УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Амеліна В.І., Остапчука Д.О.,Карпенко С.О., Савченко В.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до прокуратури Хмельницької області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та застосуванням запобіжного заходу, за касаційною скаргою представника Державної казначейської служби України - Самохіної Марії Олександрівни - на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 14 березня 2014 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області від 15 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з казначейського рахунку в розмірі 3 000 000 грн.

На обґрунтування своїх вимог посилався на ті обставини, що 31 січня 2005 року прокуратурою Хмельницької області стосовно нього було порушено кримінальну справу, обрано запобіжний захід - підписку про невиїзд, а потім -взяття під варту, та накладено арешт на його майно, а 26 грудня 2011 року винесено постанову про закриття кримінальної справи за недоведеності участі обвинуваченого у вчиненні злочину, внаслідок чого йому була завдана моральна шкода, просив задовольнити позов.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 14 березня 2014 року позов задоволено частково та стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_6 100 000 грн моральної шкоди, 165 грн 20 коп. витрат на проведення судово-психологічної експертизи, 3000 грн витрат на правову допомогу.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області від 15 травня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про розподіл судових витрат між сторонами скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у стягненні судових витрат на правову допомогу відмовлено.

У касаційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (ч. 1 ст. 335 ЦПК України).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з рішенням якого в цій частині погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивачу завдана моральна шкода незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності та застосуванням запобіжного заходу, що є підставою для відшкодування шкоди за рахунок держави.

Оскаржувані судові рішення є правильними та такими, що ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судами встановлено, що 31 січня 2005 року відносно ОСОБА_6 порушено кримінальну справу за ознаками злочинів, передбачених ст. 27 ч. 3, ст. 212 ч. 3, ст. 27 ч. 5, ст. 212 ч. 3, ст. 27 ч.3, ст. 364 ч. 2, ст. 27 ч. 3, ст. 366 ч. 2 Кримінального кодексу України.

Після пред'явлення обвинувачення позивачу обрано міру запобіжного заходу - підписку про невиїзд, яку 1 листопада 2007 року постановою Острозького районного суду Рівненської області змінено на взяття під варту, а 15 листопада 2007 року постановою цього ж суду - знову змінено на підписку про невиїзд.

26 грудня 2011 року постановою слідчого з особливо важливих справ слідчого відділу прокуратури Рівненської області кримінальну справу закрито на підставі ст. 6 ч. 1 п. 2 КПК України за відсутністю в його діях складу злочину.

Позивач вважає, що незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду внаслідок його незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та застосування запобіжних заходів йому було завдано моральної шкоди, звернувся до суду з цим позовом, просив його задовольнити.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, надав належну оцінку обставинам справи та правильно виходив з того, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за рахунок коштів державного бюджету шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, як передбачено Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства та суду» та ст. 1176 ЦК України, оскільки позивач незаконно перебував від слідством і судом з 31 січня 2005 року по 26 грудня 2011 року, за цей час йому було пред'явлено обвинувачення, обиралися запобіжні заходи - підписка про невиїзд та тримання під вартою, а 26 листопада 2011 року постановою слідчого провадження у справі закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України.

Суди правильно застосували закон, що регулює ці відносини, та визначили розмір шкоди, що не суперечить його вимогам, правильно вирішили питання розподілу судових витрат, ухвалили рішення з додержанням вимог процесуального права.

Доводи касаційної скарги про те, що судом неправильно покладено обов'язок відшкодувати шкоду позивачу на Державну казначейську службу України, оскільки її вини у заподіянні шкоди немає, є безпідставними, оскільки згідно з законом обов'язок відшкодувати шкоду, завдану громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, а також судові витрати покладено на Державне казначейство України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку і такий обов'язок не є відповідальністю Державної казначейської служби України.

Отже, доводи скарги не спростовують висновків судів та не є підставами для скасування ухвалених у справі судових рішень.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно відхилити, рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 14 березня 2014 року в частині, що залишена без змін рішенням апеляційного суду, та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області від 15 травня 2014 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Державної казначейської служби України - Самохіної Марії Олександрівни - відхилити, рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 14 березня 2014 року в частині, що залишена без змін рішенням апеляційного суду, та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області від 15 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко