АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

27 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Шиманського В.Й.,

при секретарі: Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 серпня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири, -

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2014 року ОСОБА_2 звернулася з позовом, уточненим в подальшому, до Шевченківського районного суду м. Києва про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги мотивувала тим, що з вини відповідача, яка проживає у квартирі, що розташована поверхом вище, відбулося залиття квартири, що належить їй на праві власності. Зазначила, що крім матеріальної шкоди їй завдано також і моральну шкоду.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 серпня 2014 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача матеріальні збитки в сумі 6041 грн. та 1000 грн. моральної шкоди.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вказувала на те, що вину відповідача не підтверджено належними та допустимими доказами. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду, щодо причин залиття, обставинам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

ОСОБА_3 належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила.

ОСОБА_1, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась. На адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи у зв'язку з її хворобою та перебуванням її адвоката у відрядженні.

Оскільки до заяви про відкладення розгляду справи не долучено документи на підтвердження поважності причин, колегія суддів визнає вказані відповідачем причини неявки в судове засідання неповажними.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалі справи вбачається, що позивачка проживає в квартирі АДРЕСА_1

У вище зазначеному будинку, над квартирою позивача розташована квартира № 51 в якій проживає ОСОБА_1

26.01.2014 року відбулося залиття квартири позивача з вище розташованої квартири відповідача.

Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, а саме: висновок дільничного інспектора міліції 2-го ВМ (з обслуговування мікрорайону «Сирець») Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві лейтенанта міліції ОСОБА_4 від 01.02.2014, акти обстеження причин залиття ЖБК «Рассвет», покази свідків та застосувавши положення ст. 1166 ЦК України, суд дійшов висновку про доведеність позивачем факту вини відповідача у залитті квартири.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Згідно з Конституцією України, кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. У той же час законодавство зобов'язує власника не використовувати своє майно на шкоду іншим особам, стежити, щоб його квартира не стала джерелом шкоди для інших приміщень.

Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини.

Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на це та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Відповідачем не доведено факт відсутності вини в завданні шкоди позивачу.

Доводи апеляційної скарги, що висновки суду щодо наявності вини відповідача у залитті квартири не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, так як судом не було взято до уваги акт обстеження причин залиття ЖБК «Рассвет», колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки судом першої інстанції було надано оцінку акту обстеження причин залиття ЖБК «Рассвет», на який посилається відповідач.

При цьому суд першої інстанції вважав неспроможними доводи сторони відповідача про недоведеність з боку позивача факту залиття її квартири з вини сусідів, що проживають в квартирі №51, а також про те, що матеріальні витрати на відновлення квартири не підтверджені належними доказами, з огляду на те, що кожна зі сторін доводить суду свої вимоги та заперечення тими доказами, які вважає за потрібне надавати, суд оцінює докази в сукупності. Обставини залиття квартири позивача 26.01.2014 року з вини сусідів з квартири № 51 суд вважав доведеними поясненнями позивача, показами свідків, що засвідчили появу вологих плям на стелі та підлозі кухні, зволікання зі сторони голови ЖБК «Рассвет» у складанні акту обстеження квартири позивача, оглянутими в судовому засіданні фотографіями пошкодженої стелі в кухні позивача, наявними в матеріалах справи доказами неодноразового залиття квартири позивача сусідами з квартири № 51 в минулому, а також представленими доказами укладання договору на виконання ремонтних робіт з ФОП ОСОБА_5 у березні 2014 року.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що матеріальні витрати на відновлення квартири не підтверджені належними доказамиз огляду на наступне.

Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експерта.

Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Суд, вірно встановивши обставини справи, вирішуючи питання про розмір завданої матеріальної шкоди, взяв до уваги наявні у справі кошторис ремонтних робіт від 05.03.2014, складений виконавцем ФОП ОСОБА_5, копії товарних чеків на придбання будівельних матеріалів та копії акту прийому-передачі виконаних робіт по договору з ФОП ОСОБА_5, які в розуміння ст. 64 ЦК України є письмовими доказами, та виключивши з переліку роботи, які не стосуються відновлення квартири після залиття, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди.

Всупереч вимогам статей 10, 60 ЦПК України, апелянт не надав належних та допустимих доказів на спростування доказів позивача щодо вартості матеріального збитку. Клопотання про призначення судово-будівельної експертизи відповідачем не заявлялось.

Доводи апеляційної скарги про незаконність рішення суду в частині задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими.

Суд першої інстанції вірно застосував норми ст. 1167 ЦК України та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, врахувавши те, що позивач перенесла моральні страждання в зв'язку із залиттям квартири, що мало місце повторне залиття квартири позивачки, внаслідок якого було знову пошкоджено її майно, також це залиття спричинило у позивачки негативні зміни у звичайних умовах її життя, що зумовлено витрачанням часу на документальне оформлення випадку залиття, захисту свого порушеного права в суді, в той час, як в матеріалах справи достатньо документальних підтверджень про наявність у позивача тяжких хвороб, що потребують постійної уваги за станом здоров'я і, що найменше, уникнення хвилювань, стягнув з відповідача у відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору про відшкодування матеріальної шкоди.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 серпня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/15060/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2986/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Гриньковська Н.Ю.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.