Справа № 310/9393/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

09 грудня 2015 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Стручкової Л.І.,

при секретарі - Вакал Н.А.,

за участі: позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника органу опіки та піклування ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 В позові посилається на те, що 12.12.2001 року відповідач ОСОБА_3 та її донька ОСОБА_5 зареєстрували шлюб. Від цього шлюбу вони мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області №2-1095 від 22.10.2003 року шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_7 було розірвано, про що 06.01.2005 року складено актовий запис №03. 30.06.2013 року донька позивача померла. На час смерті її прізвище було ОСОБА_8. Після смерті матері ОСОБА_6, онук позивача, став мешкати у останньої, що було обумовлено його бажанням. Після розірвання шлюбу, батько з ОСОБА_6 не спілкувався та не зустрічався, у звязку з чим ОСОБА_6 його фактично не знав, відносився до нього як до сторонньої особи. З 03.07.2013 року і по теперішній час ОСОБА_6 постійно мешкає з ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні. Остання виконує усі дії з виховання ОСОБА_6, піклується про його здоровя, фізичний, психічний, духовний розвиток. Відповідач ОСОБА_3 з сином не спілкується, не цікавиться його життям, навчанням, станом здоровя, не надає коштів на його утримання. Він всіляко ігнорує свої батьківськи обовязки. В наслідок такої поведінки ОСОБА_6 не сприймає відповідача як батька. Останній не є для сина авторитетом та зразком для наслідування. В звязку з цим ОСОБА_1 просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі п.2 ч.1 ст. 164 СК України, оскільки він ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню дитини.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позов підтримали посилаючись на обставини викладені в ньому. Додатково суду пояснили, що з самого народження ОСОБА_6 періодично жив у бабусі ОСОБА_1 Його мати, донька позивача, часто виїжджала за кордон на заробітки і ОСОБА_6 залишався з бабусею, яка займалася його вихованням та утримувала матеріально. Він відвідує загальноосвітню школу, а також спортивну школу. Усі організаційні та фінансові питання з цього приводу вирішує ОСОБА_1 Про стан здоровя також піклується бабуся. Відповідач, без поважних причин, сином не займається, участі у його вихованні не приймає, не цікавиться його навчанням, шкільними успіхами, інтересами. Матеріальної допомоги на утримання сина, ОСОБА_3 не надає, має непогашену заборгованість по сплаті аліментів. Після смерті матері ОСОБА_9 пройшло два роки. У цей період часу відповідач з сином не спілкувався, належної турботи щодо дитини не виявляв. Оскільки ОСОБА_3 самоусунувся від здійснення своїх батьківських обовязків, просять позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що після розірвання шлюбу аліменти сплачує шляхом надіслання поштового переказу. З сином спілкувався, в тому числі і по телефону, поки йому не змінили sim-карту на телефоні. ОСОБА_10 заходив до нього на роботу щоб пограти з друзями у компютерні ігри. Після поховання матері, ОСОБА_10 спілкувався з ним продовж двох місяців, потім відносини змінилися. Коли зустрічався з сином на вулиці, той починав втікати від нього. Востаннє бачив сина наприкінці 2012 року. Вважає, що останні шість років ОСОБА_1 налаштовує ОСОБА_10 проти нього, тому спілкування з сином припинилося. Звертався до органу опіки та піклування з письмовою заявою про вирішення питання щодо місця проживання дитини, відповідь до теперішнього часу не надходила.

Представник органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради ОСОБА_4 в судовому засіданні, посилаючись на висновок органу опіки та піклування Бердянської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, позов підтримала. Суду додатково пояснила, що 27.11.2015 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, у присутності відповідача ОСОБА_3, було розглянуто матеріали про позбавлення батьківських прав останнього. Батько пояснень та доказів щодо належного виконання ним своїх батьківських обовязків не надав. Докази існування перешкод батьку для спілкування з сином відсутні. ОСОБА_3 не зробив жодних кроків для налагодження контакту з дитиною. Акти про обстеження умов проживання підтверджують те, що бабуся створила усі умови для проживання та всебічного розвитку дитини. У батька на теперішній час умови для проживання та розвитку дитини не створені.

Свідок ОСОБА_11, донька позивача та тітка дитини, суду показала, що ОСОБА_10 з народження часто мешкав у бабусі, оскільки його батьки вели аморальний спосіб життя. Вихованням дитини та матеріальним забезпеченням займалася бабуся, позивач у справі. Коли ОСОБА_3 розірвали шлюб і ОСОБА_8 вдруге вийшла заміж, вона змінила спосіб життя. ОСОБА_3 матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав. Він завжди знав де дитина мешкає та навчається, ніяких перешкод у їх спілкуванні не було. Після смерті матері ОСОБА_9 виявив бажання мешкати з бабусею. Між ним та батьком відсутнє порозуміння. ОСОБА_9 не бачив любові і тепла з батькової сторони. Йому батька замінив дідусь.

Свідок ОСОБА_12 суду показала, що знає позивача і відповідача у справі, були сусідами. Молоді винаймали житло і жили окремо. Вони любили погуляти, позивач постійно бігала допомагала доглядати ОСОБА_10, або брала його до себе. ОСОБА_9 часто мешкав у бабусі з дідусем. Його мати ОСОБА_13 також періодично жила з батьками. У неї з чоловіком виникали сварки, він її ревнував. ОСОБА_3 у них не бачила. Коли спілкувалася з ОСОБА_10, він казав, що батько не приходить.

Свідок ОСОБА_14 суду показала, що товаришує з тіткою ОСОБА_10 та часто буває у гостях. Працює у школі де навчається ОСОБА_10. ОСОБА_3 бачила декілька разів коли приходила у гості. Вихованням дитини займається позивач у справі. Під час бесіди з класним керівником ОСОБА_10, вона повідомила, що батька не знає. З початкових класів усіма питаннями з приводу навчання займалася бабуся. ОСОБА_9 в розмові казав, що не проти спілкуватися з батьком, але з моменту повернення з Росії батько з ним не спілкується.

Вислухавши пояснення учасників процесу, покази свідків, дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою (ст. 61 ЦПК України).

В удовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_7 з 12.12.2001 року по 06.01.2005 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується світлокопіями витягів з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб (а.с.7, 8).

В цьому шлюбі у них народився син, отже ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що також підтверджується світлокопією свідоцтва про народження (а.с.5).

Після розірвання шлюбу з ОСОБА_3, ОСОБА_7 знову зареєструвала шлюб в наслідок чого її прізвище змінилося на ОСОБА_8 (а.с.9).

30.06.2013 року ОСОБА_8 померла (а.с.6).

Після смерті матері неповнолітній ОСОБА_6, з 03.07.2013 року, мешкає з рідною бабусею ОСОБА_15, що підтверджується світлокопіями довідки-акту від 01.07.2015 року, свідоцтв про народження та укладення шлюбу, та не заперечується сторонами (а.с.10, 11, 18).

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області №2-13260 від 07.11.2005 року з відповідача на користь ОСОБА_7 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 200 грн. щомісячно (а.с.49). Відповідач свій обовязок щодо утримання дитини та вказане рішення суду не виконував, що підтверджується світлокопіями рішення Бердянського міськрайонного суду№2-13260, вироку Бердянського міськрайонного суду №801/9065/2012 від 23.010.2012 року, розрахунком заборгованості боржника по аліментам наданого відділом ДВС Бердянського МУЮ. За відповідачем утворилась заборгованість по аліментам, яка станом на 07.06.2012 року складає 16045,15 грн. Виконавче провадження було завершено в звязку зі смертю стягувача (а.с.28, 51-52, 63).

З довідки КУ «Бердянський центр первинної медико-санітарної допомоги» Бердянської міськради вбачається, що ОСОБА_6 спостерігається в Дитячій поліклініці з 03.07.2013 року. На профілактичні прийоми та огляди з ним приходить бабуся ОСОБА_1 Профогляди проходять регулярно (а.с.12).

ОСОБА_9 навчається в Бердянській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №3 з 01.09.2013 року, сплату за додаткові освітні послуги здійснювала ОСОБА_1 ОСОБА_3 участі в шкільному житті сина не брав, батьківські збори не відвідував, з класним керівником не спілкувався, не зявлявся на шкільні свята (а.с.25, 26).

З висновку №328 від 22.06.2015 року про результати психологічного обстеження ОСОБА_6 вбачається наявність порушення дитячо-батьківських відносин (а.с.27).

