Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

Головуючого - Бугрим Л.М.

Суддів - Баркова В.М. Мальцевої Є.Є..

При секретарі - Подчасовою Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальностю «Трансмарі», ОСОБА_2 про визнання права власності на нежитлове приміщення, виселення, вселення та стягнення суми боргу за апеляційною скаргою ТОВ « Трансмарі» на заочне рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 грудня 2013 року.

В С Т А Н О В И Л А :

16 липня 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Трансмарі» про звернення стягнення боргу на предмет іпотеки, визнання за ним права власності на предмет іпотеки - нежиле приміщення, розташоване по АДРЕСА_1, в рахунок виконання зобов'язань по договору іпотеки у відповідності з умовами договору та Закону України «Про іпотеку», визнання відповідача таким, що втратив право користування нежитловим приміщенням та передати його позивачу, вселення в приміщення, посилаючись на те, що відповідач не виконав свої зобов'язання за договорами позики-іпотеки від 17.02.2005 року ,а тому просив передати спірне майно йому у власність. (т.1 а.с.2-3).

В процесі розгляду справи позивач неодноразово уточнював, збільшував, та доповнював свої вимоги, зменшував розмір сум боргу та в остаточній редакції позову просив: в рахунок погашення боргу на суму 3131923 грн. за двома договорами позики-іпотеки від 17.02.2005 року, укладеними між ним (позикодавцем-іпотекодержателем ОСОБА_1) та позичальником-іпотекодавцем ТОВ «Трансмарі», посвідченими приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Танаджи Г.Г. за р/№295 та №296, звернути стягнення на предмет іпотеки на 16/100 частин нежилого приміщення у будинку АДРЕСА_1, загальною площею 326,6кв.м шляхом визнання за ним права власності на дане нежиле приміщення. Одночасно просив припинити право власності ТОВ «Трансмарі» на 16/100 частин даного нежилого приміщення; визнати ТОВ «Трансмарі» таким, що втратило право користування предметом іпотеки - 16/100 частинами нежилого приміщення по АДРЕСА_1 виселити ТОВ «Трансмарі» з 16/100 частин спірного приміщення та вселити в це приміщення його; стягнути солідарно з ТОВ «Трансмарі « та ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 3131923 грн. (т.1 а.с.129-133, т.4 а.с.1, 47-56,75-, т.5 а.с.42-43).

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між ним та ТОВ «Трансмарі» в 2005 році було укладено договори позики - іпотеки, а саме: договір позики-іпотеки від 17.02.2005 року, згідно з яким відповідачем ТОВ «Трансмарі» було отримано позику на суму 530 000 грн., договір позики-іпотеки від 17.02.2005 року, згідно якого ТОВ «Трансмарі» отримано позику на суму 159 000 грн. Вказані договори були нотаріально посвідчені, строк повернення позики було зазначено у договорах - 17.02.2007 року, однак, незважаючи на його вимоги відповідач ТОВ «Трансмарі» не повернув суми позики у добровільному порядку у зазначений строк. Директор підприємства ОСОБА_2 отримала від нього вказані суми грошових коштів в повному обсязі, про що свідчать письмові розписки в договорах позики-іпотеки, але представник відповідача ТОВ «Трансмарі» надав документ про невнесення в касу підприємства грошових коштів, тому вважає, що вона присвоїла частину грошових коштів і має нести солідарну відповідальність разом з ТОВ «Трансмарі» у відповідності до ст.92, 1190 ЦК України.

Загальний розмір невиконаних зобов'язань за договорами позики-іпотеки станом на 17.09.2013 р. складає 3 131 923 грн. та складається із сум позики у розмірі 689 000 грн., процентів у розмірі 533 429 грн., інфляційних - 516 061 грн., трьох відсотків річних - 136 008 грн. та пені у розмірі 1 257 425 грн. У відповідності зі ст.35 ЗУ «Про іпотеку» та п.4.2 договорів іпотеки він направив іпотекодавцю письмову вимогу про виконання умов договору, але врегулювання спору в позасудовому порядку виявилось безрезультатним, відповідач не виконав дану письмову вимогу. Посилаючись на умови договорів позики-іпотеки, ст.ст.7,33,35, 40 Закону України «Про іпотеку» просив суд задовольнити позов у повному обсязі та в рахунок погашення боргу у сумі 3131923 грн. за двома договорами позики-іпотеки від 17.02.2005 року звернути стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 16 грудня 2013 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «Трансмарі» задоволено.

В рахунок погашення боргу за договорами позики - іпотеки укладених між ОСОБА_1 та ТОВ «Трансмарі» 17.02.2005 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - 16/100 частки нежитлового приміщення в будинку АДРЕСА_1, загальна площа якого складає 326,6 кв.м, шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на 16/100 частки нежитлового приміщення в будинку АДРЕСА_1 загальною площею 326,6 кв.м.

Припинено право власності ТОВ «Трансмарі» на 16/100 часток нежитлового приміщення загальною площею 326,6 кв.м в будинку АДРЕСА_1 загальною площею 326,6 кв.м.

Визнано ТОВ «Трансмарі» таким, що втратило право користування предметом іпотеки - 16/100 частками нежилого приміщення розташованого по АДРЕСА_1. Зобов'язано ТОВ «Трансмарі» залишити вказане нежиле приміщення та передати його в користування ОСОБА_1 Виселено ТОВ «Трансмарі» з 16/100 часток нежилого приміщення по АДРЕСА_1. Вселено ОСОБА_1 в зазначене нежиле приміщення по АДРЕСА_1.

Стягнуто солідарно з ТОВ «Трансмарі» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 131 923 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м.Маріуполя від 14.02.2014 року заяву представника ТОВ «Трансмарі» Трушкова Д.М. про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м.Маріуполя від 16.12.2013 року залишено без задоволення.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції від 16 грудня 2013 року, ТОВ «Трансмарі» в особі його представника Трушкова Д.М. подало апеляційну скаргу у якій ставиться питання про скасування судового рішення,постановлення нового рішення , яким слід відмовити ОСОБА_1 у позовах у повному обсязі посилаючись на незаконність рішення, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. Зокрема, в апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що позивач пропустив строки позовної давності для звернення до суду , а тому у суду не було підстав для задоволення позову. Судом не було дано оцінки аудиторському висновку про те, що кошти за договорами позики-іпотеки в касу підприємства не надходили і їх ОСОБА_2 ніколи не отримувала. Висновок суду про те, що ТОВ « Трансмарі» отримало кошти за договорами позики - іпотеки ґрунтується лише на поясненнях позивача. Частка нежилого приміщення на яке претендує ОСОБА_1 окремо не виділялась в натурі , а тому без цього не можна вирішувати питання про вселення та виселення. Судом не звернуто увагу на те,що у провадженні господарського суду м. Києва розглядається справа за аналогічним позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Трансмарі» та за зустрічним позовом товариства, що є перешкодою для розгляду справи в районному суді, а тому суд повинен був зупинити провадження по справі до розгляду такої же справи у господарському суді .

Окрім того, суд не звернув уваги на те,що ОСОБА_2. не є стороною за договорами позики-іпотеки, вона виконувала лише функції представника та діяла в рамках трудового договору укладеного між нею та ТОВ « Трансмарі», а тому не може нести відповідальність за цими договорами. Стягуючі суми на користь позивача , суд також не звернув уваги на те ,що до вимог про стягнення штрафу та пені застосовується строк позовної давності в один рік , про що було заявлено ОСОБА_2 при розгляді справи .

В судовому засіданні апеляційного суду, яке відбувалось 18 та 20 лютого 2015 року ОСОБА_2 діючи від ТОВ « Трансмарі» на підставі довіреності та від себе особисто як фізичної особи підтримувала доводи апеляційної скарги, вважала , що у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позову,оскільки вона при підписанні договорів позики - іпотеки між ТОВ «Трансмарі» та ОСОБА_1 ніколи не отримувала зазначених у договорі позики сум. Вона підтвердила , що підпис на договорі про отримання нею сум позики до укладання договору належить її ,але вона коштів дійсно не отримувала . При укладанні договорів вона не мала окулярів і тому не змогла на той час детально прочитати текст договору. В судовому засіданні нею було заявлено клопотання про призначення по справі судово-будівельної експертизи для оцінки 16/100 часток нежилого приміщення на час розгляду справи,яке було задоволено. В судові засідання після проведення експертизи ОСОБА_2 не з'явилась, знаходилась у відрядженні і на підставі її письмової заяви розгляд справи було відкладено. Однак, і у послідуючому вона не з'явилась у судове засідання,направила листа на адресу апеляційного суду про розгляд справи за її відсутністю .

