Справа № 539/1826/14-ц
Рішення

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Гудкова С. В.

при секретарі - Яценко Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лубни цивільну справу за позовом Лубенського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі фінансового управління Виконавчого комітету Лубенської міської ради до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач Лубенський міжрайонний прокурор в інтересах держави в особі фінансового управління Виконавчого комітету Лубенської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення.

Свій позов мотивував тим, що ОСОБА_2 11.08.2011 року близько 12 год. 20 хв. керуючи технічно-справним автомобілем НОМЕР_1, який належить на праві власності його брату ОСОБА_3, та перевозячи пасажирів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, рухався в напрямку с. Мгар, Лубенського району, Полтавської області, з боку автошляху Київ-Харків-Довжанський.

Наближаючись до нерівнозначного перехрестя „головної дороги" автошляху Київ-Харків з другорядною дорогою виїзду із с. Мгар в м. Лубни, розташованому в районі 203 км. даного автошляху Лубенського району, Полтавської області, водій ОСОБА_2, грубо порушуючи вимоги Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, перед зміною напрямку руху, рухаючись в напрямку другорядної дороги до с. Мгар, Лубенського району, не переконавшись в безпеці дорожнього руху та скоюваного маневру, виїхав на перехрестя, не надавши переваги в русі та дороги автомобілю НОМЕР_2, який належить на праві власності ОСОБА_7, під керуванням водія ОСОБА_8, що рухався по головній дорозі з боку м. Харків в напрямку м. Києва, створивши небезпеку для його руху допустив з ним зіткнення.

В результаті даної пригоди водій автомобіля «HYUNDAI TUCSON» ОСОБА_8, його пасажири малолітній ОСОБА_9, ОСОБА_7, та пасажири автомобіля «ЗАЗ DAEWOO Т13110» ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості.

Так, пасажир автомобіля «HYUNDAI TUCSON» малолітній ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми живота, травматичного розриву селезінки, що супроводжувалось внутрішньою кровотечею та послідуючим оперативним втручанням по видаленню пошкодженої селезінки, санації черевної порожнини, а також ЧМТ, струсу головного мозку, гематоми лобу, які по ступені тяжкості, згідно висновку судово-медичної експертизи № 459 від 18.10.2011 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх спричинення.

Пасажир автомобіля «ЗАЗ DAEWOO Т13110» ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому акроміального кінця ключиці з незначним зміщенням, забитої рани лобу зліва, забитої рани крила носу зліва, гематоми лобу справа, які по ступені тяжкості, згідно висновку судово-медичної експертизи № 455 від 18.10.2011 року відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров'я.

Пасажир автомобіля «ЗАЗ DAEWOO Т13110» малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої ключиці зі зміщенням відломків, ЧМТ, забою головного мозку, синця, саден лобу, які по ступені тяжкості, згідно висновку судово-медичної експертизи № 454 від 25.10.2011 року відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров'я.

Пасажир автомобіля «ЗАЗ DAEWOO Т13110» ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому акроміального кінця лівої ключиці без зміщення, ЧМТ, струсу головного мозку, перелому спинки носу без зміщення, забитих ран голови, обличчя, гематоми чола, які по ступені тяжкості, згідно висновку судово-медичної експертизи № 453 від 02.11.2011 року відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров'я.

Вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11.06.2013 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.286ч.2 КК України і призначено йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 3 роки, згідно ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 04.03.2015 року вищевказаний вирок залишено без змін.

На лікування потерпілих ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 Лубенською комунальною центральною міською лікарнею витрачено коштів на суму 6847, 22 гривні.

Лубенський міжрайонний прокурор прохає стягнути з ОСОБА_2 на користь фінансового управління виконавчого комітету Лубенської міської ради за лікування Комунальною Лубенською центральною міською лікарнею потерпілих від кримінального правопорушення ОСОБА_9, 1999,28 гривень, ОСОБА_5 710,43 гривні, ОСОБА_4 1641,02 гривні, ОСОБА_6 2496,49 гривень, на загальну суму 6847, 22 гривні.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_10 позов підтримав, прохав задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 щодо задоволення позову заперечував, мотивуючи тим, що ним було подано касаційну скаргу на вирок Лубенського міськрайонного суду від 11.06.2013 року і він свою вину у вчиненні злочину не визнає..

Відповідно до ст. ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов»язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони особою.

Судом встановлено, що, згідно вироку Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11.06.2013 року (а.с.8-13), який набрав законної сили 04.03.2015 року, відповідача ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286ч.2 КК України, а саме: 11.08.2011 року близько 12 год. 20 хв. , водій ОСОБА_2, керуючи технічно-справним автомобілем НОМЕР_1, який належить на праві власності його брату ОСОБА_3, та перевозячи пасажирів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, рухався в напрямку с. Мгар, Лубенського району, Полтавської області, з боку автошляху Київ-Харків-Довжанський.

Наближаючись до нерівнозначного перехрестя „головної дороги" автошляху Київ-Харків з другорядною дорогою виїзду із с. Мгар в м. Лубни, розташованому в районі 203 км. даного автошляху Лубенського району, Полтавської області, водій ОСОБА_2, грубо порушуючи вимоги Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, перед зміною напрямку руху, рухаючись в напрямку другорядної дороги до с. Мгар, Лубенського району, не переконавшись в безпеці дорожнього руху та скоюваного маневру, виїхав на перехрестя, не надавши переваги в русі та дороги автомобілю НОМЕР_2, який належить на праві власності ОСОБА_7, під керуванням водія ОСОБА_8, що рухався по головній дорозі з боку м. Харків в напрямку м. Києва, створивши небезпеку для його руху допустив з ним зіткнення.

В результаті даної пригоди водій автомобіля «HYUNDAI TUCSON» ОСОБА_8, його пасажири малолітній ОСОБА_9, ОСОБА_7, та пасажири автомобіля «ЗАЗ DAEWOO Т13110» ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості.

Тобто з вироку суду вбачається, що вина ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення встановлена і дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої потерпілі отримали тілесні ушкодження, сталася з його вини.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов»язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров»я на лікування потерпілого від цього злочину…

Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров»я, що є у державній власності або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони

здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання".

Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає

відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому

перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості

ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його

лікування.

Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із

записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.

Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Згідно довідки Комунальної Лубенської центральної міської лікарні (а.с.6-7) на лікування потерпілих від кримінального правопорушення ОСОБА_9, витрачено 1999,28 гривень, ОСОБА_5 витрачено 710,43 гривні, ОСОБА_4 витрачено 1641,02 гривні, ОСОБА_6 витрачено 2496,49 гривень, на загальну суму 6847, 22 гривні.

Суд вважає, що дану суму слід стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь фінансового управління виконавчого комітету Лубенської міської ради, а тому позов слід задовольнити.

Крім цього, при подачі до суду матеріалів позову, позивач - Лубенський міжрайонний прокурор звільнений від сплати судового збору, при таких обставинах, відповідно до ст.88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок слід стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст.10, 15, 60, 61, 88, 212, 213, 214 ЦПК України, на підставі ст. 1206 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Лубенського міжрайонного прокурора - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фінансового управління виконавчого комітету Лубенської міської ради за лікування Комунальною Лубенською центральною міською лікарнею потерпілих від кримінального правопорушення ОСОБА_9 - 1999,28 гривень, ОСОБА_5 - 710,43 гривні, ОСОБА_4 - 1641,02 гривні, ОСОБА_6 - 2496,49 гривень, а всього стягнути 6847 гривень 22 копійки (шість тисяч вісімсот сорок сім гривень 22 копійки), перерахувавши кошти на рахунок Фінансового управління виконавчого комітету Лубенської міської ради №0011 УК в Лубенському районі 24060300 код 37710415 МФО 831019, ГУДКСУ у Полтавській області у місцевий бюджет м.Лубни.

Стягнути ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів зо дня його проголошення особами, що брали участь у судовому засіданні, а особами, які не брали участь у судовому засіданні - протягом 10 днів зо дня отримання ними копії рішення, до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили протягом 10 днів зо дня його проголошення, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду Гудков С. В.