В ході судового розгляду справи відповідач наполягав на тому, що не відвідує та не спілкується з сином через те, що позивач перешкоджає цьому. Налаштовує сина проти нього. Судом неодноразово розяснювалось відповідачу його право звернутись до органу опіки та піклування або до суду з відповідними заявами про усунення перешкод та встановлення порядку спілкування з дитиною. На час ухвалення рішення судом відповідач ніяких дій не вчинив.

ОСОБА_6 в судовому засіданні висловив свою згоду на позбавлення відповідача батьківських прав. З його пояснень вбачається, що батька він називає на імя, на теперішній час не відчуває потребу у спілкуванні з ним. Батьківську любов, турботу і увагу, хлопчик отримує від дідуся і бабусі. Спілкується з вітчимом ОСОБА_16 і називає його батьком.

ОСОБА_9, в силу свого віку, не зміг чітко пояснити суду причини втрати родинного спілкування з батьком ОСОБА_3, але не відмовляється спілкуватись з ним в подальшому, за умови зміни батьком свого байдужого ставлення до нього.

Згідно ст.150 СК України, батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обовязків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст.164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини.

Відповідно до ч. 2 ст.171 СК України, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Згідно розяснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року, з змінами, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негайно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обовязками.

В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі "Савіни проти України" встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобовязаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на зясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобовязані виховувати дітей, піклуватися про їх здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Обставини матеріального забезпечення, соціально-побутові умови проживання і особисті якості відповідача як людини зясовувалися органом опіки та піклування і судом.

Отже, аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, покази свідків суд дійшов до висновку, що батько фактично самоусунувся від здійснення своїх батьківських обовязків, вихованням дитини не займається, коштів на її утримання не надає.

Орган опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради надав суду висновок №01-6732/48 від 02.12.2015 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_6, в інтересах неповнолітнього (а.с.91-97).

Зазначений висновок повністю узгоджується з іншими матеріалами справи, в тому числі підтверджений дослідженими у судовому засіданні доказами. В матеріалах справи є наявні чисельні докази винної поведінки відповідача, які, безперечно, свідчать саме про безпідставне ухилення батька від виконання своїх обовязків.

Характер поведінки відповідача ОСОБА_3 не дає підстави для надання переваги саме його інтересам, а не інтересам дитини, яка саме в цей час, з урахуванням віку, потребує захисту своїх прав. Головною метою позбавлення батьківських прав при вирішенні цієї справи суд вважає захист саме інтересів дитини і стимулювання батька щодо належного виконання своїх обовязків, оскільки позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, і водночас, санкція за протиправну винну поведінку.

Згідно принципу 6 Декларації про права дитини від 20.11.1959 року, яка проголошена Генеральною Асамблеєю ООН, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна зростати, окрім іншого, в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно ч.1,2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отже, позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав на даний момент, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, враховуючи свідоме нехтування батьком своїми батьківськими обовязками, що знайшло підтвердження у судовому засіданні, на думку суду є єдиним можливим засобом забезпечення дитині спокійного життя, гармонічного виховання в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та Батьківщини, свого народу, як того вимагає ст. 150 СК України.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що ОСОБА_3, маючи можливість виконувати свої обовязки відносно своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_6, не вчиняє відповідних дій, свідомо ухиляється від виконання обовязків по вихованню дитини, а саме: не проявляє до неї ніякої батьківської турботи, не займається вихованням, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не піклуються про її фізичний та духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на її утримання, що підтверджує ухилення відповідача від виконання обовязків, аналізуючи забрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги.

При цьому застосовуючи такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, суд також враховує, що у разі зміни обставин, що стали підставою для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, він має право бути поновленим у батьківських правах відносно свого сина відповідно до положень ст.169 СК України.

Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у сумі 487,20 грн. також підлягають стягненню з відповідача (а.с.1, 2).

Керуючись ст.51 Конституції України, ст.ст. 150, 152, 155, 164, 165, 166 СК України, ст.ст.10, 11, 15, 57-64, 88, 208, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Позбавити громадянина України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який народився у м. Челябінськ, батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який народився у м. Челябінськ, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер:НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка народилася у с. Заборє, Єфимівського району, Ленінградської області, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер:НОМЕР_2, понесені нею та документально підтверджені судові витрати щодо сплати судового збору у сумі 487,20 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо їх не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_17