АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження:22-ц/790/426/15 Головуючий 1 інст. - Короткий І.П.
Справа № 2-308/11 Доповідач - Карімова Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Хорошевського О.М.,

за участю секретаря Маковецької О.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 17 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Харківської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» про визнання недійсним свідоцтва про право особистої власності, визнання права власності на житловий будинок в порядку забудови;

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом;

за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом;

за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, який неодноразово уточнювала і в остаточному варіанті своїх позовних вимог просила визнати її власником індивідуального будинку АДРЕСА_1 як забудовника; визнати недійсним свідоцтво № 59474 від 27 вересня 1993 року про право особистої власності ОСОБА_8 на вказаний будинок. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що постановою виконавчого комітету Сталінської районної ради депутатів трудящих від 19 жовтня 1947 року її батькові ОСОБА_8 була відведена земельна ділянка під забудову площею 600 кв. м по АДРЕСА_1 у місті Харкові. За життя батько побудував флігель, який не був прийнятий до експлуатації, не був зареєстрований та за своїми характеристиками не вважався придатним для проживання в ньому. ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Зазначений флігель успадкувала її мати ОСОБА_9 шляхом фактичного прийняття спадщини.

ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Після її смерті до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулися з заявами вона (ОСОБА_3), її брат ОСОБА_11 та сестра ОСОБА_5 Однак оформити свої спадкові права вони не змогли, оскільки житлового будинку не існувало, а на момент відкриття спадщини існував непридатний для проживания флігель. Для переведення цього приміщення у житловий фонд та оформлення правовстановлюючих документів на нього вона у 1987 році звернулася до Харківського БТІ, викликала техніка, після чого був виготовлений технічний паспорт на будинок. Натомість комісією Московського райвиконкому м. Харкова будова не була прийнята в експлуатацію, оскільки це був глиняно-дерев'яний флігель, де протікав дах, стіни зруйновані, дошки підлоги згнили, будова потребувала капітального ремонту, i фактично перебудови. У зв'язку з чим Харківське БТІ не зареєструвало це приміщення як житловий будинок, оскільки за технічним станом воно таке не було.

Для введення в експлуатацію флігеля вона (позивач) разом з чоловіком ОСОБА_7 з 1987 року до 1993 року перебудовували флігель. Після завершення перебудови та її звернення до Харківського БТІ був виготовлений технічний паспорт на перебудований будинок, а виконавчим комітетом Московської районної ради м. Харкова складений акт прийомув експлуатацію індивідуального будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, який затверджено рішенням за № 104/16 від 01 червня 1993 року. В цьому акті категорія «забудовник» була викреслена, а власником будинку був зазначений померлий ОСОБА_11 Свідоцтво про право власності на будинок було видано на ім'я ОСОБА_8 на підставі доповнення до рішення виконавчого комітету 3 104/16, затвердженого рішенням виконавчого комітету Московської районної ради м. Харкова від 03 серпня 1993 року № 149/95.

Отже, незважаючи на те що на час смерті ОСОБА_8 спірного будинку ні юридично нi фактично не існувало, право власності все ж було закріплено за померлим. Підставою для такого визнання стало надане у 1947 році ОСОБА_8 право забудови земельної ділянки. Тому після смерті батька мати могла успадкувати лише право забудови земельної ділянки. Відповідно, після смерті матері вона, її брат та сестра також могли успадкувати лише право забудови.

Здійснення будівельних робіт на залишеній земельній ділянці призвело до створення індивідуального будинку з надвірними спорудами. Вважала, що вказаний будинок є новоствореним, до спадкового майна ні після смерті батька, ні після смерті матері не входив, а тому будь-якого правового зв'язку між будинком i ОСОБА_8 не існує. Зазначала, що згідно технічного паспорту загальна площа індивідуального будинку на цей час складає 55,0 кв. м.

У травні 2010 року до суду звернувся ОСОБА_12 з самостійним позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/2 частину жилого будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3., та після смерті матері ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, подалі доповнивши цей позов.

У лютому 2011 року ОСОБА_5 звернулася до суду iз зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_12 про визнання права власності на частину спірного будинку в порядку спадкування за законом після смерті батьків ОСОБА_8 та ОСОБА_10

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_12, процесуальними правонаступниками якого до участі у справі залучені його діти: ОСОБА_4 та ОСОБА_6.

У зв'язку з зазначеним ОСОБА_13 уточнила свої вимоги, заявивши їх до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 Посилалася на те, що вона є спадкоємцем за законом після смерті батьків, які під час шлюбу збудували спірний будинок. Після смерті матері ОСОБА_10, якій належало 3/4 частини спірного будинку, вона звернулася до Третьої Харківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Просила визнати за нею право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_10

ОСОБА_6 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_4 про визнання в порядку спадкової трансмісії права власності на 1/4 частину вказаного жилого будинку в порядку спадкування за законом.

Зазначала, що після смерті її діда ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3., відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрований у КП «Харківське МБТІ» на його ім'я на підставі свідоцтва про право власності, виданого 22.09. 1993 р. виконавчим комітетом Московської районної ради народних депутатів. Оскільки вищезазначений будинок було збудовано в період шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_10, та є їх спільною сумісною власністю подружжя, кожному з них належало по 1/2 частини домоволодіння. Спадкоємцями першої черги після смерті діда ОСОБА_8 є дружина померлого ОСОБА_10 та її батько ОСОБА_12, які фактично прийняли спадщину, оскільки на час смерті ОСОБА_8 проживали та були зареєстровані за адресою спірного будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_10, після її смерті фактично прийняли спадщину ОСОБА_11, ОСОБА_3., ОСОБА_13 (по 1/4 частини кожний). Отже, спадщина після смерті її батька становить 1/2 частини спірного будинку з надвірними будівлями, яку вона та ОСОБА_4 прийняли у рівних частках по 1/4 частини кожний.

ОСОБА_4 звернувся до суду з самостійним зустрічним позовом до ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_6 про визнання права власності на 1/4 частини спірного будинку в порядку спадкування за законом.

Посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3. помер його дід ОСОБА_8, після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини вищевказаногобудинку,

зареєстрованого у КП «Харківське МБТІ» на його ім'я на підставі свідоцтва про право власності, виданого 22.09.1993 р. виконавчим комітетом Московської районної ради народних депутатів м. Харкова. Оскільки цей будинок був збудований під час шлюбу ОСОБА_8 та ОСОБА_15, є спільною сумісною власністю подружжя, то належав їм по 1/2 частини. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_8 є дружина померлого ОСОБА_10 та його батько ОСОБА_12, які фактично прийняли спадщину, оскільки на час смерті діда проживали та були зареєстровані за адресою спірного будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_10, після її смерті фактично прийияли спадщину ОСОБА_11, ОСОБА_14. ОСОБА_13 Отже, спадщина після смерті його батька становить 1/2 частини спірного будинку з надвірними будівлями, яку він та ОСОБА_6 прийняли у рівних частках по 1/4 частини кожний.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.03.2014 р. в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4 задоволено та за кожним з них визнано право власності на 1/4 частину будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_8 та залишено відкритою 1/4 частини вказаного будинку.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 13.05.2014 р. вказане рішення районного суду змінено шляхом виключення з його резолютивної частини посилання на відмову ОСОБА_3 в задоволенні заяви про поновлення строку на звернення до суду з позовом. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 13.03.2014 р. та рішення Апеляційного суду Харківської області від 13.05.2014 р. скасовані та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи сторони підтримали свої позовні вимоги за заявленими підставами та взаємних вимог не визнали.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2014 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3, позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, задоволено.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8

Визнано за ОСОБА_13 право власності на 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8

Залишено відкритою 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8

В апеляційній скарзі ОСОБА_14, посилаючись на неправильне застосування норм мaтepiaльнoгo права та порушення норм процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог щодо визнання за нею права власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 як забудовника та відмовити у задоволення позовів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Посилається на те, що районним судом не враховано, що на день смерті її батька та матері в 1986 році був збудований лише глиняно - дерев'яний флігель без фундаменту, який не підлягав прийнятті в експлуатацію, тому не був об'єктом цивільного права до моменту його капітальної перебудови, яку здійснила вона, у зв'язку з чим на її ім'я був виданий технічний паспорт на будинок, сплачувала податок на землю.

