АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/4658/14-ц 22-ц/774/781/К/15
Справа № 215/4658/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/781/К/15 Мельник Ю.П.
Категорія 20 (4) Доповідач Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є., Михайлів Л.В.,

при секретарі: Булах К.А.,

за участю: представника прокуратури Тернівського району м.Кривого Рогу Дніпропетровської області Безкровної Тетяни Олександрівни, позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу прокурора Тернівського району м.Кривого Рогу Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Криворізької міської ради на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 31 жовтня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки , -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради та просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу 2/3 частин домоволодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, площею 0,1420 га., кадастровий номер - НОМЕР_1, яка розташована на території Криворізької міської ради народних депутатів у Тернівському районі, укладений 14.08.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та визнати за ОСОБА_3 право власності на 2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1 та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, площею 0,1420 га., кадастровий номер - НОМЕР_1, яка розташована на території Криворізької міської ради народних депутатів у Тернівському районі у зв'язку з визнанням вищезазначеної угоди дійсною.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилається на те, що у серпні 2013 року вона вирішила купити 2/3 частину домоволодіння АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4, згідно свідоцтва про права на спадщину за законом від 11.02.1994 року та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, площею 0,1420 га., кадастровий номер - НОМЕР_1, яка розташована на території Криворізької міської ради народних депутатів у Тернівському районі, що належить ОСОБА_4 згідно Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 10.08.1999 року на підставі рішення міської Ради народних депутатів №342 від 12.08.1998 року. 14.08.2013 року позивач уклала з ОСОБА_4 попередній договір, відповідно до умов якого вона до підписання цього договору передала ОСОБА_4 15000 грн., що на момент підписання договору складало 1840 доларів США, в рахунок вартості 2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1. 17.10.2013 року позивач та ОСОБА_4 звернулися до державного нотаріуса Другої криворізької державної нотаріальної контори Тимошиної О.В. для оформлення угоди купівлі-продажу 2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки, яка відклала посвідчення угоди на 14.11.2013 року з тих підстав, що необхідно перевірити розмір земельної ділянки. 30.10.2013 року ОСОБА_4 передала позивачу всі правовстановлюючі документи на житловий будинок та земельну ділянку, ключі від будинку та надала право користуватися будинком та земельною ділянкою, тобто жити в будинку та вести господарство. За день до укладання договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки ОСОБА_4 померла. Оскільки позивач ОСОБА_3 та ОСОБА_4 домовились стосовно всіх істотних умов договору, в повному обсязі виконали договір, тому, на думку позивача, її права, як добросовісного учасника цивільних правовідносин, порушені і потребують судового захисту.

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 31 жовтня 2014 року позов ОСОБА_3 до виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки дійсним задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу 2/3 частин домоволодіння АДРЕСА_1, до складу якого входять: житловий будинок "А-1", загальною площею 37,7 кв.м., житловою площею 20,6 кв.м.; літня кухня "Б", площею 13,1 кв.м.; веранда "б", площею 6,2 кв.м.; погреб "В", площею 13,5 кв.м.; сарай "Г", 5 кв.м; колодязь І, паркан №1, та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, площею 0,1420 га., кадастровий номер - НОМЕР_1, яка розташована на території Криворізької міської ради народних депутатів у Тернівському районі, укладений 14.08.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1 до складу якого входять: житловий будинок "А-1", загальною площею 37,7 кв.м., житловою площею 20,6 кв.м.; літня кухня "Б", площею 13,1 кв.м.; веранда "б", площею 6,2 кв.м.; погреб "В", площею 13,5 кв.м.; сарай "Г", 5 кв.м; колодязь І, паркан №1, та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, площею 0,1420 га., кадастровий номер - НОМЕР_1, яка розташована на території Криворізької міської ради народних депутатів у Тернівському районі.

В апеляційній скарзі прокурор Тернівського району м.Кривого Рогу, який діє в інтересах держави в особі Криворізької міської ради, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог.

Зокрема, в обґрунтування звернення з апеляційної скаргою прокурора в інтересах держави в особі Криворізької міської ради апелянт посилається на те, що у зв'язку з тим, що померла ОСОБА_4 відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 39842782 від 11.03.2015 не має правонаступників, порушення прав держави в особі Криворізької міської ради полягає в тому, що постановлення оскаржуваного рішення вплинуло на зміст та обсяг прав Криворізької міської ради. Зокрема, при дотриманні вимог чинного законодавства та процедури здійснення переходу права на майно або ж зміни його правового режиму, Криворізька міська рада як орган місцевого самоврядування, в межах повноважень, які чітко регламентовані законодавством та регуляторними актами, здійснювала б повноваження щодо спірної земельної ділянки та нерухомого майна, у т.ч. передачі у власність або користування.

Як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції прокурор посилається на те, що судом при ухваленні рішення не було враховано положення чинного цивільного та земельного законодавства у контексті дослідження письмових доказів, зокрема надання позивачем укладеного правочину. Зокрема, попередній договір укладено 14.08.2013 року у письмовій формі, нотаріально не посвідчений. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним, що передбачено ч. 1 ст. 220 ЦК України. крім того, сторонами не тільки порушено вимоги щодо нотаріального посвідчення, а і щодо форми та змісту правочину.

При укладенні попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна сторонами обумовлено строк укладення основного договору 30 жовтня 2013 року. Відповідно до пункту 13 попереднього договору, у разі не укладення договору в строк, не пізніше 30 жовтня 2013 року по причині, залежній від продавця, Продавець зобов'язується повернути повну вартість. Однак, зазначені обставини не були перевірені судом першої інстанції під час розгляду справи.

