АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2911/15 Справа № 203/7345/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Казак С. Ю. Доповідач - Петренко І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Петренко І.О.

суддів - Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі - Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Державного підприємства «Придніпровська залізниця» на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Придніпровська залізниця» про поновлення строку для звернення до суду з позовом, визнання недійсним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду та просив ухвалити рішення, яким визнати наказ про звільнення недійсним, поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 14487 грн. 24 коп. та завдану внаслідок незаконного звільнення моральну шкоду в сумі 14000 грн. Також просив стягнути витрати на правову допомогу в сумі 250 грн. та поновити строк для звернення до суду з позовом, посилаючись на поважність причин пропуску останнього.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 15 листопада 2013 року був прийнятий на посаду слюсаря з ремонту рухомого складу третього розряду виробничої дільниці поточного ремонту 1 та технічного обслуговування 3 електровозів Відокремленого структурного підрозділу «Локомотивне депо Нижньодніпровськ-вузол» Державного підприємства «Придніпровська залізниця». 16 та 17 листопада 2013 року він відпрацював дві зміни. На той час у позивача сильна хворіла рідна бабуся ОСОБА_3 та він є її єдиним онуком і самостійно, по мірі необхідності допомагав останній.

18 листопада 2013 року позивача повідомили, що стан бабусі значно погіршився та він був вимушений негайно виїхати до її місця проживання, де після огляду лікаря дізнався, що бабусі необхідний постійний сторонній догляд на необмежений термін. Після цього він був вимушений залишитись з бабусею та здійснювати догляд за нею.

20 листопада 2013 року позивач вийшов на роботу та негайно повідомив про складну сімейну ситуацію начальника відділу кадрів та начальника локомотивного депо. Під час зміни 20 листопада 2013 року, близько 12-00 г., йому подзвонила сусідка, яка доглядала за бабусею та повідомила, що останній стало гірше. В зв'язку з цим, він, подавши заяву майстру цеха ОСОБА_4 про відпустку на пів зміни без збереження заробітної плати, був змушений поїхати до бабусі. Після цього він на роботу не виходив.

В січні 2014 року позивач привіз начальнику відділу кадрів документи, які підтверджували, що він проживає з бабусею та здійснює постійний догляд за нею. Начальник відділу кадрів прийняв вказані документи та сказав, що більше нічого не потрібно, і коли стан здоров'я бабусі покращиться, щоб він виходив на роботу.

В лютому 2014 року позивачу прийшло повідомлення про необхідність з'явитись на роботу. Він подзвонив до відділу кадрів та повідомив, що доглядає за бабусею та звільнятись не збирається.

09 жовтня 2014 року з дзвінка дружини дізнався, що його звільнили за прогул 20 листопада 2013 року , згідно наказу №175 від 30 травня 2014 року. 14 жовтня 2014 року у відділі кадрів він був ознайомлений з наказом про звільнення за прогул згідно п.4 ст.40 КЗпПУ та отримав трудову книжку.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково : поновлено ОСОБА_2 строк на звернення до суду з позовом, як пропущеного з поважних причин, поновлено ОСОБА_2 на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу третього розряду виробничої дільниці поточного ремонту 1 та технічного обслуговування 3 електровозів Відокремленого структурного підрозділу «Локомотивне депо Нижньодніпровськ-вузол» Державного підприємства «Придніпровська залізниця», стягнуто з Державного підприємства «Придніпровська залізниця» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 травня 2014 року по 18 листопада 2014 року в сумі 5002 грн. 50 коп.

В апеляційній скарзі ДП «Придніпровська залізниця» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши доводи осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 листопада 2013 року позивач на підставі наказу №354/ос від 15 листопада 2013 року був прийнятий на посаду слюсаря з ремонту рухомого складу третього розряду виробничої дільниці поточного ремонту 1 та технічного обслуговування 3 електровозів Відокремленого структурного підрозділу «Локомотивне депо Нижньодніпровськ-вузол» Державного підприємства «Придніпровська залізниця».

16 та 17 листопада 2013 року позивач відпрацював дві повні зміни.

20 листопада 2013 року вийшовши на роботу та відпрацювавши до 12-00 г. позивач залишив робоче місце та після цього на роботу не виходив.

Наказом №175/ос від 30 травня 2014 року, за попередньою згодою профспілкового комітету, оформленою протоколом №45 від 29 травня 2014 року, позивача було звільнено з займаної посади з 20 листопада 2013 року на підставі п.4 ст.40 КЗпПУ за прогул без поважних причин.

Згідно до положень п.4 ст.40 КЗпПУ трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до ч.1 ст.43 КЗпПУ розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.4 ст.40 цього кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Суд першої інстанції обґрунтовано посилався на те , що було встановлено факт відсутності позивача ОСОБА_2 на робочому місці більше трьох годин без поважних причин 20.11.2013 року після 12-00 г.

Згідно до наказу №175/ос від 30.05.2014 року позивача було звільнено з займаної посади 20.11.2013 року, тобто фактично за прогул без поважних причин у цей день ( ар. сп.9).

Дисциплінарне стягнення за виявлення проступку (прогулу), що мав місце 20.11.2013 року, було застосоване 30.05.2014 року, тобто більш ніж через шість місяців з дня його вчинення.

Відповідно до положень ст.148 КЗпПУ дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Виходячи з наведеного суд першої інстанції прийшов до обгрунтоованого висновку про те , що при звільненні позивача відповідачем не було дотримано вимог ст.148 КЗпПУ та, враховуючи підстави звільнення, накладення на позивача дисциплінарного стягнення з пропуском строку, встановленого вказаною статтею, останній у відповідності до ч.1 ст.235 КЗпПУ підлягає поновленню на роботі та у відповідності до положень ч.2 ст.235 КЗпПУ на його користь слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу , але не більш як за один рік.

Стягуючи середній заробіток за час вимушеного прогулу і визначаючи період за який останній підлягає стягненню суд першої інстанції правильного посилався на те , що в своєму позові позивач просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21.11.2013 року по 18.11.2014 року в сумі 14486 грн. 64 коп., із розрахунку, що вимушений прогул складає 90,5 змін або 2172 г., а середньогодинна заробітна плата за фактично відпрацьований час склала 6 грн. 67 коп., з урахуванням довідки про доходи від 13.10.2014 року №355.

Однак , суд врахував ту обставину , що під час розгляду справи встановлено факт самовільного невиходу позивача на роботу з 21.11.2013 року без погодження цього питання з відповідачем у передбаченому законом порядку.

В зв'язку з цим, суд стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.05.2014 року (дня видачі наказу про звільнення) та по 18.11.2014 року, як заявлено в позові.

Обґрунтовано суд відмовив в задоволенні решти позовних вимог і в даній частині позивач рішення суду не оскаржує.

Доводи апеляційної скарги Державного підприємства «Придніпровська залізниця» визнати обґрунтованими не можна , оскільки вони зводяться до переоцінки висновків суду у оскаржуваному рішенні.

Так , твердження про те , що позивачем не було надано належних доказів поважності його відсутності на роботі самі по собі суттєвого значення не мають при встановленому судом факті пропуску відповідачем строків визначених ст. 148 КЗпП України.

Твердження в апеляційній скарзі про те , що позивачем було скоєно не прогул 20 листопада 2013 року , а тривале правопорушення яке мало місце з 20 листопада 2013 року і по суті продовжується , оскільки позивач не став до роботи і до даного часу , також само по собі суттєвого значення не мають , оскільки судом встановлено факт того , що відповідачу , починаючи з 21 листопада 2013 року було достеменно відомо про відсутність на роботі позивача без оформлення відповідних правових підстав.

Твердження в апеляційній скарзі про те , що відмова в задоволенні позовних вимог в частині визнання наказу про звільнення недійсним , оскільки вказана вимога заявлена не у передбачений законом спосіб , суперечить поновленню на роботі позивача , також не являються обґрунтованими , оскільки при наявності рішення про поновлення на роботі , відповідач не позбавлений права самостійно скасувати свій вище зазначений наказ.

Решта доводів суттєвого значення не мають і не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Враховуючи, що суд першої інстанції повно і правильно встановив фактичні обставини справи, застосував закон, який поширюється на зазначені правовідносини, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які є підставами для скасування рішення суду, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.307, ст.ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Придніпровська залізниця» - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий суддя - І.О. Петренко

Судді - С.П.Котушенко

· М.М. Романюк

·