справа №489/1683/15-ц
номер провадження 2/489/1317/15
рішення Іменем україни

19 травня 2015 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

секретаря Коденко К.В.

за участю:

представника позивача Морозова О.В.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Автомир» (далі - ТОВ «Автомир») про стягнення кредитної заборгованості

встановив:

У серпні 2009 року ПАТ «ОТП Банк» звернулося до суду з позовом про стягнення в солідарному порядку із відповідачів кредитної заборгованості в сумі 8745499,67 грн.

У обґрунтування вимог вказано, що 24.04.2008 між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ТОВ «Автомир» укладено договір про надання кредитної лінії № CR 08-213/400 (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі, що не перевищує ліміт фінансування, що складає 5000000,00 грн. або еквівалент цієї суми в доларах США, які зобов'язався повернути не пізніше 15.05.2011.

На забезпечення виконання умов кредитного договору 24.04.2008 між ПАТ «ОТП Банк», ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладеного два окремих договори поруки № SR 08-190/400 та № SR 08-189/400, згідно з якими останні зобов'язалися нести солідарну відповідальність з позичальником за невиконання ним зобов'язань за кредитним договором.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка станом на 10.08.2009 становила 8745499 грн. 67 коп., яку позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку на свою користь.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13.05.2010, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 01.09.2014, позов задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.02.2015 рішення судів нижчих інтенцій скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Миколаєва від 19.05.2015 провадження в частині вимог до ОСОБА_3 закрито на підставі пункту 6 частини першої статті 205 ЦПК України.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача - ОСОБА_4 в задоволенні позову просив відмовити з підстав припинення договору покури через ліквідацію ТОВ «Автомир» та зміну зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності.

Суд, заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 24.04.2008 між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ТОВ «Автомир» було укладено договір про надання кредитної лінії № CR 08-213/400, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі, що не перевищує ліміт фінансування, що складає 5000000,00 грн. або еквівалент цієї суми в доларах США, які зобов'язався повернути не пізніше 15.05.2011.

Сторони погодили, що проценти за кредитом в доларах США розраховуються банком від суми кредиту в доларах США на підставі процентної ставки в розмірі 11,2 % та процентної ставки в розмірі LIBOR+8,5%. (підпункт 1.4.1.1.1 договору).

Договором № 1 від 24.04.2008, укладеним між ТОВ «Автомир» та ПАТ «ОТП Банк», внесені зміни до кредитного договору, якими сторони погодили, що проценти за кредит в доларах США розраховуються банком від суми кредиту в доларах США на підставі процентної ставки в розмірі LIBOR+11,5%.

За умовами пункту 2 договору № 1 від 24.04.2008 положення цього договору підлягають відображенню (шляхом внесення змін) в документах забезпечення не пізніше 20 (двадцяти) календарних днів з дати укладення цього договору. Всі витрати, що можуть виникнути у зв'язку з таким відображенням, сплачуються або компенсуються (у випадку необхідності) клієнтом.

На забезпечення виконання умов кредитного договору 24.04.2008 між ПАТ «ОТП Банк», ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладеного два окремих договори поруки № SR 08-190/400 та № SR 08-189/400, згідно з якими останні зобов'язалися нести солідарну відповідальність з позичальником за невиконання ним зобов'язань за кредитним договором.

Пунктом 2.3 договорів поруки передбачено, що у разі зміни розміру зобов'язання після укладення договір поруки, в тому числі збільшення, таке зобов'язання забезпечується в повному розмірі.

За час дії зобов'язань позичальника додаткових договорів до вказаних договорів поруки між сторонами, відповідно до пункту 2 договору № 1 від 24.04.2008, укладено не було.

Отже, згоди поручителями на збільшення обсягу їхньої відповідальності та відповідальності позичальника, надано не було і обов'язку, передбаченого пунктом 2 договору № 1 від 24.04.2008, яким внесені зміни до кредитного договору, по внесенню змін до документів забезпечення банком не виконано.

У ході розгляду справи встановлено, що відносно позичальника ТОВ «Автомир» 09.06.2011 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесений запис про припинення юридичної особи у зв'язку із банкрутством на підставі рішення господарського суду Миколаївської області від 23.05.2011 по справі № 18/106/09.

Саме з наведених вище двох підстав і заперечував представник позивача проти задоволення позову.

За положеннями частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до частини першої статті 609 ЦК України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Як слідує з правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 11.09.2013 по справі № 6-52цс13, припинення юридичної особи у зв'язку з визнанням її банкрутом є підставою припинення забезпечення, оскільки зобов'язання за кредитним договором припиняється.

У іншій постанові від 25.09.2013 по справі № 6-97цс13 Верховний Суд України вказав, що у зобов'язаннях в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банка та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

У враховуючи наведене та встановлені обставини, які вказують на припинення договору поруки через припинення основного зобов'язання внаслідок припинення юридичної особи - позичальника та збільшення сторонами кредитного договору відповідальності поручителя без згоди його, підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 212 - 214 ЦПК України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про стягнення кредитної заборгованості - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В.Коваленко

Повний текст рішення

підписано 20.05.2015.