Крім того, судом не перевірено інформацію щодо достовірності звернення 17.10.2013 року позивача та померлої ОСОБА_4 до державного нотаріуса Другої Криворізької державної нотаріальної контори Тимошиної О.В. для оформлення угоди купівлі- продажу 2/3 частини домоволодіння та земельної ділянки, яка відклала посвідчення угоди на 14.11.2013 року з тих підстав, що необхідно перевірити розмір земельної ділянки. Зі змісту попереднього договору вбачається єдиний обов'язок, який закріплено у пункті 11 та не пов'язаний із причиною наголошеною нотаріусом. Дані обставини свідчать про те, що ОСОБА_4 вчинила всі дії по взятих на себе зобов'язаннях.

Окрім того, суду не надані докази, що в період з 17.10.2013 року по 30.10.2013 року сторонами укладалась додаткова угода щодо продовження строку для укладення основного договору. З огляду на ці обставини, на думку апелянта, зобов'язання сторін фактично було припинено. Оскільки сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі є авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Водночас, на думку прокурора, є суперечливим висновок суду про визнання правочину від 14.08.2013 року дійсним, оскільки позивачем надано попередній договір від 14.08.2013 року, основних правочинів від зазначеної дати, які укладені на виконання попереднього договору, або ж являються окремо укладеними правочинами, суду не надано.

Також прокурор в апеляційній скарзі зазначив про те, що судом безпідставно визнано правочин дійсним з подальшим застосуванням наслідків його дійсності. У зв'язку зі смертю сторони попереднього договору ОСОБА_4 у позивача виникло право на вимогу до спадкоємця. Порядок прийняття спадщини або ж визнання її відумерлою визначається цивільним законодавством. На вказані обставини, на думку апелянта, судом не звернуто уваги.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач просить її відхилити, а рішення суду, як законне та обґрунтоване, на її думку, залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що ОСОБА_4 на праві приватної власності, згідно свідоцтва про права на спадщину за законом від 11.02.1994 року належить 2/3 частина домоволодіння АДРЕСА_1.

Земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,1420 га., кадастровий номер - НОМЕР_1, яка розташована на території Криворізької міської ради народних депутатів у Тернівському районі, належить ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 10.08.1999 року на підставі рішення міської Ради народних депутатів №342 від 12.08.1998 року.

14.08.2013 року між позивачем ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено попередній договір, відповідно до умов якого позивач до підписання цього договору передала ОСОБА_4 15000 грн., що на момент підписання договору складало 1840 доларів США, в рахунок вартості 2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1.

Пунктом 8 попереднього договору встановлено, що фактична передача будинку та земельної ділянки покупцю відбудеться не пізніше 30.10.2013 року.

Відповідно до п.12 зазначеного попереднього договору, сторони обумовили укладення договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна та земельної ділянки до 30.10.2013 року.

13 листопада 2013 року ОСОБА_4 померла.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 посилалася на те, що 17.10.2013 року позивач та ОСОБА_4 звернулися до державного нотаріуса Другої криворізької державної нотаріальної контори Тимошиної О.В. для оформлення угоди купівлі-продажу 2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки, яка відклала посвідчення угоди на 14.11.2013 року з тих підстав, що необхідно перевірити розмір земельної ділянки. 30.10.2013 року ОСОБА_4 передала позивачу всі правовстановлюючі документи на житловий будинок та земельну ділянку, ключі від будинку та надала право користуватися будинком та земельною ділянкою, тобто жити в будинку та вести господарство. Позивач ОСОБА_3 та ОСОБА_4 домовились стосовно всіх істотних умов договору, в повному обсязі виконали попередній договір від 14.08.2013 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що представник відповідача позов визнав, визнання позову відповідачем не суперечить вимогам закону та обставини позову не потребують доказуванню відповідно до ст.61 ЦПК України, позов є законним та для його задоволення маються всі законні підстави.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі ч. ч. 1, 3, 4 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до положень ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 30 січня 2013 року № 6-162цс12, вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Момент вчинення таких правочинів згідно зі статтею 210, частиною третьою статті 640 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обов'язків для сторін. Договір купівлі-продажу житлового будинку (або його частини) підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а тому не може бути визнаний дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України.

Положеннями статті 635 ЦК України передбачено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.08.2013 року між позивачем ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено попередній договір, відповідно до умов якого позивач до підписання цього договору передала ОСОБА_4 15000 грн., що на момент підписання договору складало 1840 доларів США, в рахунок вартості 2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1.

Матеріалами справи встановлено, що при укладенні 14.08.2013 року попереднього договору сторонами не було дотримано вимог законодавства щодо його нотаріального посвідчення, він не може бути підставою для визнання за позивачем права власності на частину спірного домоволодіння, оскільки чинним законодавством не передбачено визнання дійсним попереднього договору, його укладення дає позивачу ОСОБА_3 право на вимогу про повернення їй грошових коштів, сплачених за договором.

Посилання позивача ОСОБА_3 на виконання умов попереднього договору від 14.08.2013 року не можуть бути підставою для задоволення позову з вищенаведених підстав.

При розгляді справи суд першої інстанції на зазначені вище положення закону та обставини уваги не звернув та не врахував, що договір купівлі-продажу житлового будинку в силу ст. 657 ЦК України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, підлягав нотаріальному посвідченню, тому не міг бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України, і, відповідно, відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно.

Крім того, судом не було враховано, що однією з умов визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину, в той час, як матеріалами справи встановлено, що продавець спірного домоволодіння ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що не може бути підставою для визнання договору дійсним.

У зв'язку з вищенаведеним, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню на підставі ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

На підставі ст.88 ЦПК України з ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у сумі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Тернівського району м.Кривого Рогу Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Криворізької міської ради задовольнити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 31 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у сумі 243,60 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: