Справа № 462/823/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2015 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді Палюх Н.М.

при секретарі Петришин Г.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, визнання права власності на нерухоме майно та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка в лютому 2015 року звернулася в суд з позовом до відповідача, в якому просить розірвати договір довічного утримання від 19 липня 2006 року, визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер: 23508888 від 26.06.2014 року, визнати за нею право власності на 27/50 частин дерев'яного житлового будинку разом з відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель та споруд, що знаходяться по АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,0179 га, призначеної для обслуговування вказаного житлового будинку. Свої вимоги вона мотивує тим, що 19 липня 2006 р. між нею та відповідачем було укладено договір довічного утримання, за яким вона передала у власність ОСОБА_2 27/50 частин дерев'яного житлового будинку разом з відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель та споруд, що знаходяться по АДРЕСА_1 розташованого на земельній ділянці площею 436,7 кв.м., натомість відповідач ОСОБА_2 прийняв зазначену частину будинку та зобов'язався довічно забезпечувати позивачку харчуванням, одягом і взуттям, доглядом, необхідною допомогою, в тому числі належним медичним обслуговуванням і безоплатним проживанням в цій відчужуваній частині будинку, при цьому вартість матеріального забезпечення складає 200 грн. в місяць. Однак, відповідач своїх обов"язків за договором довічного утримання не виконує, жодного матеріального забезпечення та догляду ОСОБА_1 не надає. Позивачка є інвалідом 1 групи загального захворювання, повністю обмежена в русі і з будинку не виходить. З моменту підписання договору і до жовтня 2014 року відповідач час від часу провідував позивачку, купував їй продукти за її ж гроші. Це мало місце досить рідко, оскільки до травня 2012 року ОСОБА_1 проживала в основному в с. Солонка, а коли повернулася проживати до свого будинку, то їй стали допомагати знайомі і друзі, які купували для неї необхідні продукти та медикаменти. Між тим, позивачка за власні кошти оплачувала комунальні послуги, купувала продукти, одяг та медикаменти. За вказаний період позивачка була тричі госпіталізована, однак всі витрати на лікування оплачувала самостійно. Після укладання договору довічного утримання ОСОБА_1 втратила право на отримання субсидій по оплаті комунальних послуг, відповідач оформив на себе право власності на спірну земельну ділянку. В жовтні 2014 року відповідач повернув позивачці всі правовстановлюючі документи, заявивши, що повністю відмовляється від взятих на себе зобов'язань за договором і обіцяв в добровільному порядку розірвати договір довічного утримання, проте після налагодження всіх юридичних формальностей, на етапі підготовки документів, відмовився розривати цей договір.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, покликаючись на мотиви такого та доповнили, що відповідач є племінником позивачки, інших близьких родичів у неї немає. 3 1997 року по 2012 рік позивачка проживала у с.Солонка, а після тривалого стаціонарного лікування у Військовому госпіталі переїхала проживати у будинок АДРЕСА_1. У 2006 року в позивачки почалися проблеми з ногами, їй було важко пересуватись, чому вона стала потребувати сторонньої допомоги і 19 липня 2006 року уклала з відповідачем договір довічного утримання, за яким відповідач зобов'язувався забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою. Відповідач, підписавши спірний договір, взятих на себе зобов'язань не виконував, навідувався до позивачки, яка потребує з 2011р. постійного стороннього догляду, рідко і лише на прохання позивачки за її ж кошти купував для неї продукти, медикаменти, відвозив у лікарню. Позивачка постійно змушена була звертатися за допомогою до сусідів та друзів, які купували їй продукти, медикаменти, викликали лікарів додому, проводили оплату за комунальні послуги, допомагали по господарству. Будинок, у якому проживає позивачка, є старим і потребує ремонту. У вересні 2014р. відповідач за гроші позивачки провів заміну вікон на нові, не заробивши всіх дірок між вікном і стіною. На прохання позивачки підготувати будинок до зимового періоду, відповідач не реагував і в жовтні 2014р. повернув їй всі правовстановлюючі документи на будинок та земельну ділянку, при цьому повідомив, що більше допомагати їй не буде. З жовтня 2014р. відповідач жодного разу не навідався до позивачки. Просять позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, зазначивши, що не заперечує проти розірвання договору довічного утримання. Пояснив, що він надавав позивачці необхідну допомогу, на її прохання купував для неї продукти та медикаменти, відвозив у лікарню, проводив ремонтні роботи в будинку, зокрема ремонт даху, провів заміну систему опалення та вікон. У 2014р. позивачка стала наполягати на продажі його частини будинку і придбання взамін однокімнатної квартири, з чим він не погоджувався. В подальшому позивачка постійно висловлювала йому своє невдоволення щодо його дій. Зрозумівши, що позивачка не хоче його допомоги, він в жовтні 2014р. повернув їй всі правовстановлюючі документи і більше з цього часу до неї не навідувався.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Статтями 749, 750, 751 ЦК України встановлено, що у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов'язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.

Судом встановлено, що 19 липня 2006 року між ОСОБА_1 (відчужувач) та ОСОБА_2 (набувач майна) укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І.Р. та зареєстрований в реєстрі за № 6242 /а.с.14/.

