У х в а л а

іменем україни

28 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Амеліна В.І., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Росавто» (далі - ТОВ «Росавто»), про повернення коштів, зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_6, поданою в інтересах ОСОБА_4, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, обґрунтовуючи його тим, що 21 вересня 2011 року згідно платіжного доручення № 10193 ТОВ «Росавто» помилково перерахувало на його користь (на той час суб'єкта підприємницької діяльності) на рахунок, відкритий в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», грошові кошти в сумі 10 000 грн, а 5 жовтня 2011 року також перерахувало 4 877 грн 24 коп. згідно платіжного доручення № 10377. Зазначав, що на даний час він не є суб'єктом підприємницької діяльності. Звернення позивача до банку щодо перерахунку на користь ТОВ «Росавто» помилково зарахованих коштів залишилися без задоволення. З огляду на викладені обставини, позивач просив зобов'язати відповідача вчинити дії щодо перерахування коштів у розмірі 14 877 грн 24 коп. з рахунку позивача на рахунок ТОВ «Росавто».

Ухвалою Шевченківського районного суду м .Києва від 21 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 25 вересня 2014 року, провадження у справі закрито з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 просить скасувати зазначені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно із ч. 1 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» спір фізичної особи, яка має статус суб'єкта підприємницької діяльності, у цивільно-правових, житлових чи інших правовідносинах, що не має ознак господарського та не пов'язаний з господарською діяльністю, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Наприклад, вирішуючи належність спору про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним до цивільної чи господарської юрисдикції, у разі виникнення такого спору між господарським товариством і фізичною особою, яка є приватним підприємцем, суду належить з урахуванням змісту договору та інших правовстановлюючих документів з'ясувати, з використанням якого правового статусу при укладенні такого договору діяла фізична особа: як фізична особа чи як фізична особа - підприємець, а також врахувати, які саме правовідносини між сторонами виникли. Оскільки у разі припинення діяльності фізичної особи як суб'єкта господарювання відповідно до пункту 6 частини першої статті 80 ГПК провадження у господарській справі припиняється, то з часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця в порядку, встановленому Законом України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», спори за участю такої фізичної особи-підприємця, у тому числі пов'язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася ним раніше, належить розглядати в порядку цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було порушено у господарському суді до настання таких обставин, оскільки за загальним правилом громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями належним йому майном і після припинення своєї підприємницької діяльності. Після припинення провадження у господарській справі з підстави, наведеної вище, спори за участю таких осіб підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи зазначені вимоги закону, а також встановлені фактичні обставини, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не надано належних доказів щодо припинення його діяльності як фізичної особи-підприємця, а тому зазначений спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові ухвали постановлено з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судів попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, подану в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.І. Амелін

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко