У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у спілкуванні з ОСОБА_5, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 23 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що він є сином ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження від 9 листопада 1945 року НОМЕР_1. ОСОБА_5 проживає в АДРЕСА_1 у своєму власному будинку. Оскільки у квітні 2013 року відповідач замінив замки на вхідних дверях будинку ОСОБА_5, не допускає позивача спілкуватися з матір'ю, просив задовольнити позов.

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 23 червня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у спілкуванні з мамою ОСОБА_5 відмовлено.

Додатковим рішенням цього ж суду від 12 вересня 2014 року відмовлено у задоволенні позову про визначення способу спілкування ОСОБА_3 з ОСОБА_5 кожного понеділка, середи, п'ятниці з 16 год по 18 год, у першу та третю суботу місяця з 10 до 16 год без присутності ОСОБА_4

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 23 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову про зобов'язання ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_3 у спілкуванні з матір'ю ОСОБА_5 змінено і ухвалено в цій частині нове рішення. Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_3 у спілкуванні з матір'ю ОСОБА_5 В іншій частині рішення залишено без змін.

ОСОБА_4 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення апеляційного суду в частині задоволення позову скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, залишити в силі в цій частині рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову про зобов'язання ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_3 у спілкуванні з матір'ю ОСОБА_5 і ухвалюючи у цій частині нове рішення, яким зобов'язано ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_3 у спілкуванні з матір'ю, апеляційний суд, застосовуючи до спірних відносин ст. 153 СК України, виходив із того, що мати сторін у справі є жінкою похилого віку та потребує стороннього догляду, а тому бажання позивача на безперешкодне побачення з матір'ю та добровільного виконання свого обов'язку щодо догляду за нею і надання їй матеріальної допомоги є зрозумілим та відповідає встановленим моральним засадам в громадянському суспільстві.

Однак погодитися з такими висновками апеляційного суду неможливо.

Відповідно до ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя. Фізична особа здійснює особисті немайнові права самостійно (ст. ст. 271, 272 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, і це встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_5 не бажає спілкуватися з ОСОБА_3

Вказаний висновок в рішенні апеляційного суду не спростований.

Таким чином, встановивши, що мати позивача ОСОБА_5 не бажає спілкуватися з ним та враховуючи те, що право на спілкування останній має при умові доведеності бажання на таке спілкування іншої особи, а треті особи чинять перешкоди в цьому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові.

Помилково посилаючись у рішенні на ст. 153 СК України, апеляційний суд не звернув уваги на те, що нею визначені права матері, батька та дитини на безперешкодне спілкування між собою. У цій статті правовий статус дитини вживається відповідно до ст. 6 СК України, згідно якої статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Оскільки ОСОБА_3 досяг повноліття, то ст. 153 СК України не може регулювати правовідносини з приводу спілкування між ним та його матір'ю.

Крім того, застосовуючи до спірних правовідносин ст. 202 СК України апеляційний суд не звернув уваги на те, що диспозицією вказаної статті встановлено обов'язок повнолітніх дітей утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, та не передбачено, що виконання цього обов'язку ставиться в залежність від стосунків між цими особами, в т.ч. можливості спілкування.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції помилково скасовано рішення суду першої інстанції, тому воно підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено згідно із законом.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 23 жовтня 2014 року в частині вирішення вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у спілкуванні з ОСОБА_5 скасувати, залишити в силі в цій частині рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 23 червня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова М.І. Наумчук А.С. Олійник