Посилається й на те, що ОСОБА_12 на час смерті батька ОСОБА_8 не був зареєстрований та не проживав у будинку.

Зазначала, що судом першої інстанції не враховано, що право забудови земельної ділянки ( а не об'єкту нерухомості) мали всі спадкоємці ОСОБА_8 та ОСОБА_10, але будівництво нового об'єкту нерухомості здійснила лише вона та надала до суду належні докази на підтвердження здійснення нею будівництва спірного будинку.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_6, представник ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_16 просять відхилити апеляційну скаргу за безпідставністю її доводів та залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення - зміні, виходячи з наступного.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у засіданні.

Між тим оскаржуване рішення суду першої інстанції в повному обсязі не відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, районний суд виходив з того, що нею не надано достовірних доказів щодо здійснення нею будівництва спірного житлового будинку та дотримання законних умов будівництва нерухомого майна ( наявності дозволу, належно затвердженого проекту тощо), та зазначив, що до ОСОБА_3 перейшли тільки права та обов'язки забудовника, які входять до складу спадщини після смерті батька ОСОБА_8, спадкоємці якого мали право на отримання оскаржуваного свідоцтва про право особистої власності на будинок, і визнавати яке недійсним підстав немає.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з доведеності їх позовних вимог, оскільки вони є спадкоємцями після смерті спадкодавця ОСОБА_8, і прийняли спадщину в установленому законом порядку та строки. Оскільки ОСОБА_3 не заявляла позовних вимог щодо визнання за нею права власності на частину спірного будинку в порядку спадкування за законом, районний суд залишив належну їй ? частину цього будинку відкритою.

Судова колегія вважає, що такі висновки суду не у повному обсязі відповідають вимогам закону та матеріалам справи.

Як свідчать останні ОСОБА_8 та ОСОБА_10 - батьки ОСОБА_14, ОСОБА_11 та ОСОБА_13 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Постановою виконавчого комітету Сталінської районної ради депутатів трудящих від 14 жовтня 1947 року ОСОБА_8 була відведена земельна ділянка під забудову площею 600 кв. м по АДРЕСА_1. На вказаній земельній ділянці подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_10 за життя побудували будинок з надвірними будівлями.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_10 померла

ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Московської районної ради народних депутатів м. Харкова від 01 червня 1993 року № 104/16 на підставі вищевказаної постанови виконкому Сталінської районної ради депутатів трудящих від 14 жовтня 1947 року та договору забудови від 06 грудня 1949 року земельна ділянка по АДРЕСА_1 (колишня № 29) була виділена ОСОБА_8 На зазначеній земельній ділянці побудований будинок літ. А-1 жилою площею 29,6 кв. м, який просили прийняти в експлуатацію спадкоємці померлого ОСОБА_17 для подальшої реєстрації в міському БТІ. Комісією виконавчого комітету Московської районної ради м. Харкова складений акт прийому в експлуатацію індивідуального будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, який затверджено рішенням цього ж органу за № 104/16 від 01 червня 1993 року, яким також зобов'язано спадкоємців ОСОБА_8 провести ремонт зазначеного будинку.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Московської районної ради депутатів м. Харкова від 03 серпня 1993 року № 149/95 у зв'язку з тим що договір забудови від 06 грудня 1949 року на ім'я ОСОБА_8 не був нотаріально посвідчений i є недійсним для реєстрації його в міському БТІ, виконавчий комітет доповнив рішення виконкому від 01 червня 1993 року № 104/16 «Про затвердження акта прийомки будинку літ. А-1 по

АДРЕСА_1» та зобов'язав ЖКО-1 видати свідоцтво про право власності на жилий будинок по АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_8( нині померлого).

