справа № 489/9554/14-ц
номер провадження 2/489/651/15
рішення Іменем україни

14 квітня 2015 року м.Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

секретаря Коденко К.В.

за участю:

представника позивача Гофман О.Є.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» (далі - Ощадбанк) до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки

встановив:

У грудні 2014 року Ощадбанк звернувся до суду з позовом, після уточнення якого остаточно просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлове приміщення складу загальною площею - 235,9 кв.м, зі всіма невід'ємними їх при належностями, яке належить на праві власності ОСОБА_2, з метою погашення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 107-І від 16.04.2008, розмір якої становить 76489,15 грн. і складається із 70397,41 грн. простроченої заборгованості по основному боргу та 6091,74 грн. - пені, встановивши початкову ціну реалізації предмета іпотеки на рівні не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки здійсненої суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Визначивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів.

У обґрунтування вимог вказано, що 16.04.2008 між Ощадбанком та відповідачем укладено Договір відновлюваної кредитної лінії № 107-І відповідно до якого позичальнику встановлено на строк до 15.04.2018 відновлювальну лінію з лімітом в розмірі 360000,00 грн. зі сплатою 17,5 відсотків річних

23.04.2010 до кредитного договору сторони уклали Додаткову угоду № 1, якою визначили суму фактичної заборгованості станом на 16.04.2010 в розмірі 180000,00 грн. та обов'язок позичальника щомісячно проводити погашення кредиту рівними частинами в розмірі 1875,00 грн із сплатою процентів та комісії.

У забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 16.04.2008 сторони уклали договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_2 передав в іпотеку Ощадбанку нежитлові приміщення складу загальною площею - 235,9 кв.м, зі всіма невід'ємними їх приналежностями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, яке належить йому на праві власності.

Через порушення грошових зобов'язань та з метою позасудового врегулювання спору 24.09.2014 на адресу відповідача банк надіслав вимогу про дострокове погашення заборгованості на протязі 30 календарних днів та одночасно попередив про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимог. Вимогу відповідач отримав 29.09.2014, але у встановлений строк її не виконав, а тому вся заборгованість після цієї дати є простроченою.

Станом на 16.03.2015 сукупна прострочена заборгованість відповідача склала 76489,15 грн.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити.

Відповідач проти задоволення вимог заперечував з посиланням на погашення простроченої основної заборгованості та часткову попередню сплату кредит. У частині пені вимоги не визнав через неправомірне її нарахування.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані у справі докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 16.04.2008 між Ощадбанком та ОСОБА_2 укладено Договір відновлюваної кредитної лінії № 107-І, відповідно до якого позичальнику встановлено на строк до 15.04.2018 відновлювальну лінію з лімітом в розмірі 360000,00 грн. зі сплатою 17,5 відсотків річних.

23.04.2010 сторони уклали до кредитного договору Додаткову угоду № 1 якою визначили суму фактичної заборгованості станом на 16.04.2010 в розмірі 180000,00 грн. та обов'язок позичальника щомісячно проводити погашення кредиту рівними частинами в розмірі 1875,00 грн. та сплачувати нараховані проценти, про що вказали в графіку.

Грошові зобов'язання по кредитному договору відповідач забезпечив нотаріально посвідченим договором іпотеки від 16.04.2008, зареєстрованого в реєстрі за № 1135.

Відповідно до іпотечного договору ОСОБА_2 передав в іпотеку позивачу нежитлові приміщення складу загальною площею - 235,9 кв.м, зі всіма невід'ємними їх приналежностями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, яке належить йому на праві власності на підставі рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 03.03.2008 по справі № 2-2106/08, зареєстрованого Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації 11.04.2008 за реєстровим номером 22840588.

Через неналежне виконання грошових зобов'язань позивач 24.09.2014 надіслав на адреси проживання відповідача вимогу про усунення порушення зобов'язань, одна з яких отримана ОСОБА_2 29.04.2014 за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується підписом на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

З посиланням на порушення грошових зобов'язань, Ощадбанк у вимозі вимагав достроково погасити заборгованість по кредитному договору протягом 30 календарних днів та попередив про наслідки невиконання вимоги шляхом звернення стягнення на іпотечне майно.

Зі слів відповідача вимогу банку він особисто не отримував. Водночас, факт проживання за вказаною адресою не оспорював. Також не оспорював отримання кредитних коштів та наявність простроченої заборгованості на дату, вказану в вимогі банку.

Згідно уточненого розрахунку позивача станом на 16.03.2015 заборгованість відповідача по кредитному договору становить 76489,15 грн. і складається із 70397,41 грн. простроченої заборгованості по основному боргу та 6091,74 грн. - пені.

Квитанціями № 53227951 від 09.04.2014 та № 53392624 від 14.04.2014 відповідач підтвердив часткове погашення основного боргу в розмірах 15000,00 грн. та 10000,00 грн.

Таким чином, на дату ухвалення рішення заборгованість по основному боргу складає 45397,41 грн. (70397,41 - 25000,00), що представник позивача не оспорювала.

Із наданих відповідачем письмових доказів вбачається, що 25.03.2015 він звертався до банку із заявою про розстрочення заборгованості та звільнення від сплати штрафних санкцій, але в цьому йому позивач відмовив листом від 09.04.2015.

Заперечуючи проти позову відповідач пояснив, що після сплати 25000,00 грн. у нього відсутня прострочена заборгованість згідно графіка, встановленого додатковою угодою до кредитного договору, а погашення кредиту здійснюється наперед, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Між тим, з такими доводами відповідача суд не погоджується з огляду на наступне.

Як встановлено з матеріалів справи та не оспорюється відповідачем, ОСОБА_2 допустив порушенння грошових зобов'язань внаслідок чого позивач скористався правом на пред'явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, направивши відповідну вимогу відповідачу.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Відповідні роз'яснення щодо дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором наведені у пункті 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Як зазначалось вище, сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, що визначено графіком в додатковій угоді, як складовою частиною кредитного договору.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Згідно умов кредитного договору (підпункт 2.2.2 пункту 2.2, підпункт 3.2.2 пункту 3.2) Банк має право вимагати від Позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому, а бо у визначеній Банком частині, сплати процентів та інших платежів, у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником будь-яких зобов'язань за цим договором або за договором іпотеки, зокрема, у випадку затримання сплати частини кредиту та/або процентів, інших платежів за цим договором на один календарний місяць.

Таким чином, відповідно до положень статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору позивач скористався правом на повернення кредиту достроково, чим змінив дату виконання основного зобов'язання.

У зв'язку із цим, вимоги банку про дострокове стягнення заборгованості є правомірними.

Доводи відповідача про особисте неотримання вимоги банку суд вважає без підставними та такими, що спростовуються матеріалами справи, зокрема, повідомленням про вручення поштового відправлення. Крім того, таке право банку передбачене наведеною вище нормою матеріального права та умовами кредитного договору. Слід також заначити, що на момент звернення позивача до суду розмір заборгованості був більшим розміру, вказаному в уточненому позові. Отже, позивач у будь-якому випадку набув право на дострокове стягнення заборгованості.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України викладеній у постановах від 24.09.2014 по справі № 6-106цс14 та 29.10.2014 по справі № 6-169цс14, а також роз'ясненням Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України, наданих у постанові від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Також суд не погоджується із доводами відповідача про неправомірне нарахування пені.

Так, за умовами пункту 5.2 кредитного договору за порушення взятих на себе зобов'язань по своєчасному поверненню основної суми кредиту та/або сплати процентів за користування Кредитом Позичальник зобов'язується сплатити на користь Банку пеню в розмірі 0,05 % від суми простроченого платежу.

Розбіжності між розміром пені (2571,06 грн.) вказаної в первісній редакції позову та розміром, вказаним в уточненій позовній заяві (6091,74 грн.) представник позивача пояснила, що збільшенням простроченої суми основного боргу, після зміни банком кінцевого строку погашення заборгованості.

Щодо строку позовної давності, цей строк, як зазначила представник позивача, постійно переривався через часткове погашення відповідачем заборгованості, останнє яке в частині пені здійснено 30.01.2015, що підтверджується заявою на переказ готівки.

Крім того, згідно із умовами пункту 7.8 кредитного договору сторони домовилися про збільшення строків позовної давності до трьох років для всіх грошових зобов'язань, в т.ч. пені.

Власного розрахунку пені відповідач суду не надав.

За таких обставин, прострочена заборгованість по кредитному договору становить 51489,15 грн. і складається із 45397,41 грн. заборгованості по кредиту та 6091,74 грн. пені.

За змістом частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання позичальником будь-яких умов основного зобов'язання передбачено підпунктом 3.13 пункту 3.1 т а пунктом 4.2 договору іпотеки.

У пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК України).

За таких обставин та з урахуванням положень статей 526, 589, 1050, 1054 ЦК України, статей 12, 33, 39 Закону України «Про іпотеку» є підстави для звернення стягнення на іпотечне майно, а саме належне відповідачу на праві власності нежитлове приміщення.

Доводи відповідача про невідповідність розміру заборгованості ринковій вартості іпотечного майна суд вважає безпідставними, так як уже зазначалося заборгованість стрягнується достроково, а відповідач не вжив заходів для її погашення у встановлений банком строк, а тому фактична оцінка нерухомого майна, як заявлено у позові, буде визначена суб'єктом оціночної діяльності на час проведення виконавчих дій, що відповідає роз'ясненням, наведеним у пункті 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Відповідно до статті 88 ЦПК України пропорційно задоволеному позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 514,89 грн.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 212-214 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за нотаріально посвідченим Договором іпотеки від 16.04.2008, зареєстрованого в реєстрі за № 1135, а саме - нежитлові приміщення складу загальною площею - 235,9 кв.м, зі всіма невід'ємними їх приналежностями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 03.03.2008 по справі № 2-2106/08, зареєстрованого Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації 11.04.2008 за реєстровим номером 22840588, в рахунок погашення заборгованості за Договором відновлюваної кредитної лінії №107-І від 16.04.2008, яка складається із 45397,41 грн. заборгованості по кредиту та 6091,74 грн. пені, разом 51489,15 грн. (п'ятдесят одна тисяча чотириста вісімдесят дев'ять гривень 15 коп.).

Реалізацію предмета іпотеки здійснити шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, встановленою на рівні не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» судовий збір в сумі 514,89 грн. (п'ятсот чотирнадцять грн. 89 коп.).

У іншій частині вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено сторонами в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

суддя І.В.Коваленко

Повний текст рішення

підписано 17.04.2015.