Справа № 303/6703/14-ц
Провадження № 2/303/3201/15
Номер ряд. стат. звіту - 29
Р І Ш Е Н Н Я

19 листопада 2015 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі одноособово:

головуючого-судді Іваницького Р.С.

при секретарі судового засідання Чудіній В.М.

за участі: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 відшкодування завданої їй матеріальної шкоди в розмірі 10 704.84 гривень та моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень та стягнути судовий збір.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю, з мотивів вказаних у позовній заяві, та просила їх задовольнити.

Представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав повністю та просив дані позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представники відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги заперечили повністю, пояснюючи тим, що позивачем суду не надано жодного належного доказу який би підтверджував притягнення відповідача до адміністративної чи кримінальної відповідальності, тобто винуватість у його діях, просять у задоволенні позову відмовити повністю.

З пояснень сторін та з дослідження матеріалів справи встановлено, що 31.10.2011 року відповідач ОСОБА_5 придбав повністю домоволодіння АДРЕСА_1, а саме: житлового будинку літ. А, житлового будинку літ. Б, літня кухня літ. Л, гараж літ. В, сарай літ. Г, Д, Ж, погріб літ. З, вбиральна літ. Е, споруди 1-3, колодязь літ. К

(а.с.45-53). 24.03.2012 року відповідно до акту та технічного паспорту до вище вказаного домоволодіння від 08.05.2010 року, в якому зазначено фізичний знос житлового будинку під літерою А, становить 70 %, та літної кухні під літерою Л, становить 60 %, аварійних та не придатних для проживання, у зв'язку з цих обставин було проведено демонтаж будинку за літерою А та літньої кухні за літерою Л будинковолодіння АДРЕСА_1, власником ОСОБА_5 (а.с.44). 15.02.2012 року позивачці ОСОБА_1 було поновлено право власності 1/3 частки домоволодіння АДРЕСА_1 з 2007 року відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.114-122, 128, 129, 207-214). Позивачкою ОСОБА_1 витребувано від відповідача ОСОБА_5 1/3 частину домоволодіння АДРЕСА_1 усунено перешкоди у користуванні та вселено її до даного будинковолодіння (а.с.87-96, 102-113). Позивачка ОСОБА_1 зверталася до Мукачівського МВ про порушення її прав громадянином ОСОБА_6 (а.с. 154, 244, 245, 250). Відповідно до заяви позивачки ОСОБА_1 від 07.07.2014 року внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме її права спільної часткової приватної власності в розмірі 1/3 частки, домоволодіння за адресою АДРЕСА_1: житлового будинку літ. Б, гаражу літ. В, сарай літ. Г, Д, Ж, погріб літ. З, вбиральна літ. Е, споруди 1-3, колодязь літ. К (а.с.6, 7, 85, 86), раніше інших заяв стосовно внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно до цього домоволодіння не подавалися.

2із3

Виниклі правовідносини регулюються Цивільним законодавством України, Конституцією України.

Статтею 57 ЦПК України, встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 59 ч.2 ЦПК України, встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до пункту 3 Постанови пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.95, визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 5 абз. 2 з вище зазначеної постанови, вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пунктом 2 Постанови пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди № 6 від 27.03.92, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи ...

Статтею 62 Конституції України, встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог статті 349 ЦК України, визначено, що право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Верховний Суд України в Аналізі деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ від 21.11.2013 року, показав, що віповіно до ст. 349 ЦК право власності на майно припиняється в разі його знищення, оскільки при цьому зникає сам об'єкт права власності. Разом із тим вказана стаття не містить визначення поняття «знищення майна» та випадків, на які поширюється ця норма, зокрема залежно від причин знищення майна.

Отже, видається, що зазначена норма поширюється на всі випадки знищення майна (тобто фізичного руйнування майна, що призводить до припинення його існування як такого) незалежно від причин настання такого результату. Це стосується випадків знищення майна як через випадкові причини чи дії непереборної сили, так і з волі або вини власника майна чи вини інших осіб.

3із3

У разі знищення майна з випадкових причин чи з волі (вини) власника ризик втрати майна лежить на самому власнику (ст. 323 ЦК).

Якщо майно знищено з вини інших осіб, особи несуть перед власником майнову відповідальність (ст. 1166 ЦК).

У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Тобто припинення права власності на таке майно пов'язується з фактом звернення власника до відповідного органу та наявністю рішення цього органу про виключення знищеної речі з державного реєстру. З моменту внесення відповіднх змін до реєстру припиняється право на це майно.

Як вбачається з вище встановленого, що позивачка у добровільному порядку 07.07.2014 року звернулася до реєстратора про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме її права спільної часткової приватної власності в розмірі 1/3 частки, домоволодіння за адресою АДРЕСА_1: житлового будинку літ. Б, гаражу літ. В, сарай літ. Г, Д, Ж, погріб літ. З, вбиральна літ. Е, споруди 1-3, колодязь літ. К, з вилученням за даним домоволодінням з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно знищених будівель: житлового будинку літ. А, літньої кухні літ. Л, тобто позивачка бажала та була згідна з державною реєстрацією її права спільної часткової приватної власності в розмірі 1/3 частки, домоволодіння за адресою АДРЕСА_1: житлового будинку літ. Б, гаражу літ. В, сарай літ. Г, Д, Ж, погріб літ. З, вбиральна літ. Е, споруди 1-3, колодязь літ. К.

08.07.2014 року на підставі вище вказаної заяви позивачки було винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, з цього моменту відповідно до ст. 349 ч.2 ЦКУ, право власності на нерухоме майно: житлового будинку літ. А, літньої кухні літ. Л, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, як за позивачкою так і за відповідачем було припинено, відповідно можливість повернення, відшкодування чи компенсація знищеного майна була втрачена.

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду про захист її майнового права 23.10.2014 року через два місяці після внесення змін за її ж заявою до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тобто тоді коли вже в неї було відсутнє право власності на нерухоме майно: житлового будинку літ. А, літньої кухні літ. Л, відповідно і право на відшкодування чи компенсацію знищеного майна в позивачки також вже було відсутнім.

Беручи до уваги вище викладене, суд приходить до висновку про доцільність відмови у задоволенні даного позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 16, 27, 57-60, 61, 74, 158, 169, 208, 209, 212-218 ЦПК України, ст. ст. 349, 386 ЦК України, Постановою пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди № 6 від 27.03.92, Постановою пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.95, суд, -

р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд.

Повний текст рішення складено 23 листопада 2015 року.

Головуючий Р. Іваницький