18.05.2015 Справа № 363/1627/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Скарлат О.І.

при секретарі Хом»як А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгороді Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області про визнання права власності на будинок у порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись з даним позовом до суду, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер - ОСОБА_3, чоловік позивача ОСОБА_2 та батько позивача ОСОБА_1. Після його смерті залишилося спадкове, а саме: ? частина житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1. Інша частина даного житлового будинку належить позивачу ОСОБА_2, як подружжю. Інших спадкоємців до майна померлого ОСОБА_3 немає. Спадщину після смерті ОСОБА_3 позивачі прийняли шляхом фактичного проживання в будинку спадкоємця. Звернувшись до державного нотаріуса Вишгородської районної державної нотаріальної контори Загвоздіної А.М. з приводу оформлення власності на житловий будинок, державний нотаріус роз'яснив позивачам, що у випадку відсутності правовстановлюючого документу на даний житловий будинок, видача свідоцтва про право власності на спадщину на це нерухоме майно не є можливою.

Зважаючи на вказані вище обставини, позивачі просять визнати за ОСОБА_1, у порядку успадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, право власності на спадкове майно - на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину спільного майна подружжя - жилого будинку АДРЕСА_1, а також у порядку успадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, право власно сіна спадкове майно - на ? частину даного будинку.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1, який є одночасно і представник позивача ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги, просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області в судове засідання не з»явилась, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, голова сільської ради направив до суду заяву в якій просив розглянути справу без участі їх представника. Проти позову не заперечує.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_3, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1, зареєстрований виконкомом Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області, актовий запис № 60.

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, а саме: ? частина житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1.

Відповідно до спадкової справи № 190/2015 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3, індекс справи № 02-14, спадкоємцями ОСОБА_3 є - син ОСОБА_1 та дружина - ОСОБА_2

Спадщину після смерті ОСОБА_3 позивачі прийняли шляхом фактичного проживання в будинку спадкоємця, що підтверджується довідкою селищної ради від 04.02.2015 року №86.

Звернувшись до державного нотаріуса Вишгородської районної державної нотаріальної контори Загвоздіної А.М. з приводу оформлення власності на житловий будинок, державний нотаріус роз'яснив позивачам, що у випадку відсутності правовстановлюючого документу на даний житловий будинок, видача свідоцтва про право власності на спадщину на це нерухоме майно не є можливою.

Згідно будинкової книги вбачається, що власником житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_3

Згідно технічного паспорту на вказаний житловий будинок, виданого КП «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» від 10 лютого 2015 року, за адресою : АДРЕСА_1 розташований житловий будинок, загальною площею 53,6 кв.м., збудований у 1962 році.

Відповідно до довідки, виданої Димерською селищною радою Вишгородського району Київської області № 86 від 04 лютого 2015 року, ОСОБА_3 з 08 вересня 1965 року по день смерті, проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1, разом з ним проживали та зареєстровані: ОСОБА_2 - дружина, ОСОБА_1 -син.

Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов"язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно зі ст. ст. 1296, 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку (1962 рік) регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56.

Отже, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно суду слід було керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, а також положеннями ЦК УРСР 1963 року.

Зокрема, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Відтак, згідно зі вказаними нормативними актами виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації.

Однак, оскільки будинок був збудований в 1962 році, значиться в господарській книзі сільської ради, діюче на час введення будинку в експлуатацію законодавство не вимагало реєстрації прав власності, то на думку суду спірний будинок не є самочинним будівництвом, належала спадкодавцю на день смерті 1/2 частина вказаного будинку і тому за позивачами слід визнати право власності на вказаний спірний будинок по 1/4 частині за кожним.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60,212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області про визнання права власності на будинок у порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, у порядку успадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, право власності на спадкове майно - на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності у порядку успадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, право власності на спадкове майно - на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд.

Суддя О.І.Скарлат