Позивач ОСОБА_1 просив рішення суду першої інстанції залишити без зміни та відхилити апеляційну скаргу, посилався на те, що кошти за договором позики - іпотеки були отримані особисто ОСОБА_2.. та до цього часу не повернуті. Він дійсно звертався до господарського суду м. Києва з аналогічним позовом,але його вимоги залишились без розгляду, будь - якого рішення за його позовом господарський суд не приймав, тому відсутні перешкоди для розгляду його позову в районному суді.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін ,перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково , а рішення суду в частині вимог ОСОБА_1 про визнання ТОВ « Трансмарі» втратившим право користування 16/100 частин нежилого приміщення, виселенню ТОВ «Трансмарі» з цього приміщення та вселення до нього ОСОБА_1.К., в частині позову про стягнення з ТОВ « Трансмарі» та ОСОБА_2 у солідарному порядку суми боргу у розмірі 3131923 грн підлягає скасуванню з постановленням в цієї частині нового рішення виходячи з наступного .

Судом встановлено і це підтверджено матеріалами справи, що 17 лютого 2005 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Трансмарі», від імені якого діяла ОСОБА_2 як директор даного підприємства, було укладено договір позики - іпотеки ВСА №123625, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Танаджи Г.Г. Згідно умов договору позикодавець ОСОБА_1 передав позичальнику ТОВ «Трансмарі» у борг грошові кошти у сумі 159 000грн. Відповідно до п.3.1 вказаного договору на забезпечення виконання основного зобов'язання іпотекодавець ТОВ «Трансмарі» передав в іпотеку позикодавцю - іпотекодержателю майно - 5/100 частки нежилого приміщення площею 103,5кв.м. по АДРЕСА_1. Предмет іпотеки було оглянуто сторонами та оцінено, сума оцінки складає 159 000 грн. (п.3.3 вказаного договору). Пунктом 4.1 договору передбачено, що сторони домовились, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іптекодержатель задовольняє свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (т.1 а.с.5-7).

В той же день 17 лютого 2005 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Трансмарі», від імені якого діяла ОСОБА_2 - директор даного підприємства, було укладено другий договір позики - іпотеки ВСА №123627, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Танаджи Г.Г. Згідно вказаного договору Позикодавець ОСОБА_1 передав позичальнику ТОВ «Трансмарі» у борг грошові кошти у сумі 530000 гривень. Відповідно до п.3.1 вказаного договору на забезпечення виконання основного зобов'язання іпотекодавець ТОВ «Трансмарі» передав в іпотеку іпотекодержателю ОСОБА_1 майно - 11/100 частки нежилого приміщення площею 223,1кв.м по АДРЕСА_1. Предмет іпотеки було оглянуто сторонами та оцінено, сума оцінки складає 530 000 гривень (п.3.3 вказаного договору). Згідно п.4.1 договору сторони домовились, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іптекодержатель задовольняє свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно п.2.1 вказаного договору позичальник зобов'язується повернути борг позикодавцю, починаючи з 17 березня 2005р. сплачуючи щомісячно до 17 числа кожного місяця суму грошей у розмірі 9 222грн., а в термін до 17 лютого 2007року (кінцевий термін погашення позики) сплатити решту суми 317 894 грн. (т.1 а.с.8-10).

Задовольняючі позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того , що оскільки відповідачі ТОВ « Трансмарі» та ОСОБА_2. не повернули ОСОБА_1 борг в установлені договорами позики - іпотеки терміни, та не виконали зобов'язання за цими договорами ,то у нього на підставі ст. 33 Закону України « Про іпотеку» виникло право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - 16/100 часток нежилого приміщення розташованих по АДРЕСА_1 , які належать ТОВ «Трансмарі «, а також право на виселення ТОВ « Трансмарі» з 16/100 часток цього нежилого приміщення та вселення ОСОБА_1 в це нежиле приміщення . Також суд першої інстанції вважав про те, що ТОВ « Трансмарі» втратило право користування цим нежилим приміщенням , а тому зобов'язав залишити вказане нежитлове приміщення та передати його в користування ОСОБА_1 Окрім того , суд дійшов висновку про те, що відповідачі ТОВ « Трансмарі» та ОСОБА_2 повинні нести солідарну відповідальність за невиконання зобов'язання і тому стягнув з них суму боргу у солідарному порядку. .

Однак, погодитись з такими висновками суду не можна виходячи з наступного. Зокрема, судом першої інстанції встановлено , та підтверджено матеріалами справи ,що дійсно між ОСОБА_1 та ТОВ «Трансмарі» від імені якого діяла відповідачка ОСОБА_2. як його директор в один день 17 лютого 2005 року було укладено два договори позики - іпотеки на суму 159 000 грн. та 530 000 грн. Обидва договори нотаріально посвідчені та підписані сторонами. Для забезпечення виконання зобов'язання за цими договорами ТОВ « Трансмарі» було передано в іпотеку ОСОБА_1 відповідно 5/100 часток та 11/100 часток, а усього за двома договорами було передано в іпотеку 16/100 часток належного йому нежилого приміщення розташованого по АДРЕСА_1. «Трансмарі « Відповідно до п.2.1 умов договору позикодавець ТОВ « Трансмарі» зобов'язався за кожним договором повернути борг позикодавцю починаючи з 17 березня 2005 року та 17 числа кожного місяця сплачувати по 9222 грн , в термін до 17 лютого 2007 року сплатити решту суми 317894 грн. ( а.с. 5-10, т.1 ) .

Однак, ТОВ « Трансмарі» свої зобов'язання за вказаними договорами позики- іпотеки не виконало . Також залишились і без задоволення надіслані вимоги позивачем на адресу відповідача від 9 липня 2007 року та 17 серпня 2008 року про виконання зобов'язання та сплату сум. ( а.с. 2-24 т.1).

Згідно з положеннями ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець ) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку кількість речей того ж роду ) такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей . визначених родовими ознаками .

Згідно з положеннями ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі , визначені родовими ознаками, у такій саме кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлено договором.

Згідно приписів ст. ст.. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства, а за відсутні таких умов - відповідно звичаїв ділового обороту та інших вимог , що ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом .

У порушення вимог ст.1049 ЦК України позичальник ТОВ « Трансмарі» борг не повернув та зобов'язання повернути гроші у спосіб та терміни які передбачені договорами не виконав .

Між тим, як пунктами .4.1 кожного із зазначених договорів так і ст.33 Закону України « Про іпотеку « передбачено право кредитора - іпотекодержателя у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з положеннями ч.1 ст.37 Закону України « Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

За таких обставин , суд першої інстанції прийшов до правильного правового висновку про те,що у ОСОБА_1 виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання за ним права власності на цей предмет іпотеки і тому обґрунтовано задовольнив позовні вимоги у цієї частині , звернувши стягнення на предмет іпотеки та

визнавши за ним право власності на 16/100 часток нежилого приміщення розташованих по АДРЕСА_1 , які належали ТОВ «Трансмарі «.

Виходячи з наведеного , не можна погодитись з доводами апеляційної скарги про те , що укладаючи договори позики - іпотеки та підписуючи їх представник ТОВ « Трансмарі « ОСОБА_2. не отримала грошей, оскільки вона уклала два договори і в кожному із них своїм підписом підтвердила факто того ,що кошти отримала ще до укладання договору . Окрім, того вона пояснювала у судовому засіданні про те, що і раніше зверталась до ОСОБА_1 з приводу укладання договорів позики грошових коштів і у них були порядні ділові стосунки. Вона не зверталась з заявами до правоохоронних органів на ОСОБА_1 з приводу неотримання грошей за договорами позики - іпотеки..

Разом з тим , при розгляді справи судом першої інстанції не були враховані положення ч.3 ст. 37 Закону України « Про іпотеку» у відповідності до яких іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотеко держателя.У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Судом першої інстанції помилково враховував вартість предметів іпотеки, зазначеною у договорах на момент їх складання 159000 грн. та 530000грн. тобто станом на 17.02.2005 року.

Як вбачається із висновку будівельно- технічної експертизи від 21 квітня 2015 року ринкова вартість 16/100 часток нежилого приміщення по АДРЕСА_1 в теперішній час складає суму 2 000561 грн . ( а.с. а.с. 139- 145 ) , тому при визначені суми боргу у зв'язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки слід враховувати саме таку оцінку предметів іпотеки.

Апеляційний суд також не може погодитись і з висновками суду першої інстанції про те, що директор ТОВ « Трансмарі « ОСОБА_2 також особисто відповідає за невиконання зобов'язання за договорами позики - іпотеки і про те ,що вона є солідарним боржником. У даному випадку ОСОБА_2. діяла як представник товариства на підставі повноважень директора підприємства у зв'язку з виконанням своїх трудових обов'язків та підписувала їх як представник товариства. Стягуючі з неї суму боргу у солідарному порядку разом з ТОВ « Трансмарі « суд у рішенні не навів відповідних висновків та правового обґрунтування.

У відповідності з положеннями ст.541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках , встановлених договором або законом,зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

У даному випадку такі підстави відсутні, тому відповідальність за невиконання договорів позики - іпотеки повинно нести ТОВ « Трансмарі», яке є позичальником грошових коштів згідно з положенням ч.1 ст.1049 ЦК України у відповідності до яких позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти ) у такій саме сумі,або речі , визначені родовими ознаками, у такій саме кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку , що встановлено договором .

Виходячи з того, що відповідачка ОСОБА_2 як фізична особа не є стороною у договорі позики вона не може нести відповідальність за невиконання зобов'язання іншими боржниками , тому рішення суду у цієї частині підлягає скасуванню, а ОСОБА_1 слід відмовити у позові про стягнення суми боргу за невиконання зобов'язання з ОСОБА_2 як солідарного боржника.

Встановивши , що зобов'язання за договорами позики-іпотеки належним чином не виконувались, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те,що у зв'язку з невиконанням зобов'язання у позивача ОСОБА_1 на підставі ч.1 ст.1048 ЦК України виникло право на стягнення процентів від суми позики, які розраховані у відповідності до ставки НБУ від суми неповернутого боргу за період з 17.02.2007 року 17.09.2013 року та становлять суму 533429 грн.

Згідно зі ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобов'язання у позивача також виникло право на стягнення встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов'язання , а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Три проценти річних за період з 17.2.07 р по 17.09.2013 р становить 136008 грн. Сума інфляційних за період лютого 2007 року по 2011 р становить 516061грн.

Згідно п.2.3 договорів позики - іпотеки за порушення виконання зобов'язання відповідач повинен сплатити неустойку ( пеню ) 0,5% від суми непогашеного боргу, яка розрахована за 365 днів прострочення зобов'язання тобто за один рік та становить суму 1257425 грн..

Таким чином , загальний розмір боргу становить суму 3131923 грн., який підлягає стягненню з ТОВ « Трансмарі».

Оскільки судом були задоволені позовні вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки і визнано право власності на предмет іпотеки на 16/100 часток нежилого приміщення , яке розташоване по АДРЕСА_1 вартістю 2000561 грн.. то з врахуванням цього залишок суми боргу становить ( 3131923 грн - 200561 грн .) - 1131362 грн , яку слід стягнути з ТОВ « Трансмарі « на користь позивача ОСОБА_1 відмовивши позивачу у стягненні цієї суми у солідарному порядку з ОСОБА_2 з вищевказаних підстав.

Щодо вимог позивача про припинення права власності ТОВ « Трансмарі» на 16/100 часток нежилого приміщення по АДРЕСА_1 то вони є похідними від вимог позивача про визнання права власності на спірне нежиле приміщення і підстав для скасування або зміни судового рішення у цієї частині не вбачається

Разом з тим, апеляційний суд не може погодитись з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позову про виселення ТОВ « Трансмарі» з нежилого приміщення, вселення туди ОСОБА_1 та визнання ТОВ « Трансмарі» втративши право користування нежилим приміщенням . Судом першої інстанції не було враховано , що правовідносини по вселенню, виселенню , втратившим право користуванню регулюються нормами житлового законодавства і відносно житла , а у даному випадку спірне приміщення за своїм статусом не відноситься до жилого, тому на ці правовідносини не поширюються норми житлового законодавства.

Судова колегія вважає що при пред'явленні цих позовів ОСОБА_1 обрано неналежний спосіб захисту права, тому йому слід відмовити у задоволенні позовних вимог про вселення та виселення із нежилого приміщення, визнанні ТОВ « Трансмарі» втратившим право користування нежилим приміщенням ..

В іншій частині рішення суду слід залишити без зміни.

Апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що по даній справі судом була порушена інстанційна підсудність , оскільки аналогічний позов розглядався господарським судом м. Києва за місцем реєстрації ТОВ « Трансмарі» і позивача було визнано суб'єктом підприємницькою діяльністю. Апелянтом не надано такого рішення господарського суду м. Києва і тому посилання на наявність рішення господарського суду , яким вирішено аналогічну справу і таке рішення на час розгляду справи районним судом набрало чинності і перешкоджало розгляду даної справи є непереконливими . Із пояснень ОСОБА_1 вбачаєься , що його позовні вимоги були залишені без розгляду , рішення, яке набрало чинності за аналогічними вимогами і між тими ж сторонами не існує.

Також є і непереконливими посилання апелянта на пропуск позивачем строку позовної давності , та строк стягнення неустойки ,оскільки строк виконання договорів закінчився 17.02.2007 року, а позов було заявлено до суду 16.07.2007 року, що вбачається із даних реєстрації позовної заяви ( а.с. 1 том 1 ) , а заявлені вимоги про стягненні неустойки ( пені ) розраховані за один рік ( а.с.43, том 5 ). .

Не спростовують висновків суду першої інстанції про факт отримання представником ТОВ «Трансмарі « коштів за договором позики - іпотеки на суму 689000 грн. посилання апелянта на висновки аудиторської перевірки товариства про те , що до каси підприємства кошти не вносились. В договорах позики - іпотеки відсутнє застереження про те, грошові кошти повинні були перераховані на розрахунковий рахунок товариства , або внесені до каси підприємства на підставі інших документів.

Також апеляційний суд не може погодитись з доводами апелянта про те,що 16/100 часток нежилого приміщення право власності на яке визнано за позивачем не відокремлювались від іншої частини будинку , а тому це є перешкодою для реалізації його права . Між тим , як вбачається із ескізів до висновку будівельно- технічної експертизи 16/ 100 нежилого приміщення є відокремленим приміщенням , розташоване не другому поверсі будинку , має окремий вихід з цієї частини будинку ( а.с. 142 зв., том № 6 ).

При подачі апеляційної скарги апелянтом судовий збір сплачено не було та ставилось питання про розстрочення оплати судового збору до розгляду скарги , тому апеляційний суд на підставі ст. ЦПК України та положень ст. ст. Закону України « Про судовий збір « слід стягнути з ТОВ « Трасмарі» судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 1565 грн 96 коп., які слід перерахувати на розрахунковий рахунок - 0015, код класифікації доходів бюджету 22030001, МФО 834016, банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, ЄДРПОУ - 37868870, отримувач коштів - Артемівське УК/м.Артемівськ/22030001, призначення платежу - судовий збір, за позовом (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Апеляційний суд Донецької області (м.Маріуполь) (назва суду, де розглядається справа), (суду , де розглядається справа)

Керуючись ст. 303, 304 , 307, 308,309 , 314 ,315 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансмарі» в особі представника Трушкова Дениса Миколайовича задовольнити частково .

Заочне рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 грудня 2013 року в частинах солідарного стягнення суми боргу 3131923 грн . з ТОВ « Трансмарі» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , визнання ТОВ « Трансмарі» таким , що втратив право користування нежилим приміщенням на 16/100 часток розташованого по АДРЕСА_1, виселення з цього приміщення ТОВ « Трансмарі « та вселення до цього приміщення ОСОБА_1 скасувати .

Відмовити ОСОБА_1 у позовах про визнання ТОВ « Трансмарі» таким , що втратив право користування нежилим приміщенням на 16/100 часток розташованого по АДРЕСА_1, виселення з цього приміщення ТОВ « Трансмарі « та вселення до цього приміщення ОСОБА_1 за безпідставністю позовних вимог.

Позовні вимоги ОСОБА_6 про стягнення суми боргу задовольнити частково. Стягнути з ТОВ « Трансмарі» на користь ОСОБА_6 суму боргу у розмірі 1131362 грн. ( один мільйон сто тридцять одна тисяча триста шістдесят дві ).В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без зміни.

Стягнути з ТОВ « Трансмарі» судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 1565 грн . (одна тисяча пятсот шістдесят пять грн. ) 96 коп . які слід перерахувати на розрахунковий рахунок - 0015, код класифікації доходів бюджету 22030001, МФО 834016, банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, ЄДРПОУ - 37868870, отримувач коштів - Артемівське УК/м.Артемівськ/22030001, призначення платежу - судовий збір, за позовом (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Апеляційний суд Донецької області (м.Маріуполь) (назва суду, де розглядається справа), (суду , де розглядається справа).

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: Л.М. Бугрим

В.М. Барков

Є.Є.Мальцева