Згідно свідоцтва на право особистої власності, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Московської районної ради народних депутатів від 03 серпня 1993 року № 149/95, жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_8 на праві особистої власності.

Спірний будинок зареєстровано у КП «Харківське МБТІ» на ім'я ОСОБА_8 на підставі вищевказаного свідоцтва про право власності, виданого 22 вересня 1993 року виконавчим комітетом Московської районної ради народних депутатів м. Харкова.

Bapтість житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 станом на 20 серпня 2009 року становить 87 492 грн.

На час віділення ОСОБА_8 земельної ділянки під будівництво житлового будинку питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю i будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-II i прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю i будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які зокрема визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зi статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин i кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст,селищ, держземфонду i земель держлісфонду у безстрокове користування, а i на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Вказані правові акти не пов'язували виникнення права власності на будинок iз проведенням його реєстрації.

31 січня 1966 року заступником Міністра комунального господарства Української РСР затверджено погоджену з заступником голови Верховного Суду Української РСР Інструкцію про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах i селищах міського типу Української РСР (втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56), згідно з якою реєстрації підлягають вci будинки i домоволодіння в межах міст i селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним i громадським установам, підприємствам i організаціям, а також ті будинки i домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності.

Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатівв трудящих (п. 4). Реєстрація провадиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком № 1, за яким до правовстановлюючих документів, на підставі яких здійснюється реєстрація жилих будинків, віднесено нотаріально посвідчені договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та затверджений виконкомом місцевої Ради акт про прийняття будинку в експлуатацію. Реєстрація власності на будинок або домоволодіння здійснюється місцевими бюро технічної інвентаризації.

Аналогічні підстави реєстрації права власності на житлові будинки були встановлені в Правилах державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 31 грудня 1995 року № 56 (втратив чинність на підставі наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 02 липня 2012 року № 327).

Наведені нормативно-правові акти були чинними за життя ОСОБА_8 та регулювали питання оформлення права власності на об'єкти нерухомості, однак забудовником не виконані.

Як встановлено районним судом та не заперечується сторонами у справі ОСОБА_8 до компетентних органів виконавчої влади з заявами про прийняття спірного будинку в експлуатацію та реєстрацію за ним права власності не звертався.

Порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна на які відсутні акти прийняття їx в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.1999 р. № 12/5-1 в яких зокрема роз'яснюється, що оформлення свідоцтва на право власності на об'єкти, які були закінчені будівництвом після 05 серпня 1992 року i на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їx в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними;по об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їx реєстрації для оформлення права власності одним iз документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Наявними в матеріалах справи документами встановлено, що ОСОБА_8 будівництво спірного житлового будинку було здійснено на відведеній в установленому порядку земельній ділянці, однак не був прийнятий в експлуатацію. На момент смерті ОСОБА_8 право власності на спірний будинок в установленому порядку не було оформлене, правовстановлюючі документи цей будинок відсутні, тому таке будівництво є незавершеним.

3 огляду на наведене після смерті ОСОБА_8, яка сталася до завершення ним будівництва спірного будинку, його права та обов'язки як забудовника (а саме - обов'язок у встановленому законом порядку здати житловий будинок в експлуатацію), увійшли до складу спадщини.

Зазначене узгоджується і з роз'ясненнями, які містяться в п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Подальше звернення ОСОБА_3 до виконавчого комітету Московської районної ради народних депутатів м. Харкова з заявою про прийняття в експлуатацію будинку для послідуючої його реєстрації в Харківському МБТІ, отримання свідоцтва на право власності на спірний будинок на ім'я батька, є лише виконання нею обов'язку спадкоємця, який прийняв спадщину.

