РІШЕННЯ

іменем України

"09" грудня 2015 р. 145/1612/15-ц

2/145/828/2015

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Мазурчака А. Г.

за участі секретаря Мигдальської Н.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

третьої особи Зданєвич С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Тиврів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.02.2007р. третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - державний нотаріус Тиврівського нотаріального округу Зданєвич С.А.

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Сутиски Тиврівського району Вінницької області померла його мати, ОСОБА_6.

Після смерті матері відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 4,9363 га., кадастровий номер НОМЕР_2, яку вона отримала у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва при розпаюванні земель колективної власності. Ця земельна ділянка розташована на території Сутисківської селищної ради Тиврівського району і належала померлій на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 виданого Тиврівською РДА 08 жовтня 2004 року .

За життя його мати своїм майном не розпорядилась.

09 лютого 2007 року його сестра, ОСОБА_3, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на дану земельну ділянку, а 18 червня 2007 року на підставі цього свідоцтва отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1.

На день смерті матері він знаходився під вартою і перебував в місцях позбавлення волі, що підтверджується вироком Тиврівського районного суду від 14 квітня 2006 року, відповідно до якого з 19 листопада 2005 року він перебував під вартою і йому було призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років. 16 липня 2013 року він був звільнений умовно-достроково, що підтверджується довідкою про звільнення. Після звільнення він звернувся до Тиврівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, але йому було відмовлено в оформленні спадщини в зв'язку з тим, що вся спадщина оформлена на його сестру, відповідачку в даній справі, і спадкова справа закрита. В своїй заяві про прийняття спадщини його сестра не вказала його як спадкоємця першої черги спадкування за законом після смерті їх матері. Тому нотаріусу не було відомо, що крім тих спадкоємців, яких вказала в заяві його сестра і які відмовились від своїх часток в спадщині на її користь, спадкоємцем першої черги є і він.

Він бажає прийняти спадщину на частину земельної ділянки, яка належала його матері, але в зв'язку з тим, що його сестра, обманним шляхом оформила всю спадщину на себе, він позбавлений можливості реалізувати своє право на спадщину. Він неодноразово звертався до сестри з проханням урегулювати дане питання мирним шляхом, але ніякого взаєморозуміння між ними досягнуто не було, тому він вимушений звернутись з даним позовом до суду.

Просить постановити рішення, яким визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 виданий 18 червня 2007 року Тиврівською РДА на ім'я ОСОБА_3, на земельну ділянку площею 4,9363 га., кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована на території Сутисківської селищної ради Тиврівського району Вінницької області і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 4,9363 га., кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована на території Сутисківської селищної ради Тиврівського району Вінницької області, посвідчене державним нотаріусом Тиврівської державної нотаріальної контори 09 лютого 2007 року і зареєстрованого в реєстрі за № 64.

В судовому засіданні позивач та представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, просять їх задоволити з підстав, наведених в позовній заяві. Позивач ОСОБА_1 пояснив, що хоче жити як всі люди, тому хоче отримати свою частку у спадщині. Про смерть матері він дізнався від батька на суді в квітні місяці 2006 році. Він чекав, що вийде на волю і подасть заяву нотаріусу. Звільнився в 2013 році і хворів на туберкульоз, 6 місяців лікувався, ще намагався мирним шляхом врегулювати спір із сестрою. Вона в заяві про прийняття спадщини вказала себе, батька, сестру і брата, а його не вказала. В послідуючих судових засіданнях змінив попередні пояснення та пояснив, що про смерть матері він дізнався від батька вже після спливу 6 місячного терміну, коли батько приїжджав провідувати його в колонію у Могилів - Подільському районі. Із заявою про прийняття спадщини не звертався оскільки закінчився 6.місячний термін встановлений для подачі заяви. Після звільнення в липні 2013 року він в нотконтору з даного приводу не звертався, а 24.11.2014 року звернувся за лікуванням тубдиспансер де перебував протягом 2-х місяців а потім ще 2 місяці лікувався амбулаторно. До сестри з даного приводу звернувся 06.09.2015 року.

Представник позивача - ОСОБА_2 пояснив, що сестра позивача умисно вказала всіх спадкоємців, а брата не вказала.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала, дала показання про те, що позивач був в місцях позбавлення волі, але мав можливість і міг написати заяву нотаріусу. 14.04.2006 року вона повідомила ОСОБА_1 про смерть матері, а з батьком у вересні 2006 р. їздили і тюрму в м.Могилів-Подільський і там йому батько ще раз повідомив про смерть матері. Він до неї звернувся лише 06.09.2015 р., тобто через 2 роки після звільнення і повідомив її по те, що подав в суд позов до неї і вона поверне йому гроші за 9 років за користування пайом. Вона не пам'ятає, чи вказувала в заяві в нотконтору про наявність ОСОБА_1 Позивач має право на спадщину, але до неї раніше не звертався. Всі родичі відмовились від спадщини на її користь, оскільки мама ще при житті оголосила, що земельний пай залишає їй. Просить в відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_4 - заперечує проти задоволення позову, пояснила, що позивач знав про смерть матері з 14.04.2015 р., до нотаріуса заяви не подав, до сестри із заявою про надання згоди на подачу заяви про прийняття спадщини не звертався, хоча мав можливість (відповідно до ст. 1280 ЦК України мав право звернутись в суд із заявою про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини).

На запитання представника відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_1 уточнив, що про смерть матері дізнався в 2007 році, коли знаходився в місцях позбавлення волі, після 6 місяців з дня смерті матері. Після звільнення він не звертався до нотаріусв із заявою про прийняття спадщини, а звернувся до сестри 06.09.2015 року. Якби ОСОБА_1 подав заяву про прийняття спадщини із запізненням, то міг би прийняти спадщину за згодою ОСОБА_3

Третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог - державний нотаріус Тиврівського нотаріального округу - Зданєвич С.В. дала показання про те, що позивач до неї з приводу прийняття спадщини не звертався загалі. Він до 6 місяців від дня смерті спадкодавця міг подати заяву через начальника колонії, а якби відповідачка їй повідомила в заяві про брата, що перебуває в тюрмі, то після 6 місяців вона послала б йому повідомлення про відкриття спадщини і чекала б 1 місяць, хоча це чинним законодавством не передбачено. Якщо від нього не надійшла заява, то він вважається таким, що не прийняв спадщину. В обов'язки нотаріуса не входить шукати спадкоємців.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Сутиски Тиврівського району Вінницької області померла ОСОБА_6.

За життя вона своїм майном не розпорядилась.

Сторони у справі - її діти , спадкоємці за законом першої черги ( ст.. 1261 ЦК України).

09 лютого 2007 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 на земельну ділянку , площею 4,9363 га., а 18 червня 2007 року на підставі цього свідоцтва отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1.

На день смерті ОСОБА_6 позивач знаходився під вартою і перебував в місцях позбавлення волі, що підтверджується вироком Тиврівського районного суду від 14 квітня 2006 року, відповідно до якого з 19 листопада 2005 року він перебував під вартою і йому було призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років. 16 липня 2013 року він був звільнений умовно-достроково, що підтверджується довідкою про звільнення.

В заяві про прийняття спадщини відповідачка не вказала його як спадкоємця першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 .

Проте суд вважає, що дана обставина не може бути підставою для задоволення позову, так як чинним законодавством не визначено обов»язку нотаріуса розшукувати спадкоємців чи вживати заходи щодо їх сповіщення про відкриття спадщини, з»ясовувати їх позицію щодо її прийняття.

Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Неповідомлення нотаріуса про інших спадкоємців саме по собі не передбачене законом як підстава визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ч.1 ст. 1270 ЦК України).

Відповідно до ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Позивач звільнився з місць позбавлення волі 16 липня 2013 року, проте до даного часу заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 до нотконтори не подав, із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини до суду не звертався. Тобто спадщину після смерті ОСОБА_6 він не прийняв.

Відсутність у позивача права на спадщину і, відповідно, відсутність порушення свідоцтвом про право на спадщину його прав чи інтересів у контексті положень ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України виключає можливість задоволення його вимог.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 1269, 1270, 1272 , 1301України,-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.02.2007 р., третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - державний нотаріус Тиврівського нотаріального округу Зданєвич С.А. відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Мазурчак А. Г.