Номер провадження: 22-ц/785/7323/15
Головуючий у першій інстанції Жуган Л. В.
Доповідач Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді Ісаєвої Н.В.,

суддів: Комлевої Н.В., Журавльова О.Г.,

при секретарі: Абалдовій О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Відділення виконавчої дирекції фонду у м.Одеса Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Відділення виконавчої дирекції фонду у м. Одеса Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, за участю третьої особи - КП «Одесміськелектротранс» про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок нещасного випадку на виробництві, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_2 13.05.2015 року звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до Відділення виконавчої дирекції фонду у м. Одеса Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, за участю третьої особи - КП «Одесміськелектротранс» про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок нещасного випадку на виробництві, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він з 24.10.1997 року по 16.02.2002 року працював водієм тролейбусу цеху експлуатації КП «Одесміськелектротранс», 04.07.2001 року при виконанні службових обов'язків стався нещасний випадок, в результаті якого позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, перелому основи черепу, забиття головного мозку тяжкого ступеню, тупої травми живота, травматологічного шоку 4 ступеня. Згідно висновку комісії в складі керівництва КП «Одесміськелектротранс» вказаний нещасний випадок вважається пов'язаним з виробництвом (згідно акту форми Н-1).

16.02.2002 року внаслідок травми отриманої на виробництві за висновком МСЕК позивачу було встановлено стійку втрату працездатності 50% та встановлено 2 групу інвалідності. Він отримує від Відділення виконавчої дирекції фонду у м. Одеса Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України виплату внаслідок отримання каліцтва, однак йому не виплачена моральна шкода. Позивач вказує, що внаслідок погіршення стану здоров'я йому завдано моральну шкоду, яка полягає в порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, він постійно змушений приймати ліки та проходити курс лікування в лікарнях, повинен докладати величезні зусилля для відновлення нормальних життєвих відносин, вимушений вести закритий спосіб життя, погіршився стан здоров'я, погано спить ночами, стала занижена самооцінка як особистості. ОСОБА_2 вказує, що має трьох неповнолітніх дітей, та не має можливості бути здоровою людиною, щоб мати хорошу роботу, заробляти більше грошей для того щоб прокормити, вивчити своїх дітей, дати їм гідні умови для їх розвитку як повноцінних особистостей. Суму компенсації за моральну шкоду позивач оцінює у 100000 гривень, яку просить стягнути з відповідача на його користь.

В судовому засіданні представник позивача. підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представники відповідача позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи - КП «Одесміськелектротранс» не заперечував проти задоволення позову.

Рішенням суду позов задоволено частково.

На дане рішення відповідач приніс апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміни рішення з ухваленням нового з наступних підстав.

Частиною 3 ст. 303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до вимог ч.3,4 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Між тим, постановляючи рішення, суд першої інстанції цих вимог закону не врахував, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам матеріального права.

Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В судовому засіданні встановлено наступне.

З трудової книжки позивача ОСОБА_2 встановлено, що 24.10.1997 року він був прийнятий в КП «Одесміськелектротранс» на посаду водія тролейбусу 3-го класу, 01.11.1998 року йому було присвоєно 2 клас, та 01.12.2000 року присвоєно 1 клас водія тролейбусу.

16.02.2002 року ОСОБА_2 було звільнено по ст. 40 п. 5 КЗпП України - перехід на інвалідність 2 групи.

04.07.2001 року у відношенні ОСОБА_2 був складений Акт №5 про нещасний випадок (Форма Н-1) із зазначенням медичного діагнозу пошкодження здоров'я постраждалого: закрита черепно-мозкова травма, перелом основи черепа, забиття головного мозку важкого ступеню, тупа травма живота, травматичний шок 4-го ступеню.

Згідно Акту №727 від 12.02.2002 року про прийняття-передачу особових справ потерпілих на виробництві КП «Одесміськелектротранс» передало до Відділення виконавчої дирекції фонду у м. Одеса Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України особову справу ОСОБА_2

Постановою про призначення потерпілому перерахованої щомісячної страхової виплати з 01.03.2014 року Відділенням виконавчої дирекції фонду у м. Одеса Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України ОСОБА_2 призначено перераховану місячну грошову суму з проведенням безстрокової виплати.

Висновком МСЕК від 16.01.2002 року ОСОБА_2 встановлена друга група інвалідності, внаслідок трудового каліцтва, ступінь втрати працездатності 50% з датою переогляду 16.01.2003 року.

Та згідно довідки МСЕК від 12.02.2008 року ОСОБА_2 підтверджена друга група інвалідності внаслідок трудового каліцтва безстроково, ступінь втрати працездатності 60% з 31.01.2008 року.

Листом від 01.07.2015 року вих. №104 Спеціалізованої травматологічної МСЕК Одеського обласного центру медико-соціальної експертизи на запит суду повідомлено, що окремо факт моральної (немайнової) шкоди 16.01.2001 року МСЕК не встановлювала, враховуючи роз'яснення п.З ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності» від 23.09.1999 року №1105-XIV, («моральна (немайнова) шкода, що нанесена умовами виробництва, які спричинили втрату потерпілим професійної працездатності, відшкодовуються ФССНВВ ПЗ по заяві потерпілого»).

Внаслідок ушкодження здоров'я під час виконання трудових обов'язків потерпілому ОСОБА_2 спричинено моральні та фізичні страждання.

Як наслідок, моральна шкода, заподіяна внаслідок трудового каліцтва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо.

Також суд при визначенні розміру моральної шкоди, враховує засади виваженості, розумності та справедливості з урахуванням глибини моральних та фізичних страждань позивача.

Згідно зі статтею 440-1 ЦК УРСР (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних і моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Як роз'яснено у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

У зв'язку зі змінами у Законі України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23 вересня 1999 року, страхова виплата за моральну шкоду провадиться за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України.

Частиною 3 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності") встановлено, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом соціального страхування від нещасних випадків за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів.

Це підтверджується також роз'ясненням Конституційного Суду України, даним у Рішенні від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"- справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування).

Отже, положення ст. ст. 21, 28, ч. З ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" передбачали обов'язок Фонду провести потерпілому страхову виплату за моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому такої шкоди.

Потерпілі мають право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соцстраху, якщо стійку страту працездатності у зв'язку з травмою на виробництві або професійним захворюванням вперше встановлено у період з 1 квітня 2001 року по 31 грудня 2005 року, тобто під час дії законодавчих актів, які надавали потерпілим таке право.

Однак, судова колегія не погоджується з висновком суду щодо розміру моральної шкоди, та враховує засади виваженості, розумності та справедливості з урахуванням глибини моральних та фізичних страждань позивача та приходить до висновку про стягнення 5000 гривень.

Справа колегією суддів розглянута відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які знаходяться в матеріалах справи, належність та допустимість яких перевірена колегією суддів та їм надана оцінка в рішенні суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що на підставі п.п. 3, ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню зі зміною рішення .

Керуючись ст.. 303, п. 3, ч.1,307, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції фонду у м.Одеса Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 липня 2015 року змінити, стягнувши з Відділення виконавчої дирекції фонду у м. Одеса Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку на виробництві у розмірі 5000 ( п'ять тисяч) гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В.Ісаєва

Судді : О.Г Журавльов

О.С.Комлева