Справа № 739/459/15-ц
Провадження № 2/739/122/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"15" квітня 2015 р. м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря - Лукаш Н.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про усунення перешкод в здійсненні права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування цим житловим будинком.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що вказаний житловий будинок був придбаний ним 17 березня 2015 року у ОСОБА_3 Після оформлення права власності йому стало відомо, що відповідач хоча й не проживає в цьому будинку, однак він зареєстрований в ньому попереднім власником. Між ним та відповідачем немає будь-яких договірних відносин щодо проживання останнього в даному будинку. Наявність у відповідача права користування вказаним житловим будинком створює для нього перешкоди у здійсненні ним свого права власності.

У судове засідання позивач не з'явився, при цьому подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повністю, а також подав заяву про те, що проти розгляду справи з постановленням заочного рішення не заперечує.

Відповідач до суду не з'явився, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, шляхом направлення копії позовної заяви та доданих до неї документів за зареєстрованим у встановленому порядку місцем його проживання. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд вважає, що справа може бути розглянута без участі відповідача, з постановленням заочного рішення.

Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, 17 березня 2015 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі продажу житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4).

17 березня 2015 року на підставі зазначеного договору купівлі-продажу здійснено реєстрацію права власності позивача на вказаний вище житловий будинок та земельну ділянку, що підтверджується витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17 березня 2015 року №35016264 та №35016508 (а.с. 6).

З довідки Команської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області від 25 березня 2015 року №190 та наявної в матеріалах справи копії домової книги будинку, розташованого по АДРЕСА_1 вбачається, що відповідач зареєстрований в цьому житловому будинку з січня 2011 року попереднім власником як член його сім'ї і дана реєстрація здійснена до набуття позивачем права власності на вказаний житловий будинок (а.с. 7-8).

Водночас, відповідач не є членом сім'ї позивача, і між ним та позивачем відсутні будь-які договірні відносини що надавали б право відповідачу користуватися житлом, яке належить позивачу.

Відповідно до частини першої статті 383 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 150 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продати, дарувати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічна норма закріплена в статті 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Саме такий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року, винесеній за результатами розгляду справи №6-158цс14 за заявою про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка відповідно до 360-7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Таким чином право відповідача на користування житловим будинком, який був придбаний позивачем, припинилося разом з припиненням права власності на даний житловий будинок попереднього власника. При цьому відповідач не є членом сім'ї позивача і між відповідачем та позивачем відсутні будь-які договірні відносини, що надавали б йому право користуватися зазначеним житловим будинком. Водночас реєстрація місця проживання відповідача у вказаному житловому будинку створює для позивача перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин позивач має право вимагати усунення цих перешкод шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування зазначеним житловим будинком.

Відповідно суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

У зв'язку з тим, що позов підлягає задоволенню повністю, відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, що складаються із судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 383, 391, 405 Цивільного кодексу України, статтями 150, 156 Житлового кодексу Української РСР, статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 224-226, 294, 367 ЦПК України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана ним до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення. У випадку залишення ухвалою суду заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку в десятиденний строк з дня винесення судом відповідної ухвали.

Особи, які брали участь у справі, можуть оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення заочного рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення заочного рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.

Суддя В.В. Чепурко

Повний текст рішення складено 17 квітня 2015 року.