АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/2569/13-ц Номер провадження 22-ц/786/929/15Головуючий у 1-й інстанції Потетій А. Г. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Лобова О.А., Мартєва С.Ю.

при секретарі Колодюк О.П.

за участі позивача ОСОБА_2 та її представника - адвоката Бурбак А.В., відповідача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 23 липня 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом та просила визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1; зняти ОСОБА_4 з реєстрації за адресою АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що їй та її матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, належить житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 в рівних частках, тобто по 1/2 частині житлового будинку.

Оскільки відповідач у житловому будинку не проживає більше шести місяців, не оплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню спірного житлового будинку вважає, що наявні підстави для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщеням.

Заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 23 липня 2013 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та такою, що підлягає зняттю з реєстрації за адресою АДРЕСА_1.

Вирішено питання про судові витрати.

Вказане рішення місцевого суду в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_4, просила скасувати його, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Судове рішення, ухвалене у справі, не відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 належить на праві приватної власності ? частина житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 05 березня 1996 року. На підставі вказаного свідоцтва ? частина житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 належала ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до акту обстеження житлових умов від 20 травня 2013 року (а.с. 5) у даному житловому будинку ОСОБА_4 не проживає.

Згідно довідки виконкому Щербанівської сільради Полтавського району від 13 березня 2013 року (а.с. 6) у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_4

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, місцевий суд вихдив з того, що відповідач ОСОБА_4 більше 6 місяців не проживає за місцем реєстрації без поважних причин, що є підставою для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції не можливо погодитися.

Відповідно до ст. 158 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У відповідності до договору найму житлового приміщення, укладеного між власником ОСОБА_6 та ОСОБА_4. 23 червня 2009 року, підписаного співвласником ОСОБА_2, наймачу, тобто ОСОБА_4, надано в постійне безоплатне користування кімнату житловою площею 7,6 кв.м.

ОСОБА_6 за життя вимог щодо визнання втратившою право на користування житловим приміщенням ОСОБА_4 не заявляла.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, а суд ухвалив рішення 13 липня 2013 року, тобто до спливу річного строку, з яким закон пов'язує виникнення права на визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Окрім цього, ухвалюючи рішення про визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття її з реєстрації,судом першої інстанції не було з'ясовано наявність майнових прав відповідача на спірний житловий будинок.

Відповідно до ч.2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_4 не була належним чином повідомлена про час та місце судового засідання, а тому була позбавлена можливості подання доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог ОСОБА_2

Як підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 ОСОБА_10 (а.с. 75), свідоцтвом про народження НОМЕР_2 ОСОБА_11 (а.с. 79), витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №3 (а.с. 77) відповідач ОСОБА_4 та позивач ОСОБА_2 є доньками ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до листа Полтавської районної державної нотаріальної контори №01-16/68 від 17 березня 2015 року на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6, що постійно проживала до смерті в АДРЕСА_1, заведена спадкова справа 351/2013 року за заявами про прийняття спадщини від ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Окрім того, 04 липня 2013 року ОСОБА_4 було подано до Полтавської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6, копія якої оглянута колегією суддів та долучена до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, як діти ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкують в рівних частках спадкове майно, що належало останній на час смерті.

З урахуванням того, що на день смерті ОСОБА_6 на праві приватної власності належала ? частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_1, то відповідач ОСОБА_4 в порядку спадкування належить ? частини вказаного житлового будинку.

Згідно із ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Отже, на час ухвалення оскаржуваного рішення ОСОБА_4 належала ? частина житлового будинку за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 317 ЦК Укрїани власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Законодавство України не визначає можливості позбавлення права власника житлового приміщення користування ним у зв'язку з не проживанням у ньому, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають до задоволення.

Не участь ОСОБА_4 в утриманні спірного житлового будинку, на що посилався позивач, не тягне за собою втрату власника права користування житловим приміщенням.

Виходячи з викладеного, внаслідок неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, місцевим судом ухвалено помилкове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2, яке відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_12 понесені нею судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення та апеляційної скарги у розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.1,4, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 23 липня 2013 року - скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 243,60 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді О.А. Лобов

С.Ю. Мартєв

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: