У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,
суддів:Леванчука А.О., Закропивного О.В., Лесько А.О., Хопти С.Ф.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом заступника прокурора Голосіївського району м. Києва до Київської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання недійсними рішення, державних актів на право власності на земельну ділянку, договорів купівлі-продажу, відновлення становища, яке існувало до порушення, за касаційною скаргою заступника прокурора м. Києва на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року заступник прокурора Голосіївського району м. Києва звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати пункт 892 додатку № 1 до рішення Київської міської ради від 18 грудня 2008 року № 922/922; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га по АДРЕСА_1, кадастровий номер 8 000 000 000:79:364:0319, виданий ОСОБА_6 і зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) 22 грудня 2009 року № 07-7-05106; визнати недійсним договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки, укладений 20 жовтня 2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7; визнати недійсним договір купівлі-продажу вищевказаної земельної ділянки, укладений 22 грудня 2011 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га по АДРЕСА_1, кадастровий номер 8 000 000 000:79:364:0319, виданий ОСОБА_8 і зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 10 серпня 2012 року за № 07-7-07025; відновити становище, яке існувало до порушення шляхом визнання права власності на зазначену земельну ділянку за територіальною громадою м. Києва.

Прокурор посилався на те, що рішенням Київської міської ради від 18 грудня 2008 року № 922/922 «Про передачу громадянам України земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни у Солом'янському та Голосіївському районах міста Києва» відведено 975 громадянам земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд, а також 315 громадянам земельні ділянки для ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни у Солом'янському та Голосіївському районах м. Києва. Пунктом 892 вказаного рішення ОСОБА_6 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 га на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

На виконання вказаного рішення ОСОБА_6 видано державний акт на право власності на вказану земельну ділянку, який зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 22 грудня 2009 року за № 07-7-05106.

20 жовтня 2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки на АДРЕСА_1 а 22 грудня 2011 року ОСОБА_7 продав її за договором купівлі-продажу ОСОБА_8

Прокурор вважав, що рішення Київської міської ради від 18 грудня 2008 року № 922/922, державні акти на право власності на земельну ділянку та укладені договори купівлі-продажу, не відповідають вимогам чинного законодавства та підлягають визнанню недійсними.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 січня 2014 року в задоволенні позову заступника прокурора Голосіївського району м. Києва до Київської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання недійсними рішення, державних актів на право власності на земельну ділянку, договорів купівлі-продажу, відновлення становища, яке існувало до порушення відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року рішення районного суду в частині відмови в задоволенні позову заступника прокурора Голосіївського району м. Києва до Київської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання недійсним рішення Київської міської ради від 18 грудня 2008 року № 922/922 в частині передачі у приватну власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 скасовано, провадження у цій частині закрито. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі заступник прокурора м. Києва просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними державних актів, договорів купівлі-продажу, відновлення становища, яке існувало до порушення, із передачею справи у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої доводи неправильним застосуванням судами у цій частині норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга заступника прокурора м. Києва підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення не відповідають цим вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині визнання недійсними державних актів на землю, суди виходили із того, що підстав, передбачених ст. 155 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), на яку посилається позивач в обґрунтування вказаних вимог, немає.

Однак погодитися з таким висновком судів не можна, виходячи із наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Київської міської ради від 18 грудня 2008 року № 922/922 «Про передачу громадянам України земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни у Солом'янському та Голосіївському районах міста Києва» відведено 975 громадянам земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд, а також 315 громадянам земельні ділянки для ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни у Солом'янському та Голосіївському районах м. Києва. Пунктом 892 вказаного рішення ОСОБА_6 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

На виконання вказаного рішення ОСОБА_6 видано державний акт на право власності на вказану земельну ділянку, який зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 22 грудня 2009 року за № 07-7-05106.

20 жовтня 2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу вищезазначеної земельної ділянки по АДРЕСА_1 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9

22 грудня 2011 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було укладено договір купівлі-продажу зазначеної вище земельної ділянки по АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із п. «б» ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно із ч. 1 п. 12 «Перехідні положення» ЗК України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Судами встановлено, що спірна земельна ділянка знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1.

Порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок визначений положенням статті 118 ЗК України. Так, ч. 1 ст. 118 ЗК України передбачено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Ч. 6 ст. 118 ЗК України передбачає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 ЗК України).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 25 червня 2014 року, у справі № 6-67цс14, статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.

Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України.

Вирішуючи спір в частині визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку, суди невірно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню та передчасно дійшли висновку про відмову в задоволенні цих вимог прокурора.

У той же час, звертаючись до суду з вимогами про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки, відновлення становища, яке існувало до порушення шляхом визнання права власності на земельну ділянку за територіальною громадою м. Києва, прокурор посилався на положення п. 4 ч. 2 ст. 16, ст. 203, ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України.

Вирішуючи спір у цій частині, суди дійшли правильного висновку про те, що обраний прокурором спосіб захисту не відповідає вимогам закону, а тому вказані вище позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Висновок судів у цій частині відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 29 жовтня2014 року, у справі № 6-164цс14, відповідно до якої реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданного на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо вічуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Враховуючи викладене, судові рішення, а саме ухвала апеляційного суду та рішення місцевого суду в частині відмови в задоволенні позову про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки, відновлення становища, яке існувало до порушення шляхом визнання права власності на земельну ділянку за територіальною громадою м. Києва, підлягають залишенню без змін, відповідно до ст. 337 ЦПК України, а в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсними державних актів - судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 337, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду і цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора м. Києва задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року скасувати в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсними державних актів, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року в частині відмови в задоволенні позову про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки, відновлення становища, яке існувало до порушення шляхом визнання права власності на земельну ділянку за територіальною громадою м. Києва, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Д.Д. Луспеник А.О. Леванчук А.О. Лесько О.В. Закропивний С.Ф. Хопта Головуючий Судді: