Справа № 364/776/15-ц
Провадження № 2/364/251/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2015 року, Володарський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Моргун Г. Л.,

за участю секретаря Сіваченко Л. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні , в смт ОСОБА_1, справу за позовом

ОСОБА_2

до ОСОБА_3

про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ :

Позивач у червні 2015 року звернулася до Володарського районного суду Київської області з названим позовом, яким зазначає , що ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , є власниками (у рівних частках) житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який розташований по вул. Горького, 4 смт Володарка Київської області . Названі особи також є власниками земельної ділянки загальною площею 0,340 га , яка розташована по вул.Горького,4 в смт Володарка Київської області, з яких: 0,15 га з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування житлового будинку та 0,19 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства. Відповідач ОСОБА_3 , будучи користувачем суміжної земельної ділянки розташованої по вул.Горького,6 в смт Володарка Київської області, самовільно, у 2013 році встановила паркан на частині земельної ділянки співвласником якої є ОСОБА_2 , чим на думку позивача порушує її право власності.

Позивач посилаючись на ст.ст. 78, 95, 96, 103, 152 ЗК України , ст.ст. 16, 317, 319, 321, 373, 391 ЦК України , просить суд зобовязати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, розташованою по вул. Горького,4 в смт Володарка Київської області, кадастровий номер :01:006:0025, шляхом знесення самовільно встановленого паркану із збірних залізобетонних плит по залізобетонних стовпах на бетонній основі між домоволодіннями № 4 і № 6 по вул.Горького в смт Володарка Київської області.

У судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_6 підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини справи викладені у позовній заяві та просив суд позов задоволити.

Представники відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_7 заперечували проти позову та просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі за недоведеністю та одночасно просили суд застосувати позовну давність, про що ОСОБА_1 надала письмову заяву.

Суд ознайомившись із позовною заявою , заслухавши пояснення представника позивача та представників відповідачів, свідків , дослідивши матеріали справи вважає , що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступних міркувань .

Судом встановлено , що ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Володарської районної державної нотаріальної контори від 25.06.2012 року зареєстрованим в реєстрі за № 441, є співвласниками, у рівних частках, житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який розташований по вул. Горького, 4 смт Володарка Київської області ( а.с.6-7). Одночасно наведені вище особи на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ( видним 25.06.2012 року , зареєстровано за № 433) є власниками земельної ділянки загальною площею 0,340 га , яка розташована по вул.Горького,4 в смт Володарка Київської області , з яких: 0,15 га з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування житлового будинку та 0,19 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства ( а.с.11) .

Позивач ОСОБА_2 , відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зареєструвала свої 1/3 частки земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав нерухомого майна 19.10.2013 року за № 3250469 та № 3464735 ( а.с.13-14).

Зазначені обставини визнаються кожною стороною, тому відповідно до ст. 61 ЦПК України , не підлягають доказуванню.

У судовому засіданні представник позивача зазначав , що відповідач ОСОБА_3 самовільно зайняла частину належної позивачу , як співвласнику, земельної ділянки площею 0,1500, яка розташована за адресою вул. Горького,4, в смт Володарка Київської області шляхом установки паркану із збірних залізобетонних плит по залізобетонних стовпах на бетонній основі між домоволодіннями №4 і № 6 по вул.Горького в смт Володарка Київської області.

На підтвердження наведених обставин представник позивача посилався на :

-акт прийому- передачі межових знаків на зберігання від 08.05.2014 року в смт ОСОБА_1 межі земельної ділянки площею 0,1500, яка розташована за адресою вул. Горького,4, в смт Володарка Київської області закріплені в натурі, про що складено схему привязки межових знаків земельної ділянки ( а.с.15);

-акт обстеження земельної ділянки від 28 квітня 2015 року за № 04-19/25 , яким виявлено, що суміжним землекористувачем громадянкою ОСОБА_3 встановлено паркан , який частково проходить по земельній ділянці громадянки ОСОБА_2 орієнтовно площею 0,0038 га ( а.с.16-18);

-протокол № 541-545 вимірювання коефіцієнтів природної освітленості житлового будинку , що розташований за адресою вул.Горького ,4, в смт Володарка Київської області, та висновок за результатами проведення лабораторно-інструментальних вимірювань природної освітленості , яким встановлено , що КПО не відповідає нормам і становить від 0,2% до 0,4 %. У відповідності до СНиП ІІ-4-79 « Природне та штучне освітлення», ДБН-2.5-28 коєфіцієнт природної освітленості для житлових приміщень повинен становити не менше 0,5 % ( а.с.19).

Представники відповідача, заперечуючи проти вимог позивача вказували , що порушень меж між земельною ділянкою по вул.Горького 6 та вул.Горького 4 в смт Володарка зі сторони ОСОБА_3 не має , оскільки новий паркан відповідачем був виставлений на тому самому місц, що і старий попередній паркан . Окрім того, представник відповідача ОСОБА_1 зазначила, що витяг із будівельного плану , стверджує факт правильності встановлення паркану ( викопіювання із проекту планування та забудови та генеральний план забудови ) ( а.с.162-163).

