Справа № 128/2994/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

21 січня 2015 року м.Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді: Гриценко І.Г.

при секретарі: Тихолаз Т.М.

за участю позивача-відповідача ОСОБА_1,

особи яка надає правову допомогу ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

відповідача-позивача ОСОБА_3, його адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди; зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зобов'язання не здійснювати відеоспостереження і відеофіксацію будинковолодіння і його території, про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2014 року до Вінницького районного суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3, у якому просив суд винести рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заподіяну майнову шкоду в сумі 1556,00 грн., а також 25 000,00 грн. моральної шкоди, понесені судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що 09.05.2014 року відповідач ОСОБА_3 біля 17.42 год. та 10.05.2014 року о 21.09 год. умисно пошкодив відеокамеру зовнішньої високої чіткості (700 твл) моделі АVG-247HD 3,6 (ИК), що належить ОСОБА_1 і була встановлена на належному йому будинку, шляхом ударів по ній палицею зі сторони свого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.

Також 11.05.2014 р. приблизно о 07.00 год. та о 10.00 год. відповідач ОСОБА_3 умисно пошкодив дві відеокамери зовнішньої високої чіткості (700 твл) моделі АVG-247HD 3,6 (ИК), що належать ОСОБА_1 і були встановлені на належному йому будинку, шляхом дії на них фекаліями та ударів по них палицею зі сторони свого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.

З даного приводу ОСОБА_1 звертався до Вінницького районного відділу внутрішніх справ із заявами про спричинення йому матеріальної шкоди.

Вказані дві відеокамери не підлягають відновленню і тому позивач був змушений їх замінити на нові, вартістю 538,00 грн. кожна. На демонтаж та монтаж обладнання відеоспостереження позивачем витрачено480,00 грн. За таких обставин, відповідач завдав позивач майнову шкоду в розмірі 1556,00 грн.

Крім, того відповідач на камери позивача постійно з 16.04.2014 року світить зеленим лазером. Внаслідок дії лазера матриця відеокамер поступово виходить з ладу.

Своїми діями відповідач ОСОБА_3 пошкодив належне позивачу майно, чим порушив його права власника та завдав збитків.

Також внаслідок пошкодження майна позивача та постійним тероризуванням його сім'ї,позивачу завдано моральної шкоди, що полягає у глибоких душевних стражданнях. Діями відповідача було порушено нормальний спосіб життя позивача, оскільки він змушений докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав у користуванні власністю (з 16 квітня 2014 року по теперішній час відповідач постійно сліпить відеокамери лазерними пристроями, наносить удари по них палицею зі сторони свого домоволодіння).У результаті моральних страждань та постійного стресу позивач із дружиною почали хворіти, загострились та поглибились їх хвороби.

З урахуванням глибини душевних страждань позивача, характеру немайнових витрат, завдану відповідачем моральну шкоду позивач оцінює у 25 000,00 грн.

В липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, у якому просив зобов'язати ОСОБА_1 не здійснювати відеоспостереження та відеофіксацію за будинковолодінням та територією, що належать ОСОБА_3 і знаходяться по АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 25 000,00 грн., понесені судові витрати.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживають по сусідству в с. Зарванці Вінницького району по вул. Морській в належних кожному з них на праві власності будинковолодіннях. В квітні 2014 року ОСОБА_1 встановив відеокамери за допомогою яких цілодобово здійснює відеоспостереження за ОСОБА_3, його сім'єю, будинком та територією його будинковолодіння. Крім цього, ОСОБА_1 періодично за допомогою ручної відеокамери знімає ОСОБА_3, членів його сім'ї та територію його будинковолодіння. Вказане порушує особисті немайнові права ОСОБА_3, оскільки ОСОБА_1 не має права здійснювати відеоспостереження та відеофіксацію за ОСОБА_3, членами його сім'ї та територією його будинковолодіння всупереч волі ОСОБА_3 З даного приводу ОСОБА_3 звертався до правоохоронних органів, однак ОСОБА_1 і надалі продовжує протиправні дії. У зв'язку з такими протиправними діями ОСОБА_3 завдано моральної шкоди в розмірі 25 000,00 грн., яка полягає в тому, що внаслідок вказаних дій ОСОБА_1, ОСОБА_3 та члени його сім'ї відчувають дискомфорт, незручності, не можуть себе вільно почувати на території свого будинковолодіння, оскільки знають, що за кожним їх кроком і дією слідкують. Все це завдає ОСОБА_3 неймовірних страждань, душевного болю. Крім цього, його дружина, яка є онкохворою та перенесла декілька операцій, також не може вийти на подвір'я будинку, оскільки переживає з приводу того, що її знімає відеокамера. Це негативно впливає на її самопочуття та стан здоров'я. Це в свою чергу поглиблює душевні страждання ОСОБА_3, оскільки на його зауваження припинити відеоспостереження за будинковолодінням ОСОБА_1 не реагує та продовжує порушувати права на особисте життя та не вживає ніяких заходів щодо усунення негативних наслідків його дій, що поглиблює душевні страждання ОСОБА_3

В судовому засіданні на обставинах, викладених в позовній заяві, позивач ОСОБА_1 та його представник підтримали заявлений позов повністю, просили його задовольнити. Зустрічний позов не визнали та просили суд відмовити в його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник заявлений позов не визнали, посилаючись на його безпідставність, зустрічний позов підтримали повністю, надавши пояснення аналогічні змісту зустрічної позовної заяви.

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 надали суду пояснення, якими підтвердили пояснення позивача ОСОБА_1 щодо пошкодження ОСОБА_3 належних ОСОБА_1 відеокамер та спричинення останньому моральної шкоди.

Свідок ОСОБА_10 надала суду пояснення, якими підтвердила пояснення відповідача ОСОБА_3 щодо обставин, якими обґрунтовано ОСОБА_3 вимоги в зустрічній позовній заяві.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків та дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог.

Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_2, а власником його сусіднього будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_3

В квітні 2014 року на території будинковолодіння АДРЕСА_2, яке належить ОСОБА_1, було встановлено системи відеоспостереження шляхом встановлення відеореєстратора (відеокамер), що підтверджується договором (монтажу обладнання) №1П від 02.04.2014 року, угодою про договірну ціну (на монтаж системи відеонагляду) від 02.04.2014 року та актом здачі-приймання робіт від 16.04.2014 року (а.с. 7-9).

З оглянутих в судовому засіданні матеріалів перевірки Вінницьким РВ УМВС України у Вінницькій області по заявах ОСОБА_1 від 16.04.2014 року, від 17.04.2014 року, від 18.04.2014 року, від 08.05.2014 року, від 28.05.2014 року встановлено, що ОСОБА_1 звертався до Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області з приводу пошкодження його сусідом ОСОБА_3 відеокамер зовнішньої високої чіткості, які були встановлені ОСОБА_1 у своєму домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2

Зокрема, у своїх заявах ОСОБА_1 вказував, що 09.05.2014 року відповідач ОСОБА_3 біля 17.42 год. та 10.05.2014 року о 21.09 год. умисно пошкодив відеокамеру зовнішньої високої чіткості (700 твл) моделі АVG-247HD 3,6 (ИК), що належить ОСОБА_1 і була встановлена на належному йому будинку, шляхом ударів по ній палицею зі сторони свого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1. Також 11.05.2014 р. приблизно о 07.00 год. та о 10.00 год. відповідач ОСОБА_3 умисно пошкодив дві відеокамери зовнішньої високої чіткості (700 твл) моделі АVG-247HD 3,6 (ИК), що належать ОСОБА_1 і були встановлені на належному йому будинку, шляхом дії на них фекаліями та ударів по них палицею зі сторони свого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.

За результатами розгляду вказаних вище заяв ОСОБА_1 працівниками Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області з ОСОБА_3 було проведено профілактичні бесіди з приводу недопущення вчинення протиправної поведінки та рекомендовано ОСОБА_1 звернутись до суду з відповідним позовом (а.с. 11, 12).

Також з оглянутих в судовому засіданні матеріалів перевірки Вінницьким РВ УМВС України у Вінницькій області по заяві ОСОБА_3 від 14.05.2014 року судом встановлено, що ОСОБА_3 звертався до Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області з приводу встановлення сусідом ОСОБА_1 на своєму будинку камери відеоспостереження, які направлені на територію будинковолодіння ОСОБА_3, чим втручається в його приватне життя.

За результатами розгляду вказаної вище заяви ОСОБА_3 працівниками Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області із сім'єю ОСОБА_1 було проведено профілактичну бесіду з приводу недопущення вчинення протиправної поведінки та рекомендовано ОСОБА_3 звернутись до суду з відповідним позовом (а.с. 39).

З акту обстеження обладнання від 13.05.2014 року, складеного спеціалістом ПП «Тріак» ОСОБА_11 та замовником ОСОБА_1 вбачається, що відеокамери АVG-247HD, що були встановлені 16.04.2014 року за адресою: АДРЕСА_2 не працюють через умисне забруднення речовиною, що можливо, є фекаліями. Вказане забруднення може повністю вивести з ладу камери через хімічне та абразивне пошкодження захисного скла і об'єктива. За наявними записами відеофайлів, на камеру постійно світить зелений лазер. Внаслідок дії лазера матриця відеокамери поступово виходить з ладу. Ремонт таких пошкоджень нерентабельний. Вихід з ладу матриці однієї з камер уже помітний по відеозаписах. Повне обстеження стану камери можливе в сервісному центрі (м. Київ). Для обстеження камеру необхідно демонтувати, очистити і відправити в сервісний центр з вказанням проявів несправностей. Рекомендовано одну відеокамеру замінити (з пошкодженою матрицею). Другу камеру демонтувати, очистити, при наявності пошкоджень замінити (а.с. 10).

В судовому засіданні з пояснень позивача ОСОБА_1 суд встановив, що дві відеокамери, які були встановлені у його домоволодінні 16.04.2014 року, пошкоджено відповідачем ОСОБА_3 і в зв'язку з цим не підлягали відновленню, тому ОСОБА_1 пошкоджені відеокамери викинув та був змушений купити та встановити замість них дві нові відеокамери. Вартість двох нових відеокамер становить 1076 грн., вартість робіт по їх встановленню складає 480 грн., що підтверджується видатковою накладною від 14.05.2014 року і актом здачі-приймання робіт (надання послуг) від 14.05.2014 року (а.с.20, 21).

Тому позивач ОСОБА_1 просив стягнути на його користь з ОСОБА_3 майнову шкоду, а саме вартість двох нових відеокамер та вартість робіт по їх встановленню, що в загальному складає 1556,00 грн., які він вимушений був придбати і встановити в заміну двох відеокамер пошкоджених фекаліями ОСОБА_3

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення, одним з елементів якого являється вина.

Як роз'яснює п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Постановлюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, яке не можна використати за призначенням, але воно має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передання цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Але в даному випадку це є неможливим, так як ОСОБА_1 пояснив, що він пошкодженні дві відеокамери після огляду їх спеціалістом організації, яка їх встановлювала викинув, тобто їх взагалі немає.

Посилання позивача ОСОБА_1 на обставину звернення його до Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області з приводу пошкодження його відеокамер, та що відповідачу зроблено попередження, суд вважає, що дані обставини не підтверджують вини ОСОБА_3 у вчиненні пошкоджень відеокамер позивача.

Поясненнями свідків, допитаних в судовому засіданні за клопотанням позивача ОСОБА_1, на думку суду також не підтверджується вина ОСОБА_3 в пошкодженні відеокамер.

Крім того, інші докази вини ОСОБА_3, крім досліджених в судовому засіданні за клопотанням позивача, відповідача, позивачем ОСОБА_1 суду не надано.

Варте уваги і те, що позивач ОСОБА_1 не надав належних та об'єктивних доказів того, що дві відеокамери, які були встановлені ним у своєму домоволодінні 16.04.2014 року є пошкодженими, не підлягають відновленню та що вони фізично знищені.

Судом було роз'яснено сторонам в судовому засіданні їх процесуальні права щодо права заявити відповідне клопотання про призначення судової експертизи, однак сторони таких клопотань не заявляли.

