АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/231/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Власенка О.В.,

суддів: Юзюка О.М., Ярмолюка О.І.,

при секретарі: Шевчук Ю.Г.

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 22-ц/792/231/15 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що в 1995 році на підставі ордеру на житлове приміщення № 179 він разом з членами сім'ї - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 отримав право на вселення та проживання у кімнаті АДРЕСА_1. Вказана кімната має статус службового жилого приміщення та була виділена позивачу для проживання із сім'єю як працівнику Хмельницької дистанції шляху. 23 листопада 2005 року між ним та ОСОБА_2 було розірвано шлюб, після чого колишня дружина та дочка залишили місце проживання у гуртожитку. Отже, з 2005 року відповідачі не проживають у гуртожитку та не з'являються там, що підтверджується, зокрема, актом від 30.05.2014 року. Враховуючи наведене, позивач просив визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування кімнатою АДРЕСА_1, оскільки вони не проживають у кімнаті

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Сарбей О.Ф. Провадження № 22-ц/792/231/15

Доповідач -Власенко О.В. Категорія № 43,46

гуртожитку більше шести місяців.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 грудня 2014 року позов задоволено.

Ухвалено визнати ОСОБА_2, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування кімнатою АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 по 211 грн. 80 коп. судового збору з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати його і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно з'ясовані фактичні обставини справи, дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що ОСОБА_1 одержав разом з сім'єю у складі 3 чоловік - ОСОБА_2 та ОСОБА_4, ордер № 179 на вселення у кімнату гуртожитку АДРЕСА_1 (а.с.4). Вказана кімната у 1995 році була виділена позивачу для проживання із сім'єю як працівнику Хмельницької дистанції шляху та має статус службового жилого приміщення.

23.11.2005 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 23.11.2005 року (а.с.5). Після розірвання шлюбу колишня дружина позивача ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_4 виїхали з гуртожитку та не проживають там, що підтверджується, зокрема, актом від 30.05.2014 року (а.с.6).

Крім цього, факт непроживання відповідачів у кімнаті АДРЕСА_1, підтверджено поясненнями свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_7

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЖК України, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки.

На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу (ст. 129 ЖК України).

Згідно з ч. 1 ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом (ст. 71 ЖК).

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року № 2 роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Отже, судом першої інстанції було належним чином з'ясовано причини відсутності відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у кімнаті гуртожитку 21 по вул. Курчатова, 125/1 у м. Хмельницькому та встановлено, що останні не проживають там з 2005 року, тобто понад встановлені строки, поважних причин відсутності вони не навели. Відповідачами не доведено також той факт, що позивач чинив перешкоди їм у користуванні спірною кімнатою.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права - ст.ст. 71, 72 ЖК України є безпідставними. На думку апелянта, до спірних правовідносин необхідно було застосовувати Главу 4 ЖК (порядок поселення, користування, виселення з гуртожитків - ст. 132 цього Кодексу). Такі твердження не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки в даній справі позивач звернувся з позовом, на підставі ст. 71 ЖК України, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а не про виселення з гуртожитку. Отже, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги пояснення представника відповідача щодо регулювання проживання мешканців у гуртожитках Главою 4 ЖК України.

Посилання в апеляційній скарзі на п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року № 2 щодо роз'яснення при вирішенні спорів про виселення з гуртожитків, також не узгоджуються з фактичними обставинами справи, оскільки предметом даного позову не є виселення з гуртожитку.

Доводи апеляційної скарги про те, що особи, які проживають у гуртожитку мають на зайняття в ньому койко-місця й кімнат і не наділені правом на звернення до суду з вимогами про втрату відповідного права іншими особами, з посиланням на ст.ст. 18, 127 ЖК України, - є необґрунтованими та спростовуються наступним.

Відповідно до п. 4 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року № 208 (далі - Положення) гуртожитки підрозділяються на два види:

для проживання одиноких громадян (жилі приміщення знаходяться у спільному користуванні кількох осіб, які не перебувають у сімейних стосунках);

для проживання сімей (жилі приміщення, що складаються з однієї чи кількох кімнат, перебувають у відособленому користуванні сімей).

Громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду (п. 38 Положення).

За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позивач ОСОБА_1 має право на звернення до суду за захистом своїх прав як наймача кімнати гуртожитку, оскільки відповідачі, які зареєстровані у кімнаті, не проживають за вказаною адресою, внаслідок чого виникають проблеми зі сплатою комунальних послуг, які нараховуються відповідно до кількості зареєстрованих мешканців кімнати.

Таким чином, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не проживають у спірній кімнаті гуртожитку більше шести місяців без поважних причин та ними не доведено, що позивач будь-яким чином перешкоджав їм у користуванні кімнатою.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.В. Власенко