В судовому засіданні за клопотанням представника відповідача було допитано свідків , зокрема:

Свідок ОСОБА_8 вказав суду , що він працював, без офіційного оформлення , на підприємстві, яке встановлювало паркан між домоволодіннями по вул.Горького . При цьому вказував, що встановлення паркану тривало один світовий день , сам паркан встановлювався на місці попереднього. Під час встановлення паркану була присутня сусідка замовників, яка не заявляла жодних претензій.

Свідок ОСОБА_9 , пояснив суду , що він є сусідом позивача та відповідача. Його город є суміжним із городами сторін по справі , а сам він проживає на паралельній вулиці від Горького. Вказав що був присутній при встановленні паркану . Зауважив , що дійсно при встановленні паркану була присутня сусідка ОСОБА_3 та сварок на той час між сторонами не було. Паркан встановлювався протягом одного дня, на місці попереднього , який складався із «сітки рабиці». Документів щодо земельних ділянок сторін та Державних актів на земельні ділянки він не бачив та не може вказати на правильність розташування паркану.

Свідкок ОСОБА_10 , який є сином позивача, вказав суду , що був присутній при встановленні паркану у 2010 році. Зазначив , що під час установки була присутня ОСОБА_2, яка не заперечувала проти встановлення паркану на місці старого.

Вирішуючи спір та задовільняючи вимоги позивача, суд виходить із наступних міркувань.

Ст.16 ЦК України зазначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право.

Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Окрім того згідно ст. 321ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Стаття 391 ЦК України зазначає , що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.95 ЗК України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, що передбачено ст.96 ЗК України. Згідно принципу добросусідства ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Способи захисту прав на земельні ділянки визначені ст.152 ЗК України, оскільки держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Так, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Таким чином , аналізуючи вище викладені обставини справи та законодавство, яке регулює дані правовідносини суд приходить до переконання , що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини вказані позивачем щодо наявності перешкод відповідачем у володінні та користуванні позивачем, як співвласником земельної ділянки розташованої по вул. Горького,4 в смт Володарка Київської області, кадастровий номер :01:006:0025. Відповідач дійсно при встановленні паркану із збірних залізобетонних плит по залізобетонних стовпах на бетонній основі на частині земельної ділянки, співвласником якої є ОСОБА_2 , самовільно зайняла частину земельної ділянки площею 0,0038 га. Крім того паркан розташований на відстані 0,45 м напроти вікна житлового будинку № 4 по вул. Горького в смт Володарка Київської області, що належить , як співвласнику ОСОБА_2, внаслідок чого порушено норми природного освітлення в кімнаті будинку, що стверджено наявними у матеріалах справи письмовими доказами, на які посилався в судовому засіданні представник позивача, а саме :

-акт прийому- передачі межових знаків на зберігання від 08.05.2014 року в смт ОСОБА_1 межі земельної ділянки площею 0,1500, яка розташована за адресою вул. Горького,4, в смт Володарка Київської області закріплені в натурі, про що складено схему привязки межових знаків земельної ділянки ( а.с.15);

-акт обстеження земельної ділянки від 28 квітня 2015 року за № 04-19/25 , яким виявлено, що суміжним землекористувачем громадянкою ОСОБА_3 встановлено паркан , який частково проходить по земельній ділянці громадянки ОСОБА_2 орієнтовно площею 0,0038 га ( а.с.16-18);

-протокол № 541-545 вимірювання коефіцієнтів природної освітленості житлового будинку , що розташований за адресою вул.Горького ,4, в смт Володарка Київської області, та висновок за результатами проведення лабораторно-інструментальних вимірювань природної освітленості , яким встановлено , що КПО не відповідає нормам і становить від 0,2% до 0,4 %. У відповідності до СНиП ІІ-4-79 « Природне та штучне освітлення», ДБН-2.5-28 коєфіцієнт природної освітленості для житлових приміщень повинен становити не менше 0,5 % ( а.с.19).

Щодо вимоги представників відповідача про застосування судом позовної давності то вона не підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Так, загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). П.36 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначає , що не поширюється позовна давність на вимоги власника або титульного володільця про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, навіть якщо ці порушення і не поєднані із позбавленням володіння (ст. 391 ЦК). Ці порушення носять триваючий характер , тобто, початок перебігу позовної давності весь час автоматично відсувається.

Таким чином, суд оцінивши в сукупності здобуті в судовому засіданні докази вважає, що позовні вимоги повністю доведені. Позивач правомірно та обґрунтовано, вимагає захисту своїх прав як власника земельної ділянки, що порушені діями відповідача. Тому позов про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, є обґрунтованим, базується на Законі та підлягає задоволенню.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 78, 95, 96, 103, 152 ЗК України , ст.ст. 16, 317, 319, 321, 373, 391 ЦК України , ст.ст. 60, 88, 208, 209, 212 215 ЦПК України , суд , -

ВИРІШИВ :

Задоволити позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою, розташованою по вул.Горького,4, в смт Володарка Київської області, кадастровий номер :01:006:0025, шляхом знесення самовільно встановленого перкану із збірних залізобетонних плит по залізобетонних стовпах на бетанній основі між домоволодіннями № 4 і № 6 по вул.Горького в смт Володарка Володарського району Київської області.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитися з повним рішенням суду 14 грудня 2015 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Г. Л. Моргун