При розгляді справи судом першої інстанції не встановлено наявність домовленості між забудовником ОСОБА_8 ( за його життя) і його дочкою ОСОБА_3 про будівництво спірного будинку з метою створення спільної власності, що саме

з цією метою позивач ОСОБА_3 вкладала свою працю і кошти у забудову.

Згідно технічних паспортів на жилий будинок по АДРЕСА_1

в розділі характеристика будівель та споруд зазначено, що житловий будинок літ.А-1

побудований в 1949 році, жила прибудова літА1-1 побудована в 1968 році, тобто за час

життя батьків позивача ОСОБА_3

Матеріали справи не містять й достовірних доказів того, що ОСОБА_3 придбавала будівельні матеріали для здійснення будівництва спірного будинку або його перебудови.

Надана ОСОБА_3 довідка КП « Благоустрій» від 27.04.2012 р.(а.с. 318 т.1) щодо факту будівництва нею з чоловіком ОСОБА_7 спірного будинку не містить джерел обставин, на яких ґрунтується ця довідка, тому не може бути взята до уваги відповідно до ст. 58-60 ЦПК України.

За вищезазначених обставин висновки суду першої інстанції про безпідставність вимог ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на спірний будинок як за забудовником, ґрунтуються на матеріалах справи та наданих сторонами доказах.

Спірний жилий будинок відповідно до вимог ч.1 ст. 22 КпШС УРСР є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_10, і їх частки в цьому будинку є рівними - по ? частки кожному.

Після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3., відкрилася спадщина на належну йому ? частину спірного житлового будинку, яку відповідно до вимог ч.1 ст. 529, ст. 549 ЦК УРСР прийняла дружина померлого ОСОБА_10 та син померлого ОСОБА_12, які проживали та були зареєстровані в спірному будинку на час відкриття спадщини. Зазначені обставини підтверджені записами в будинковій книзі, дослідженої і в суді апеляційної інстанції.

У зв'язку з зазначеним після смерті ОСОБА_8 право власності на спірний будинок набули в порядку спадкування за законом: ОСОБА_10 - на ? частини, ОСОБА_12- на ? частину.

Після смерті ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1., відкрилася спадщина на належну їй частку в спірному будинку.

Відповідно до ч.1 ст. 529, ст. 549 ЦК УРСР діти померлої: ОСОБА_3, ОСОБА_12, ОСОБА_5 прийняли спадщину в рівних частках.

У зв'язку з чим ОСОБА_3 та ОСОБА_5 належить право власності в порядку спадкування за законом по ? частин спірного будинку кожній , а ОСОБА_12 - 1/2 частина будинку (1/4 + 1/4 = 1/2)

ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Після його смерті спадщину в порядку вимог ст. ст. 1261, 1267,1268 ЦК України прийняли діти померлого ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в рівних частках по ? частині спадщини батька.

У зв'язку з чим за ними слід визнати право власності на ? частини спірного будинку за кожним в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_12

Таким чином, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, обґрунтовано визнав за кожним із спадкоємців відповідну та належну йому на праві власності в порядку спадкування за законом частку в спірному будинку, але помилково зазначив, що кожен із спадкоємців набуває право власності на належні їм частки в спірному будинку після смерті ОСОБА_8

У зв'язку з зазначеним судова колегія вважає, що рішення Московського районного суду міста Харкова від 17 листопада 2014 року в частині задоволення позовів: ОСОБА_4, , ОСОБА_5, ОСОБА_6 та в частині залишення відкритої ? частини спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 підлягає зміні.

В іншій частині оскаржуване рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовує.

Керуючись ст.ст. 303,304, п.3 ч.1 ст. 307, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 17 листопада 2014 року в частині задоволення позовів: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та залишення відкритої ? частини спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 - змінити, виклавши цю частину рішення в такій редакції:

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10.

Визнати за за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12.

Залишити відкритою 1/4 частини спадщини у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10.

В іншій частині рішення районного суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: