У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до дочірнього підприємства «Інститут Київгео» публічного акціонерного товариства «Київпроект» про стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 3 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що працює в дочірньому підприємстві «Інститут Київгео» публічного акціонерного товариства «Київпроект» (далі - ДП «Інститут Київгео» ПАТ «Київпроект») на посаді інженера першої категорії з 1 вересня 2008 року. Її посадовий оклад складає 2 750 грн. Таким чином, здійснивши перерахунок отриманої заробітної плати за період 2011 - 2014 років, вона порахувала, що підприємством не в повному обсязі виконуються зобов'язання з виплати заробітної плати, а саме недоплата за 2011 рік становить 1 050 грн, за 2012 рік - 10 231 грн, за період з січня 2013 року до травня 2014 року - 16 200 грн.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість із заробітної плати в розмірі 27 481 грн та 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 3 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову, у разі неможливості ухвалення нового рішення передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що заборгованість із заробітної плати перед позивачем підприємство не має, оскільки їй нараховувалась заробітна плата згідно з умовами колективного договору та ст. 56 КЗпП України як при неповному робочому дні (тижні) пропорційно відпрацьованому часу.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 1 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 19 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
Б.І. Гулько С.Ф. Хопта