Номер провадження: 22-ц/785/5090/15
Головуючий у першій інстанції Швець В. М.
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого Сватаненка В.І.

суддів Артеменка І.А., Черевка П.М.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 7 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 «Про стягнення заборгованості за кредитним договором», -

ВСТАНОВИЛА:

07.04.2011 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулися до суду із зазначеним позовом, який у подальшому був уточнений, по якому просили стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитом, станом на 01.11.2014 року, а саме: 15099,68 доларів США - строкову заборгованість по кредиту, 16100,18 доларів США - прострочену заборгованість по кредиту, 355,91 доларів США - поточну заборгованість по відсоткам, 20871,72 доларів США - прострочену заборгованість по відсоткам, 151016,24 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 211609,13 грн. - пеня за несвоєчасну сплату відсотків, 12200 грн. - штраф за невиконання умов договору іпотеки.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на те, що 17.10.2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 516/П-14 на суму 34500 доларів США під 12,5 % річних на строк з 17.10.2007 року до 16.10.2017 року. Крім того, між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір та договір поруки між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_3, згідно якому ОСОБА_3 поручився за виконання ОСОБА_2 взятих на неї зобов'язань в повному обсязі. Відповідачі не виконують своїх зобовязань за кредитним договором, у звязку з чим виникла заборгованість .

Представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 до суду зявилась, просила справу розглянути за її відсутності. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не погоджується з розміром заборгованості та просила застосувати строки позовної давності до вимог позивача.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 7 квітня 2015 року позов задоволений частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» суму заборгованості за кредитом № 516/П-14 від 17.10.2007 року в сумі 168540,55 грн. заборгованості по тілу кредиту, 128402,21 грн. заборгованості по відсотках, 262,82 грн. неустойки, 3092,06 грн. судових витрат, а всього 300297,64 грн., у задоволені інших позовних вимог відмовлено.

21.04.2015 року ПАТ АБ «Укргазбанк» подали апеляційну скаргу на вказане рішення суду, по якій просять рішення районного суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків районного суду дійсним обставинам справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає частково.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з врахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Згідно до п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

По справі встановлені наступні фактичні обставини.

17.10.2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 516/П-14 на суму 34500 доларів США під 12,5 % річних на строк з 17.10.2007 року до 16.10.2017 року.

Крім того, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 516/П-14 між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 17.10.2007 року був укладений договір поруки, згідно якому ОСОБА_3 поручився за виконання ОСОБА_2 взятих на неї зобов'язань в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Колегія суддів звертає увагу, що з доводів позивача не вбачається з якого часу ОСОБА_2 перестала виконувати свої зобовязання за кредитним договором, однак, позивач зазначає, що станом на 04.04.2011 року заборгованість позичальника становить 40175,12 дол.США, що за курсом НБУ становить 319793,95 грн., з яких: залишок за кредитом 27100,95 дол.США, що становить 215723,56 грн.; поточна заборгованість за процентами 331,23 дол.США, що становить 2636,59 грн.; прострочена заборгованість за кредитом 4098,91 дол.США, що становить 32627,32 грн.; прострочена заборгованість за процентами 6550,85 дол.США, що становить 52144,77 грн.; пеня за прострочення кредиту 12,30 дол.США, шо становить 97,91 грн.; пеня за прострочення сплати процентів 2080,88 дол.США, що становить 16563,80 грн.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до ст. ст. 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України .

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

З матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається, що відповідач ОСОБА_2 категорично заперечувала факт отримання кредиту у валюті долари США, наполягаючи, що кредит вона отримала у національній валюті гривні. Крім того, ОСОБА_2 вважала наданий позивачем розрахунок заборгованості необґрунтованим та не погоджувалась з заявленим банком розміром заборгованості.

Для перевірки правильності розрахунку заборгованості відповідачів перед банком, який був складений позивачем, судом першої інстанції 25 червня 2013 року була призначена судова економічна експертиза по матеріалам справи, а 18 березня 2014 року знову призначена судова економічна експертиза з одним уточненим питанням: яким є фактичний сумарний обсяг фінансових зобовязань позичальника перед банком станом на 08.02.2012 року та на 01.07.2013 року.

З висновку судово-економічної експертизи від 26.11.2013 року за № 1-11/13, проведеної ТОВ «Адвоекс», вбачається, що бухгалтерськими документами не підтверджується передача банком відповідачу кредиту за кредитним договором в іноземній валюті, а саме у доларах США.

Також, з висновку судово-економічної експертизи від 13.05.2014 року, проведеної ТОВ «Адвоекс», вбачається, що станом на 08.02.2012 року сумарний обсяг фінансових зобовязань позичальника ОСОБА_2 становить 284761,20 грн., з яких: 168540,55 грн. заборгованість по тілу кредиту; 65247,76 грн. проценти за користування кредитом; 50972,89 грн. пеня за несвоєчасне погашення зобовязань.

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду, що судова економічна експертиза є належним та допустимим доказом стосовно передачі кредиту в іноземній валюті, розміру і часу настання заборгованості.

У колегії суддів не виникає сумнівів щодо правильності та обґрунтованості проведеної судової економічної експертизи.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості по основній частині кредиту у розмірі 168540,55 грн., що також відповідає висновку судово-економічної експертизи.

Одночасно, колегія суддів погоджується з розміром процентів 128402,21 грн., які були стягнуті районним судом на час ухвалення рішення станом на 1 березня 2015 року, приймаючи до уваги той факт, що відповідач ОСОБА_2 в цій частині визнала позовні вимоги банку, надала розрахунок заборгованості по процентам, який був здійснений за методикою, визначеною судовим експертом під час проведення судово-економічної експертизи. Що також відповідає вимогам ст. 1048 ЦК України.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення забов*язання настають правові наслідки,встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1,2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Таким чином, солідарне стягнення з боржників на користь відповідачів відповідають змісту укладеного договору та сенсу закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що через неналежне виконання відповідачем ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором, у відповідача виникла заборгованість, яку необхідно стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача.

Між іншим, колегія суддів не погоджується з висновком районного суду про часткове задоволення позовних вимог банку про стягнення пені, з посиланням на недоведеність позивачем, що банк зазнав збитків через невиконання відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором. Виходячи з таких міркувань, районний суд зменшив розмір пені ( в рішенні зазначено як неустойка) до 262,82 грн.

Такий висновок районного суду та розмір стягнутої пені суперечать нормам матеріального права.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Стягнення пені також передбачено умовами кредитного договору згідно п. 3.3.3. в розмірі 0,1 % від суми простроченої заборгованості за кожен дань прострочення. Відповідно до п 5.8 кредитного договору вбачається, що банк має право на стягнення пені за три роки до моменту звернення до суду з даним позовом. Тобто, сторонами по кредитному договору строк позовної давності щодо сплати пені за прострочення виконання кредитних зобовязань був збільшений, що передбачено ч. 1 ст. 259 ЦК України.

Стосовно розміру пені, яку необхідно стягнути з відповідачів, колегія суддів зазначає наступне.

Банк звернувся до суду із зазначеним позовом 10 квітня 2011 року та мав вимагати стягнення пені у період за три роки до дня звернення до суду. Однак згідно висновків наведеної раніше судової економічної експертизи зазначено, що наданий банком розрахунок заборгованості у тому числі і пені необґрунтований, а розмір пені завищений: за прострочену заборгованість по основному кредиту на 2348,01 дол. США та процентам - на 3598,66 дол. США.

Тому, колегія суддів приймає до уваги наданий судовим експертом належний та обґрунтований розрахунок пені за несвоєчасне погашення зобовязань станом на 08.02.2012 року, який складає 50972,89 грн.

Одночасно, колегія суддів погоджується з висновком судової експертизи про те, що згідно п.п.3.1.10 та п. 4.1 кредитного договору передбачено збільшення процентної ставки протягом терміну користування кредитом на 1% у разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору, а саме: несплати процентів та/або несвоєчасного повернення кредиту. Дані положення кредитного договору суперечить вимогам ст. 1056-1 ЦК України, в якій передбачена пряма норма, яка зобовязує визначати тип процентної ставки за кредитними договорами та яка може бути фіксованою або змінюваною: фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Про відповідну зміну та підвищення процентної ставки банк був зобовязаний письмового повідомити відповідача або укласти додаткову угоду до кредитного договору про підвищення процентної ставки.

Незважаючи на наведене, в суді першої інстанції та апеляційному суді представник банку наполягав на тому, що вказані пункти кредитного договору не суперечать діючому законодавству.

Отже, застосування банком в односторонньому порядку підвищеної процентної ставки по кредиту та складання відповідного розрахунку процентної заборгованості і пені є порушенням вимог діючого законодавства.

Таким чином, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме, ст. 550 ЦК України, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про задоволення позову частково.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. 4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» - задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 7 квітня 2015 року - змінити.

Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції.

Позов Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 516/П-14 від 17 жовтня 2007 року: основну заборгованість по кредиту 168540,55 грн.; заборгованість по процентам 128402,21 грн.; заборгованість по пені - 50972,65 грн.; у відшкодування судових витрат 3092,06 грн., а всього стягнути 351007,71 грн.

В задоволенні інших позовних вимог ПАТ «Укргазбанк» - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

10.06.2015 року м. Одеса