Справа № 495/7710/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2015 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Охримчук А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/7710/15-ц

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на нерухоме майно

В С Т А Н О В И В:

22.10.2015 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі по тексту відповідач) про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на нерухоме майно (а.с.1-4).

Так, позивач просить суд:

- визнати дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 27 грудня 2013 року за 48 474 грн., укладений між громадянином ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_2 (по батькові ОСОБА_5), ідентифікаційний номер НОМЕР_1, та ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2;

- визнати за ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, право власності на земельну ділянку площею 2,73 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив № 33, ділянка № 257, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії III-ОД № 003286 від 31січня 2003 року, виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією Одеської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4547, кадастровий номер земельної ділянки :01:002:1135.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 27 грудня 2013 року між ОСОБА_1, з однієї сторони, та громадянином ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_2 (по батькові ОСОБА_5), з другої сторони, було укладено в простій письмовій формі договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 2,73 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив №33, ділянка №257, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії III-ОД № 003286 від 31.01.2003 року, виданого Білгород-Дністровською районного державною адміністрацією Одеської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4547, кадастровий номер земельної ділянки :01:002:1135, та належить на праві власності ОСОБА_2 (ОСОБА_5). Згідно розписки (попереднього договору) від 27 грудня 2013 року ОСОБА_2 зобовязався на протязі одного місяця після підписання у простій письмовій формі попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки посвідчити його у нотаріуса. Однак в зазначений строк ОСОБА_2 не виконав своє зобовязання посвідчити договір купівлі-продажу земельної ділянки у нотаріуса. Дані обставини і стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із відповідною позовною заявою.

В судове засідання позивач ОСОБА_1, не з'явилася але подала до суду заяву, згідно якої заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу без її присутності (а.с.32).

Відповідач ОСОБА_2, у судове засідання не зявився, але його представник ОСОБА_6, надав до суду заяву, відповідно до якої проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не заперечує та просить суд розглянути справу за його відсутності (а.с.29-31).

Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає за можливе, розглянути справу без участі сторін або їх представників, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 27 грудня 2013 року між ОСОБА_1, з однієї сторони, та громадянином ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_2 (по батькові ОСОБА_5), з другої сторони, було укладено в простій письмовій формі договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 2,73 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив №33, ділянка №257, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії III-ОД № 003286 від 31.01.2003 року, виданого Білгород-Дністровською районного державною адміністрацією Одеської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4547, кадастровий номер земельної ділянки :01:002:1135, та належить на праві власності ОСОБА_2 (по батькові ОСОБА_5).

Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 194 від 06.12.2012 року, що складено відділом Держземагентства у Білгород-Дністровському районі Одеської області, нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 48 474 гривень.

Саме в такому грошовому еквіваленті і було оцінено сторонами земельну ділянку, а тому в день підписання договору (розписки) відповідач ОСОБА_2 (по батькові ОСОБА_5) отримав від ОСОБА_1 гроші у розмірі 48 474 грн. за продану земельну ділянку та передав ОСОБА_1 документи на земельну ділянку, тобто передав земельну ділянку у її фактичне володіння та користування.

Згідно розписки (попереднього договору) від 27 грудня 2013 року ОСОБА_2 (по батькові ОСОБА_5) зобовязався на протязі одного місяця після підписання у простій письмовій формі попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки посвідчити його у нотаріуса, зазначивши у власноручно написаному тесті договору: «…зобовязуюсь перед ОСОБА_1 на протязі одного місяця посвідчити договір купівлі продажу зазначеної земельної ділянки у нотаріуса».

Однак, в зазначений строк ОСОБА_2 (по батькові ОСОБА_5) не виконав своє зобовязання стосовно посвідчення договір купівлі-продажу земельної ділянки від 27.12.2013 року у нотаріуса.

За твердженням позивача, після цього ОСОБА_2 продовжував запевняти ОСОБА_1, що виконає умови щодо посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки у нотаріуса. Проте, в подальшому ОСОБА_2 під різними причинами (проживання на території іншої держави, постійної зайнятості на роботі, сімейними обставинами тощо) став уникати ОСОБА_1 та фактично відмовився посвідчувати договір купівлі-продажу у нотаріуса.

До теперішнього часу зобовязання щодо посвідчення договору купівлі-продажу від 27.12.2013 року у нотаріуса відповідач проігнорував та не виконав, що свідчить про те, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання зобовязань за попереднім договором. У звязку з цим, ОСОБА_1 позбавлена можливості оформити на себе право власності на придбану земельну ділянку.

Зазначену земельну ділянку ОСОБА_2 (по батькові ОСОБА_5) успадкував після смерті своєї матері - ОСОБА_7, якій за її життя під час розпаювання земель КСГП «Розквіт», як пенсіонеру, КСГП «Розквіт» було виділено земельну частку (пай).

Відповідно до копії паспорта серії В №0999109 ОСОБА_2 є громадянами ОСОБА_4 та має громадянство цієї держави з часу набуття нею незалежності у 1991 році, оскільки проживав та проживає у ОСОБА_3 ОСОБА_4 безперервно на протязі усього цього часу ще з часів колишнього Союзу РСР. Згідно запису у паспорті громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_2 з 16.03.1984 року по теперешній час він зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Те, що ОСОБА_2 є громадянином ОСОБА_3 ОСОБА_4 підтверджується також його закордонним паспортом громадянина зазначеної держави.

Відповідно до ч.4 ст.81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Таким чином, громадянин ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_2 (по батькові ОСОБА_5) не тільки мав право на відчуження земельної ділянку сільськогосподарського призначення, але й повинен був як іноземець на протязі року після оформлення на себе цієї земельної ділянки як спадщини здійснити її відчуження.

Після того, як ОСОБА_2(по батькові ОСОБА_5) прийняв зазначену земельну ділянку у спадщину та оформив на себе державний акт на право власності на земельну ділянку, то він не мав можливості протягом року відчужити земельну ділянку, оскільки в державному акті на право власності на земельну ділянку не було вказано кадастровий номер земельної ділянки, тобто земельна ділянка була без кадастрового номера, а також необхідно було отримати витяг з технічної документації про грошову оцінку земельної ділянки.

Як стверджує позивач, оскільки ОСОБА_2 постійно проживає в м. Кишиневі і мав труднощі займатися оформленням земельно-кадастрової документації для надання їй кадастрового номера та отримання витягу з технічної документації про грошову оцінку земельної ділянки, тому він доручив ОСОБА_1 вирішувати ці питання, також ОСОБА_1 для ОСОБА_2 від орендаря орендну плату у виді натуроплати. Кадастровий номер на вказану земельну ділянку та витяг із технічної документації про грошову оцінку було отримано лише в грудні 2012 року.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 не виконав свої зобовязання щодо нотаріального посвідчення договору, ухиляється від належного оформлення договору.

Дані обставини і стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із відповідною позовною заявою.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

Відповідно до вимог ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Частина 2 ст.220 ЦК України надає суду право визнати дійсним нотаріально не посвідчений договір, якщо сторони домовилися про усі його істотні умови, підтверджені письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від нотаріального посвідчення такого договору (недобросовісна сторона). Таке рішення може бути прийняте судом на вимогу добросовісної сторони, яка виконала повністю або частково договір. Зміст положень ч.2 ст.220 ЦК України дає підстави тлумачити їх таким чином, що вони не поширюються на випадки ухилення від нотаріального посвідчення договору усіх його сторін. Під ухиленням від нотаріального посвідчення договору має розумітися як активна протидія цьому, так і пасивне небажання вчинити цю дію.

Якщо суд задовольнить вимогу добросовісної сторони про дійсність нотаріально не посвідченого договору, то після набрання чинності рішення суду такий договір вважатиметься дійсним з моменту його укладення. Наступне нотаріальне посвідчення такого договору не вимагається. Судове рішення в цьому випадку замінює нотаріальне посвідчення.

Відповідно до розяснень, які містяться у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 слідує, при розгляді справ про визнання правочинів дійсними суди повинні зясувати чи підлягає правочин обовязковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи не втрачена така можливість. У звязку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених ст. 218 та 220 ЦК України.

Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майно, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Згідно із ст.398 ЦК України, право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України).

Згідно із частиною 4 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи вищезазначені обставини та норми чинного законодавства та той факт, що відповідач позов визнав, суд дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на нерухоме майно, у зв'язку з чим такий позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 41, 124, 129 Конституції України, ч.1 ст.84 Земельного кодексу України, ст.ст. 15, 16, 209, 220, 328, 334, 398, 638, 640, 655, 657 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11,57- 60, 88, 157, 169, 174, 197, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 27 грудня 2013 року за 48 474 грн., укладений між громадянином ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_2 (по батькові ОСОБА_5), ідентифікаційний номер НОМЕР_1, та ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2.

Визнати за ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, право власності на земельну ділянку площею 2,73 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив № 33, ділянка № 257, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії III-ОД № 003286 від 31січня 2003 року, виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією Одеської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4547, кадастровий номер земельної ділянки :01:002:1135.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Мишко