Ухвала

іменем україни

4 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Парінової І.К.,

Коротуна В.М., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 4 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 12 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - Банк) звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 13 листопада

2007 року між ним та ОСОБА_3 укладено кредитний договір

у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом заборгованості

511 тис. доларів США, строком до 22 жовтня 2010 року зі сплатою

10,75 % річних.

Станом на 22 жовтня 2010 року відповідач свої зобов'язання не виконала, не повернула суму кредиту.

Зазначав, що 11 листопада 2011 року, за рішенням суду, Банком з депозитних рахунків ОСОБА_3 було перераховано кошти у сумі

3 000 000 грн на картковий рахунок останньої і спрямовані на

погашення заборгованості за кредитним договором, та визнано частково припиненим зобов'язання за вказаним кредитним договором в сумі

500 100,02 доларів США.

У зв'язку з тим, що відповідачем було прострочено виконання грошового зобов'язання, та посилаючись на положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач просив стягнути на свою користь заборгованість у

розмірі 121 364, 14 доларів США, що еквівалентно 970 063,57 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від

4 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 12 серпня 2014 року, у задоволенні позовних вимог ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» просить скасувати судові рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Із матеріалів справи вбачається, що між ПАТ «Державний експортно-імпортний України» та відповідачем було укладено кредитний договір

№ 86707С41 від 13 листопада 2007 року згідно із умовами якого остання отримала кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі

511 000 доларів США зі сплатою 10,75 % строком до 22 жовтня 2010 року.

Виконання умов кредитного договору забезпечено договорами застави майнових прав № 86707Z46, № 86707Z49, № 86707Z50 укладених між вказаними сторонами 13-14 листопада 2007 року (а.с. 21-29, том 1).

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 11 листопада 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від

13 грудня 2011 року, зобов'язано ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» здійснити перерахунок коштів в розмірі 3 000 000 грн. з вкладних депозитних рахунків ОСОБА_3 на її картковий рахунок та спрямувати ці кошти на погашення заборгованості за кредитним договором № 86707С41 від 13 листопада 2007 року в сумі 500 100, 02 доларів США із розрахунку 5,9988 грн. за 1 долар США.

Визнано припиненим зобов'язання ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором на суму 500 100, 02 доларів США (3 000 000 грн. по курсу НБУ станом на 21.11.2008 року із розрахунку 5,9988 грн. за 1 долар США) (а.с. 36-38, том 1).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у черговості, яка визначена статтею 534 ЦК України, якщо інше не встановлено договором. У першу чергу відшкодовується витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання, у другу чергу сплачуються проценти і неустойка, у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Судами встановлено, що ПАТ «Державний експортно-імпортний

банк України» було виконано рішенням Луцького міськрайонного суду

від 11 листопада 2011 року, а саме: перераховано кошти з депозитних рахунків в сумі 3 000 000 грн. на картковий рахунок ОСОБА_3

і спрямовано ці кошти на погашення заборгованості за кредитним

договором (із розрахунку 5,9988 грн. за 1 долар США за курсом НБУ

станом на 21 листопада 2008 року) та визнано припиненим зобов'язання за кредитним договором в сумі 500 100,02 доларів США.

Відповідно до висновку судово-економічної експертизи від 7 липня 2014 року № 0891, заборгованість ОСОБА_3 перед позивачем по кредитному договору № 86707С41 від 13 листопада 2007 року станом на

13 грудня 2011 року та 25 листопада 2013 року (час звернення з заявою про збільшення позовних вимог) відсутня, а також після зарахування депозитних коштів на погашення заборгованості в сумі 500 100,02 доларів США, виходячи із залишку тіла кредиту в сумі 10 899 доларів США станом

на 21 листопада 2008 року, відповідно до рішення Луцького

міськрайонного суду Волинської області від 11 листопада 2011 року

сума процентів, що підлягала сплаті ОСОБА_3, зменшилась

За рахунок коштів, які сплачувалися як погашення заборгованості по процентам, відбулось остаточне погашення тіла кредиту за кредитним договором (а.с. 95-107, том 2).

Матеріали справи не містять доказів оскарження позивачем висновків зазначеної експертизи.

Виходячи з викладеного, суди дійшли до вірного висновку про необґрунтованість розрахунків заборгованості відповідача перед позивачем, оскільки у поданих останнім розрахунках, загальна заборгованість нарахована без врахування виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 11 листопада 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до

ПАТ Державний експортно-імпортний банк України» про зобов'язання виконати умови договору банківського вкладу та визнання припиненим зобов'язання по кредитному договору.

Доказів про реальний розмір заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором від 13 листопада 2007 року після виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 11 листопада 2011 року матеріали справи не містять.

Отже, судом першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, досліджено всі надані сторонами докази та обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх безпідставністю, оскільки заборгованість за кредитним договором відповідача перед позивачем відсутня.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результат оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Встановлено й вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не відноситься до компетенції суду касаційної інстанції, та не дають підстав для висновку, що судом першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, отже колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від

4 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від

12 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.О. Дьоміна Судді: М.В. Дем'яносов В.М. Коротун І.К. Парінова С.П. Штелик