Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.11.2015 Справа №607/8512/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Буцик О.П.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2, третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, посилаючись на те, що відповідач вже понад десять років не спілкується з дітьми, не цікавиться їх станом здоров'я, не виконує своїх батьківських обов'язків по утриманню та вихованню дітей. Вважає, що батько самоусунувся від виховання своїх дітей, а тому його слід позбавити батьківських прав відносно неповнолітніх - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Також, позивачка просить збільшити розмір аліментів на утримання їх неповнолітніх дітей, визначивши його в розмірі 2 500 грн., посилаючись на те, що розмір аліментів, визначений рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.03.2005 року є незначним, не задовольняє потреб дітей у харчуванні та медичному забезпеченні. Станом на теперішній час, обставини, що зумовили стягнення аліментів згідно даного судового рішення у частці від заробітку (доходу), перестали існувати, оскільки ОСОБА_2 на той час, перебував в місцях позбавлення волі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та обґрунтовуючи їх пояснила, що відповідач по справі був засуджений згідно вироку Тернопільського міського суду від 15 січня 2003 року за ч.5 ст.185, ч.2 ст.309 КК України до 04 років 06 місяців та відбував покарання у місцях позбавлення волі. Із 2006 року ОСОБА_2 проживає в іншій області, не спілкується з дітьми, не надає, в достатній мірі, матеріальної допомоги на їх утримання, не цікавиться життям дітей. За останні 10 років відповідач надав на утримання дітей кошти в сумі 19 607 грн. Розмір аліментів, призначений згідно рішення суду від 31.03.2005 року, є незначним, оскільки з 2005 року потреби дітей у належному забезпеченні збільшилися.

Відповідач ОСОБА_2 повторно в судове засідання не з'явився, і не повідомив суд про причину своєї неявки, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально.

Відповідно до ч.3 ст.169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України.

Представник Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву із клопотанням про розгляд справи у його відсутності, підтримує висновок органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано (Свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1, видане 27.05.2004 р. Відділом РАЦСу Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області).

У даному шлюбі у них народилися: дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження НОМЕР_2, видане відділом РАГСу Тернопільської міської ради) та син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (Свідоцтво про народження НОМЕР_3, видане відділом РАГСу Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області ).

Позивачка ОСОБА_1 разом із дочкою ОСОБА_3 та сином ОСОБА_4 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1, що стверджується Довідкою №210 від 08.06.2015 року, виданою СК «Тернопільтехгаз ЛХЗ».

Як вбачається із Довідок №№12,13 від 11 лютого 2015 року, виданих Галицьким коледжом ім.В.Чорновола Тернопільської міської ради ОСОБА_3 та ОСОБА_4 навчаються у гімназії «Гарманія» Галицького коледжу ім. В.Чорновола Тернопільської міської ради. Впродовж навчання батько дітей жодного разу не цікавився їх навчанням та вихованням, не відвідував батьківські збори.

Вироком Тернопільського міського суду Тернопільської області від 15 січня 2003 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.5 ст.185, ч.2 ст.309 КК України і призначено покарання у вигляді 04 років 06 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна у кримінально-виконавчій установі.

Як встановлено в судовому засіданні з пояснень позивачки, батько, понад десять років, не виявляє до дітей батьківської уваги та турботи, не цікавиться станом їх здоров'я, не надає матеріальної допомоги, не бере участі у вихованні. Діти перебувають на повному утриманні матері.

Згідно висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №722 від 12 серпня 2015 року, орган опіки та піклування, беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ст. 51 Конституції України «Батьки зобов'язані утримувати дітей до їх

повноліття...».

Стаття 150 СК України вказує, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини (надалі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 9 Конвенції визначено, що держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до абз.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»: ухилення батьків від виконання своїх обов»язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що позов ОСОБА_1 в частині позбавлення батьківських прав, підлягає до задоволення. Тому, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей, необхідність умов для їх нормального виховання та розвитку, суд вважає, що відповідача ОСОБА_2, слід позбавити батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Частиною 1 ст. 192 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 березня 2005 року ухвалено стягувати із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженця м. Свердловськ Луганської області, відбуваючого покарання у ВК-112 в м. Копичинці Тернопільської області вул. Шевченка, 94/1 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, починаючи з 10 лютого 2005 року та до досягнення старшою дитиною повноліття.

Згідно Довідок №1266 від 07.02.2014 р. та №60 від 18.02.2015 р., виданих відділом ДВС Свердловського міського управління юстиції Луганської області, при примусовому виконанні виконавчого листа №2-2179 від 31.03.2005 року, ОСОБА_1 за період із 01.07.2013 р. по 31.01.2014 року та за період із 01.08.2014 р. по 31.01.2015 року аліментів не отримувала.

Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК ) і виплачуються щомісячно.

За таких обставин, враховуючи те, що, після прийняття рішення судом про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, обставини, що зумовили стягнення аліментів згідно даного судового рішення у частці від заробітку (доходу), перестали існувати, оскільки ОСОБА_2 на той час, перебував в місцях позбавлення волі, а тому суд вважає, що з ОСОБА_2 слід стягувати в користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. 00 коп. на кожну дитину щомісячно, частково задовольнивши позовні вимоги в цій частині.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.10, 60, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст.164, 165, 166, 180, 181, 183, 184, 192 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів - задовольнити частково.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до неповнолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2..

Змінити розмір аліментів, визначених рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 березня 2005 року.

Стягувати із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, жителя АДРЕСА_2 в користь ОСОБА_1, аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. в твердій грошовій сумі. по 600 (шістсот) грн.. 00 коп. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішення суду і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Припинити з дня набрання чинності рішення суду, стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку за рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 березня 2005 року.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в користь держави в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн.. 20 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути переглянуте Тернопільським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан