Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», ОСОБА_7 про визнання договорів поруки припиненими, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 26 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», (далі - ПАТ «Родовід Банк»), ОСОБА_7 про визнання договорів поруки припиненими.

На обґрунтування позовних вимог позивачі вказували, що з метою забезпечення виконання умов укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (далі - ВАТ «Родовід Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_7 кредитного договору від 28 вересня 2006 року, з кожним із них укладено договір поруки від 30 грудня 2008 року.

Посилаючись на те, що строк дії поруки у вказаних договорах не встановлено, ОСОБА_7 припинив виконувати умови кредитного договору із жовтня 2009 року, в зв'язку з чим у січні 2010 року банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а до них як поручителів вимог протягом шести місяців від настання строку виконання основного зобов'язання кредитором не пред'явлено, уточнивши позовні вимоги, просили визнати поруку, за укладеними договорами поруки між ними та ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», такою, що припинена.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 січня 2014 року позов задоволено. Визнано поруку, що виникла на підставі договору поруки від 30 грудня 2008 року, укладеного між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_4 такою, що припинена. Визнано поруку, що виникла на підставі договору поруки від 30 грудня 2008 року, укладеного між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_5, такою, що припинена. Визнано поруку, що виникла на підставі договору поруки від 30 грудня 2008 року, укладеного між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_6, такою, що припинена. Стягнуто солідарно з ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 114 грн 70 коп. судового збору.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 26 червня 2014 року рішення місцевого суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позові відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6 просять рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення місцевого суду, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, суд апеляційної інстанції виходив із того, що визначені ч. 4 ст. 559 ЦК України підстави для припинення поруки відсутні, оскільки договорами поруки встановлений строк їх дії - до припинення дії кредитного договору (28 вересня 2011 року) та до настання цієї календарної дати кредитор має право пред'явити вимоги до поручителів.

Проте погодитися з таким висновком апеляційного суду не можна.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Частиною 2 ст. 559 ЦК України визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

За змістом ст. ст. 251, 252 ЦК України із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 вересня 2006 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_7 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 800 тис. доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, з кожним окремо, було укладено договір поруки від 30 грудня 2008 року.

Розділом 4 (Строк дії договору) кожного із вказаних договорів поруки визначено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного погашення позичальником та/або поручителем заборгованості за кредитним договором. У разі продовження строків повернення позичальником кредиту та сплати ним процентів за кредитним договором строк дії цього договору за згодою сторін може бути збільшений на строк продовження строків повернення кредиту та сплати процентів позичальником. Цей договір припиняється припиненням дії кредитного договору, а також у випадках, передбачених ЦК України та ГК України.

Тобто в договорах поруки, що укладені між сторонами, не встановлено строку, після якого порука припиняється.

Умовами кредитного договору встановлено кінцевий термін повернення коштів не пізніше 28 вересня 2011 року.

При цьому п. 4.1 кредитного договору визначено, що банк має право у разі недотримання позичальником умов цього договору вимагати його дострокового припинення, повернення одержаної суми кредитів, сплати нарахованих за ними процентів.

Згідно із п. 8 додаткової угоди № 6 до укладеного між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_7 кредитного договору, позичальник зобов'язується, починаючи з грудня місця 2009 року, щомісяця до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитами в сумі 24 134,87 доларів США.

Поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

У зв'язку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 4.1. договору право на односторонню зміну умов кредитного договору, пред'явивши у січні 2011 року позов до ОСОБА_7 про дострокове повернення кредитних коштів.

Отже, у разі зміни кредитором на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати.

Разом із тим, якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст. 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Однак, відмовляючи в позові, всупереч ст. 214 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу та не встановив з якого часу позичальник перестав виконувати умови кредитного договору та проводити оплату поточних щомісячних платежів із погашення кредиту та процентів за користування ним і коли у кредитора виникло право вимагати дострокового повернення кредиту, в зв'язку із чим його висновок про те, що шестимісячний строк для пред'явлення вимоги до поручителів повинен обраховуватись з дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким є визначений кредитним договором строк - 28 вересня 2011 року є неправильним.

З огляду на викладене ухвалене у справі рішення апеляційного суду не можна визнати законним й обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 26 червня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: Н.А. Горелкіна
Є.П. Євграфова
О.І. Євтушенко
Ю.Г. Іваненко