У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Тернопільської районної державної адміністрації, третя особа - приватне агропромислове підприємство «Перемога», про визнання недійсним розпорядження Тернопільської районної державної адміністрації від 12 серпня 2005 року № 440, визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку від 30 січня 2006 року, визнання права власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_5, яка діє від імені ОСОБА_3, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом. Зазначала, що розпорядженням голови Тернопільської районної державної адміністрації від 12 серпня 2005 року № 440 передано у власність ОСОБА_4 земельні частки (паї) загальною площею 3,47 га, з яких 3,35 га - рілля, а 0,12 га - пасовище, на земельній ділянці № 232. На підставі вказаного розпорядження 30 січня 2006 року ОСОБА_4 видано державний акт на право власності на дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, отримані ним як земельна частка (пай) у зв'язку із розпаюванням земель колгоспу «Перемога». ОСОБА_4 був прийнятий на роботу у колгосп «Перемога» у жовтня 1995 року на посаду інженера з техніки безпеки, за період роботи питання про прийняття його в члени колгоспу не розглядалось та не вирішувалось на загальних зборах членів колгоспу, а тому він не має права на отримання земельної ділянки (паю) із земель колективної власності відповідно до п. 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Зазначала, що незаконною передачею у власність відповідачу земельної ділянки порушуються її права, так як рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 20 червня 2008 року за нею визнано право на земельну частку пай у колгоспі «Перемога». Посилаючись на наведене, просила задовольнити позов.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_5, яка діє від імені ОСОБА_3, звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 отримав земельну ділянку (пай) за рахунок земель колгоспу «Перемога» на законних підставах, оскільки був його членом. Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на підтвердження прийняття відповідача у члени колгоспу посилався на протокол № 7 засідання правління колгоспу «Перемога» від 27 грудня 1995 року на якому було прийняте рішення про прийняття його в члени колгоспу.

Однак з такими висновками судів погодитися не можна.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року № 720/95 (далі - Указ) право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до п. 3 Статуту колгоспу «Перемога», який прийнятий загальними зборами членів колгоспу 30 січня 1989 року, прийняття в члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління колгоспу.

Згідно п. 64 Статуту питання прийому та виключення з членів колгоспу віднесено до виключних повноважень загальних зборів колгоспників.

При вирішенні спору суди на вказані положення статуту уваги не звернули, не врахували, що питання про прийняття в члени колгоспу вирішується на загальних зборах та безпідставно посилалися як на належний доказ підтвердження членства відповідача у колгоспі на рішення правління до повноважень якого не належить прийняття осіб у члени колгоспу.

Відповідно до п. п. 5, 6 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року № 720/95 видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації.

З огляду на викладене, власник земельного паю, якому видали сертифікат, має право після припинення членства в господарстві виділити земельний пай у натурі й безкоштовно одержати в приватну власність свою частку землі. Право власності на таку землю засвідчує державний акт на право приватної власності на землю.

Однак, на порушення вказаної норми права, суди не з'ясували чи був включений ОСОБА_4 в список осіб, який додається до державного акта, на право колективної власності на землю, ким видано відповідачу сертифікат, а у разі видання його уповноваженим органом та неоспорення позивачем, - можливість задоволення вимог, що бути предметом розгляду.

Вказані порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179, 212 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, в зв'язку з чим оскаржувані судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5, яка діє від імені ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С. Олійник