Проаналізувавши обставини справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позивач ОСОБА_1 не надав доказів, що дві відеокамери, які були встановлені ним у своєму домоволодінні 16.04.2014 року є пошкодженими, не підлягають відновленню та що вони фізично знищені, а також не надав доказів неправомірних дій, вини відповідача ОСОБА_3.у пошкодженні вказаних відеокамер. Крім того, позивач ОСОБА_1 не надав суду належних доказів спричинення майнової шкоди, наявності вини, причинного зв'язку між шкодою та неправомірними діями відповідача ОСОБА_3

Тому суд прийшов до висновку, що позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 матеріальної шкоди задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з відповідними змінами та доповненнями від 25 травня 2001 року, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оцінивши всі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позивач ОСОБА_1 не надав належних доказів наявності моральної шкоди, протиправності діянь відповідача та його вини в заподіянні позивачу моральної шкоди, тому позовна вимога про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні обгрунтовуючи зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 виходив з факту відсутності його згоди на встановлення ОСОБА_1 відеокамер та наявності між сторонами неприязних відносин, що сприяло неодноразовим зверненням ОСОБА_3 до Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області. В підтвердження даних обставин посилався на фотографії, які були надані ОСОБА_1 до його первісного позову та під час розгляду інших судових справ між цими ж сторонами.

Статтею 32 Конституції України передбачено, що не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Гарантії невтручання в особисте і сімейне життя при проведенні фото-, кіно-, теле-і відео зйомок містить також ст. 307 ЦК України.

В таких випадках за загальним правилом згода фізичної особи на зйомку обов'язкова (ч.1).

Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру.

Зйомка, у тому числі таємна, без згоди особи може бути проведена лише у випадках, встановлених законом (ч. 3 ст. 307 ЦК України), наприклад, в рамках кримінального процесу.

Відповідно до ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, яка встановлює диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, домоволодіння АДРЕСА_2 та земельна ділянка, на якій воно розташоване межує із домоволодінням АДРЕСА_1 Вінницького району та земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Між сторонами склалися неприязні відносини й неодноразово виникали конфлікти.

В квітні 2014 року ОСОБА_1 встановив на стінах зовнішньої сторони будинку АДРЕСА_2 системи відеоспостереження шляхом встановлення відеореєстратора (відеокамер), спрямованих частково в сторону території домоволодіння ОСОБА_3 по довжині забору, що встановлений по межі між земельними ділянками позивача і відповідача.

З пояснень ОСОБА_3 суд встановив, що за допомогою цих засобів ОСОБА_1 фіксує усе, що відбувається на подвір'ї, а потім, записавши файли на диски лазерних систем зчитування, надає їх в якості доказів до правоохоронних органів та суду, не дивлячись на те, що вони містять конфіденційну інформацію про приватне життя ОСОБА_3 та його сім'ї. Окрім того, ОСОБА_1 роздрукував з файлу відеокамери фотокартки та подав їх в якості доказу до позовної заяви про стягнення з ОСОБА_3 матеріальної та моральної шкоди. Про обставини використання зібраної ОСОБА_1 інформації за допомогою відеокамер, шляхом подання її до правоохоронних органів, до суду ОСОБА_3 повідомлений не був і згоди на збирання такої інформації ОСОБА_1 він не надавав.

Необхідність встановлення відеокамер на будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_1 пояснює неприязними стосунками, що склались з ОСОБА_3 та вважає це способом захисту своїх прав від майбутніх посягань як ОСОБА_3, так і будь-яких третіх осіб.

Необхідно зазначити, що кожен має право на повагу до його гідності; ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України, не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації; право особи вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію може бути обмежене, зокрема, для захисту репутації або прав інших людей (ст.ст. 28, 32, 34 Конституції України, ст.ст. 201, 270, 271, 297, 301, 302 ЦК України).

Діяльність фізичних осіб не може порушувати особисті немайнові права; фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб, який може здійснюватися способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення; обставини особистого життя фізичної особи можуть бути розголошені іншими особами лише за умови, що вони містять ознаки правопорушення, що підтверджено рішенням суду, а також за її згодою; негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного; згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається лише якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру, знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом (ст.273 ч. 3, ст.275, ст. 277 ч. 3, ст. 301 ч. 4, ст. 307 ч.ч. 1, 3 ЦК України), забороняється збирання відомостей про особу без її попередньої згоди, за винятком випадків, передбачених законом; порушення законодавства про інформацію тягне за собою, зокрема, цивільно-правову відповідальність, в т.ч., у вигляді відшкодування моральної шкоди (ст.ст.23, 47, 48, 49 Закону України «Про інформацію»).

Конституційний Суд України у рішенні від 30 жовтня 1997 року № 5-зп у справі № 18/203-97 щодо офіційного тлумачення статей 3, 23, 31, 47, 48 Закону України «Про інформацію» та статті 12 Закону України «Про прокуратуру» розтлумачив, що до конфіденційної інформації, зокрема, належать свідчення про особу (освіта, сімейний стан, релігійність, стан здоров'я, дата і місце народження, майновий стан та інші персональні дані). Цей перелік не є вичерпним.

З урахуванням всього вищезазначеного та аналізуючи зміст правових норм, необхідно звернути увагу на той факт, що вважаючи протиправними дії ОСОБА_3 щодо пошкодження відеокамер,ОСОБА_1 скористався своїм правом звернутися до органів державної влади, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Якщо ж інформація, викладена у зверненні, не знайшла свого підтвердження, то ця обставина сама по собі не може бути підставою для цивільно-правової відповідальності ініціатора звернення. Це право ОСОБА_1 як таке є безспірним, водночас йому відповідає установлений законом обов'язок особи діяти добросовісно, не допускати порушення прав інших осіб. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (ст.ст.21, 68 Конституції України); при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, повинна додержуватися моральних засад суспільства, не допускається зловживання правом, у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені ч.ч. 2-5 ст. 13 ЦК України, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

За таких обставин, ОСОБА_1 скористався правом на звернення до відповідних державних органів для захисту своїх інтересів. Реагування на звернення, встановлення і перевірка викладених у них обставин і фактів у визначений законодавством спосіб є компетенцією адресатів звернень.

Виходячи з вищезазначеного, не знаходить свого підтвердження посилання ОСОБА_3 на протиправність дій ОСОБА_1 щодо збирання інформації про особу ОСОБА_3 та його сім'ю, їх життя, діяльність, втручання в особисте життя сім'ї, вищезгаданим чином не ґрунтується на нормах чинного законодавства, вочевидь виходить за межі розумності та достатності, оскільки ОСОБА_1 використовував необхідні для реалізації права на звернення, його дії можуть бути виправдані метою їх вчинення та не порушують права ОСОБА_3

Неодноразові звернення ОСОБА_1 із надсиланням відеозаписів не мали наслідків порушення кримінальних проваджень Вінницьким РВ УМВС України у Вінницькій області відносно ОСОБА_3

З встановлених обставин у справі та наведених норм матеріального і процесуального права суд прийшов до висновку про те, що ОСОБА_3 не доведено суду про порушення ОСОБА_1, який встановив камери відеоспостереження, на які технічно можливо фіксувати повне зображення та/ чи звук, права ОСОБА_3 на повагу до його приватного і сімейного життя, втручання в його особисте життя шляхом записів камерою відеоспостереження, на які ОСОБА_3 посилався в обгрунтування своїх позовних вимог, які підтверджують втручання ОСОБА_1 без згоди ОСОБА_3 в його приватне життя шляхом знімання камерою.

Крім того, суд вважає, що встановлення ОСОБА_1 камер відеоспостереження є його правом щодо самозахисту свого цивільного права від порушень і протиправних посягань будь-яких осіб, що закріплене ст. 19 ЦК України. При цьому встановлення ОСОБА_1 камер відеоспостереження не заборонено законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Суд вважає за необхідне зазначити, що камери відеоспостереження, про які йде річ у позові, не потребують дозволу на їх встановлення від відповідних органів та установ, чинним законодавством отримання відповідних дозволів на встановлення відеокамер не передбачено.

За таких обставин зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зобов'язання не здійснювати відеоспостереження і відеофіксацію будинковолодіння і його території задоволенню не підлягають.

Також суд вважає, що зустрічну позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди в сумі 25 000,00 грн. ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України суду доведено не було.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України не підлягають до задоволення вимоги ОСОБА_1 і ОСОБА_3 про стягнення понесених ними судових витрат на правову допомогу. Судові витрати по сплаті судового збору за первісним та зустрічним позовами слід компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст.ст.273 ч. 3, ст.275, ст. 277 ч. 3, ст. 301 ч. 4, ст. 307 ч.ч. 1, 3 ЦК України, ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27 березня 1992 року,Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної, моральної шкоди та судових витрат - відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зобов'язання не здійснювати відеоспостереження і відеофіксацію будинковолодіння і його території, про стягнення моральної шкоди та судових витрат - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І.Г.Гриценко