Справа № 629/3173/14-ц
Номер провадження 2/629/277/15
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15.04.2015 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судовим засіданням - судді Жмуд Н.М., за участю секретаря судових засідань -Торенко Ю.П., адвоката - Шаповала Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Лозова Харківської області цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивача.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої, виникає обов»язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування).
23.10.2009 року страхувальник ОСОБА_5 звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с. 7)
Згідно до Ухвали Апеляційного суду Харківської області від 13 квітня 2011 року, судом встановлено, що Нищий А.В. 21 жовтня 2009 року близько 15 годині, будучи в стані алкогольного сп»ягніння, керував технічно несправним автомобілем марки «Форд Сьєра», номерний знак 86-212 ХК, допустив порушення ДТП України, в результаті чого здійснив аварійне зіткнення. В результаті ДТП постраждав також і автомобіль НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 (а.с. 21-24)
Відповідно до ст.11 ЦК України - цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.
Таким актом є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин.
Ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку, встановленому законодавством.
Відповідач відшкодування за завдану матеріальну шкоду добровільно в повному обсязі не сплатив.
Згідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Статтею 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.
На підставі ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого страхового відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Згідно з пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.92р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» з винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобов'язання по відшкодуванню шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то з неї витрати стягуються в цих межах. Особа, що відшкодувала шкоду, за яку передбачена відповідальність у солідарному порядку, має на підставі ст.175 ЦК право зворотної вимоги до кожного з солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено законом, як у випадках, коли відшкодування було присуджено з усіх боржників, так і при покладенні цього обов'язку на вимогу потерпілого на частину з них. Регресна вимога може бути пред'явлена протягом трьох років, з дня виконання зобов'язання про відшкодування шкоди (відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо).
В судових засіданнях та в письмових запереченнях на позовну заяву, представник відповідача неодноразово зазначав про пропущення позивачем строку позовної давності, посилаючись, що строк з якого необхідно рахувати право на звернення з вимогою до суду починається з 13.04.2011 року.
Суд не погоджується з думкою представника відповідача з наступних підстав.
Згідно із статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, відповідно до статті 257 ЦК України.
Частиною шостою статті 261 ЦК України передбачено, що за регресними зобов»язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов»язання. За таких обставин саме з моменту виконання позивачем свого зобов»язання за договором добровільного страхування у нього виникло право подати регресний позов до суду. Разом з тим, як роз»яснив Верховний Суд України у своїх постановах від 27.03.2012 року зі справи Господарського суду міста Києва № 58/168, від 07.08.2012 року зі справи Господарського суду Рівненської області № 12/207, від 28.08.2012 року зі справи Господарського суду Харківської області № 5023/4833/11, право вимоги на підставі статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» виникає після виплати страхового відшкодування, а не з моменту виникнення страхового випадку. Даний висновок є обов»язковий для усіх органів та організації України, у тому числі і для суду. Повну виплату суми страхового відшкодування позивач здійснив 23.11.2011 року, що підтверджується копією платіжного доручення, яке є в матеріалах справи. А отже, позивач не пропустив строків позовної давності.
Суд також знаходить за необхідне зазначити, що у відповідності до положень ст. 10 ЦПК України суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснював сторонам їх права та обов'язки, вживав заходи для надання сторонам можливості скористатися належними їм правами, з'ясовував наявність клопотань до суду.
Представник позивача вважав, що надані ним докази у справі є достатніми для обґрунтування його вимог, надання інших доказів вважав непотрібним. Відповідач та його представник, також зазначили, що ними подано всі необхідні докази по справі, які вказують на необхідність відмовити позивачу у задовленні позову.
У судовому засіданні, судом було роз"яснено сторонам їх права та обов"язки і наслідки вчинення або не вчинення ними відповідних процесуальних дій.
Отже, з приводу вищевикладеного, суд знаходить за необхідне зазначити про те, що кожна сторона, на протязі розгляду даної цивільної справи, на власний розсуд, розпорядилася наданими їй законом правами та покладеними на неї за законом, обов"язками. Тому, суд розглянув дану справу відповідно до положень ст. 11 ЦПК України. А саме: суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За положеннями ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
За положеннями ЦПК України сторони мають рівні процесуальні права і обов'язки. Позивач сам вибирає, який позов та до кого пред'явити до суду. Предмет позову як його один з основних елементів представляє собою матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, яка витікає зі спірної матеріально-правової відносини, з приводу якої суд повинен ухвалити рішення у справі. Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги.
З огляду на вищевикладене, суд вважає, позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до ст.ст.81, 88 ЦПК України, а також відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд стягує на користь позивача з відповідача судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. за подання позову.
Керуючись ст.ст.10, 11, 31, 38, 44, 57, 60, ч.1 ст.88, 209, 212-214, 215, 218, 223 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий

у судовому засіданні

Суддя: Н.М. Жмуд