підтримувати нормальні життєві зв'язки та змусило застосовувати додаткові зусилля для покращення свого матеріального добробуту.

За таких обставин, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлена позивачем компенсація моральної шкоди, оцінена у 5 000 грн. 00 коп., є необґрунтованою, при цьому достатньою компенсацією моральної шкоди, заподіяної позивачу невиплатою заробітної плати, буде компенсація у розмірі 500 грн. 00 коп. Відповідно позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково.

Також судом встановлено, що 01 серпня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено цивільно-правовий договір на виконання робіт. Згідно довідки від 26 лютого 2915 року №НС000000006 (а.с. 20) відповідач має заборгованість за вказаним цивільно-правовим договором перед позивачем у розмірі 697 грн. 46 коп., що свідчить про невиконання ним своїх зобов'язань за цим договором.

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Оскільки відповідач своїх зобов'язань за цивільно-правовим договором від 01 серпня 2014 року перед позивачем не виконав та оплату роботи останнього не здійснив, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 697 грн. 46 коп., суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення вказаної заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до пункту 2 частини першої та частини другої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) необхідно допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення всієї суми заборгованості із заробітної плати у розмірі 4 525 грн. 87 коп.

Оскільки позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за цивільно-правовим договором підлягає задоволенню повністю, відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року N 3674-VI позивачі звільняються від сплати судового збору за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових відносин.

Відповідно до частини третьої статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

У зв'язку з тим, що позовні вимоги, що випливають із трудових відносин, заявлені позивачем у розмірі 43 070 грн. 27 коп., при цьому вони підлягають задоволенню частково у розмірі 38 570 грн. 27 коп., з відповідача в дохід держави відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» необхідно стягнути судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 385 грн. 70 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 526, 610, 626, 629 Цивільного кодексу України, статтею 21 Закону України «Про оплату праці», статтями 47, 115, 116, 117, 237-1 КЗпП України, статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 224-226, 294, 367 ЦПК України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгород-Сіверський м'ясокомбінат» про стягнення заборгованості із заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, заборгованості за договором та компенсації моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгород-Сіверський м'ясокомбінат», ідентифікаційний код юридичної особи 37292284, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, заборгованість із заробітної плати у розмірі 4 525 (чотири тисячі п'ятсот двадцять п'ять) гривень 87 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгород-Сіверський м'ясокомбінат»» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 22 липня 2014 року по 20 березня 2015 року в розмірі 33 544 (тридцять три тисячі п'ятсот сорок чотири) гривні 40 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгород-Сіверський м'ясокомбінат»» на користь ОСОБА_1 в якості компенсації моральної шкоди 500 (п'ятсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгород-Сіверський м'ясокомбінат»» на користь ОСОБА_1 заборгованість за цивільно-правовим договором від 01 серпня 2014 року, без номера, у розмірі 697 (шістсот дев'яносто сім) гривень 46 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгород-Сіверський м'ясокомбінат»» на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгород-Сіверський м'ясокомбінат» на користь держави судовий збір у розмірі 385 (триста вісімдесят п'ять) гривень 70 копійок.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення усієї суми заборгованості із заробітної плати у розмірі 4 525 (чотири тисячі п'ятсот двадцять п'ять) гривень 87 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана ним до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення. У випадку залишення ухвалою суду заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку в десятиденний строк з дня винесення судом відповідної ухвали.

Особи, які брали участь у справі, можуть оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення заочного рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення заочного рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.

Суддя В.В. Чепурко

Повний текст рішення складено 17 квітня 2015 року.