Згідно умов п. 1 вказаного Договору відчужувач передає у власність набувачу належні йому на праві приватної власності 27/50 частин дерев'яного житлового будинку № 20, позначеного в плані літерою А-1, разом з відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель і споруд, що знаходяться по АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці площею 436,7 кв.м., взамін чого набувач майна зобов'язується надавати ОСОБА_1 довічно матеріальне забезпечення.

Відповідно до п. 6 Договору набувач майна зазначену частину будинку приймає і зобов'язується пожиттєво повністю утримувати ОСОБА_1, забезпечувати її харчуванням, одягом і взуттям, доглядом, необхідною допомогою, в тому числі належним медичним обслуговуванням і безоплатним проживанням в цій відчужуваній частині будинку.

Відповідно до п. 7 Договору вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду і необхідної допомоги) визначено сторонами в розмірі 200 гривень в місяць. Причому, сторони можуть окремо домовлятись в майбутньому про збільшення або зменшення вартості матеріального забезпечення з врахуванням можливої інфляції або індексації цін на окремі товари.

У відповідності до положення статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 9 Договору цей договір може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання одного зі сторін - в судовому порядку.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.04.2007р. /а.с.9/, ОСОБА_2 належить на праві приватної спільної часткової власності 27/50 частини будинку АДРЕСА_1 підстава виникнення право власності -договір довічного утримання від 19.07.2006р., посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І.Р., р.н. №6242.

Встановлено, що в 2014 році ОСОБА_2 як власник 27/50 частини будинку АДРЕСА_1 приватизував земельну ділянку площею 0,0179 га по АДРЕСА_1

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер: 23508888 від 26.06.2014р., земельна ділянка по АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення: обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0179 га належить на праві власності ОСОБА_2

З пояснень позивачки та її представника, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 встановлено, що до травня 2012 р. позивачка ОСОБА_1, 1931 р. народження, проживала у с.Солонка, а після тривалого стаціонарного лікування у Військовому госпіталі переїхала проживати у будинок АДРЕСА_1. 19.07.2006р. між ОСОБА_1 та її племінником ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання. Відповідач взятих на себе за цим договором зобов'язань не виконував, матеріального забезпечення і необхідної допомоги ОСОБА_1, яка є інвалідом 1-ї групи і потребує постійного догляду, не надавав. Відповідач приблизно один раз на тиждень провідував свою тітку, на її прохання за її ж гроші купував для неї продукти, медикаменти, відвозив у лікарню, проте позивачка постійно була змушена звертатися за допомогою до сусідів та друзів, які купували їй продукти, медикаменти, викликали лікарів додому, проводили оплату за комунальні послуги, допомагали по господарству. В жовтні 2014р. відповідач повернув позивачці всі правовстановлюючі документи на будинок і земельну ділянку, заявивши, що більше її доглядати не буде. З жовтня 2014р. ОСОБА_2 жодного разу не навідався до своєї тітки ОСОБА_1 і взагалі не цікавився нею.

З пояснень свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 встановлено, що ОСОБА_2 до жовтня 2014р. допомагав своїй тітці ОСОБА_1, привозив їй продукти, медикаменти, відвозив у лікарню, проводив ремонті роботи в будинку, допомагав по господарству. В 2014р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виникли непорозуміння щодо будинку, чому в жовтні він повернув їй всі правовстановлюючі документи на будинок і землю. З того часу ОСОБА_2 жодного разу не навідувався до ОСОБА_1, не забезпечував її харчуванням, доглядом і необхідною допомогою.

Суд критично оцінює покликання відповідача на те, що він до жовтня 2014р. належним чином виконував умови договору довічного утримання, а саме: забезпечував позивачку харчуванням, доглядом і необхідною допомогою, проводив ремонтні роботи у будинку, оскільки ним не представлено належних доказів на підтвердження того і таке спростовується показаннями позивачки та свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, за якими відповідач не забезпечував позивачку харчуванням, одягом, доглядом та необхідною допомогою з 2007року і лише на її прохання за її ж гроші купував для неї продукти, медикаменти, возив у лікарню та проводив ремонтні роботи у будинку.

З наведеного вище випливає висновок про те, що відповідачем було порушено вимоги п.п. 6, 7 договору.

Положеннями ст. 755 ЦК України передбачено, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Згідно з ч. 1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.

Відповідно до ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного) будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

За наведеного суд приходить до переконання, що договір довічного утримання укладений 19 липня 2006 року між ОСОБА_1 до ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І.Р., зареєстрований в реєстрі за №6242, слід розірвати у зв'язку з невиконанням відповідачем обов'язків за цим договором.

Виходячи з того, що суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання договору довічного утримання, вимоги позивачки про визнання права власності на спірні будинок і земельну ділянку за ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

На ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 14, 60, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 525, 611, 628-629, 744, 749-751, 755-756 , суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання, укладений 19 липня 2006 року між ОСОБА_1 до ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І.Р., зареєстрований в реєстрі за № 6242.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 27/50 частин житлового будинку №20, разом з відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель та споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення: обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0179 га.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер: 23508888 від 26.06.2014 року на об"єкт нерухомого майна: на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення: обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0179 га.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд, що його ухвалив, шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя:

Оригінал рішення.