АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2904/15 Головуючий 1-ї ін-ї. - Ященко С.О.
Категорія- трудові Доповідач - Тичкова О.Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2015 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії - Піддубного Р.М., Швецової Л.А.

при секретарі - Доля О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_5, на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Міністерства оборони України, Державного підприємства Міністерства оборони України "Харківське управління начальника робіт", за участю військової прокуратури Харківського гарнізону Центрального регіону України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2013 року позивач звернувся до суду з дійсним позовом, у якому просив відновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів, поновити його на роботі на посаді начальника ДП МОУ "Харківське управління начальника робіт" (надалі ДП МОУ "ХУНР", стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 листопада 2013 року до дня поновлення на роботі (Т.1 а.с. 1-3). В січні 2014 року ОСОБА_5 змінив та уточнив позовні вимоги, остаточно підтримавши їх лише у частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, доповнивши також вимогою про стягнення з відповідачів моральної шкоди у розмірі 15 000 гривень (Т.1 а.с. 74-76).

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що він працював на посаді начальника ДП МОУ "ХУНР" з 12.05.2000 року по 15.11.2013 року.

10.09.2013 року згідно наказу Міністра оборони України № 34-ДП від 10.09.2013 року він був звільнений з займаної посади на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а також у зв'язку з закінченням терміну дії контракту.

Про існування наказу про звільнення йому стало відомо лише 15.11.2013 року, під час ознайомлення з наказом Міністра оборони України № 39-ДП від 15.11.2013 року щодо призначення ОСОБА_6 тимчасово виконуючим обов'язки начальника ДП МОУ "ХУНР", що вказує на грубе порушення вимог ст. 47 КЗпП України з боку відповідача стосовно обов'язкового ознайомлення з наказом про звільнення з роботи, видачу його копії у день звільнення з роботи. Будучи не обізнаним про існування наказу про його звільнення, він до 15.11.2013 року продовжував трудову діяльність, виконуючи обов'язки начальника вищевказаного підприємства.

Разом з тим, з 09.09.2013 року по 02.10.2013 року позивач проходив амбулаторне та стаціонарне лікування, що підтверджує виписка із лікарні, тому звільненням відповідач порушив вимоги ст. 40 КЗпП України, звільнивши його під час тимчасової непрацездатності.

Посилаючись на положення ст. 23 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України зазначав, що йому також було завдано моральної шкоди, яка виразилася в моральних стражданнях, втраті нормальних життєвих зв'язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, відсутності матеріальної можливості забезпечити власну родину, поширенні відповідачем неправдивих відомостей що негативно вплинуло на його ділову репутацію.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_5 було відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_5 В обґрунтування посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом першої інстанції при його ухваленні норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення у справі з наступних підстав.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч.1, ч.2 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Відмовляючи у задоволенні позову про поновлення на роботі суд першої інстанції керувався ст.11 ЦПК України, ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України та вважав, що вирішення зазначеного позову неможливе без вирішення питання про незаконність наказу про звільнення позивача. Оскільки ОСОБА_5 з позовом про оскарження цього наказу до суду не звернувся, суд позбавлений можливості дати йому правову оцінку.

Судова колегія з погодитися з зазначеним висновком суду не може.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом ( розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Оскільки за змістом позовної заяви ОСОБА_5 вважав своє звільнення незаконним та просив поновити його на роботі, суд першої інстанції зобов'язаний був вирішити спір по суті, надавши відповідну оцінку наказу про звільнення позивача.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Наказом Міністра оборони України № 222 від 19.07.2003 року ОСОБА_5 був призначений на посаду начальника ДП МОУ "ХУНР" з дня, визначеного у контракті (Т.1 а.с. 9-15). Строк дії зазначеного контракту сплив 18 липня 2004 року.

Відповідно до ст. ст. 21, 23 КЗпП України трудовий договір може бути укладений у формі контракту на визначений сторонами строк. Судом встановлено, що з ОСОБА_5 було укладено контракт № 222 від 19.07.2003 року строком на один рік ( Т.1 а.с. 9 - 15). Після спливу цього строку новий контракт не переукладався.

Наказом Міністра оборони України від 10 вересня 2013 року № 34 - ДП ОСОБА_5 був звільнений з посади начальника ДП ХОУ "ХУНР" на підставі подання тимчасово виконуючої обов'язки директора Департаменту економічної діяльності Міністерства оборони України № 225/4/3244 від 22.08.2013 року у зв'язку з закінченням терміну дії контракту, на підставі п.1 ст.40 КЗпП КУкраїни. (Т.1 а.с. 16).

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представники Міністерства оборони України визнали неправильність формулювання підстави звільнення у наказі про звільнення ОСОБА_5 та просили суд змінити зазначену в наказі № 34-ДП від 10 вересня 2013 року підставу на п.8 ст.36 КЗпП України та вважати його звільненим у зв'язку із закінченням дії контракту.

Відповідно до ст. 39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і з статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

Таким чином, з позивачем було укладено безстроковий трудовий договір, до якого не можна застосовувати положення контракту від 19.07.2003 року, а також вимоги п.п. 2,8 ст. 36 КЗпП України. Тому наказ про звільнення позивача було винесено з порушенням вимог КзПП України.

Крім цього, судова колегія вважає, що Міністерство оборони України порушило вимоги ч. 3 ст. 40 КЗпП України, звільнивши ОСОБА_5 з власної ініціативи в період його тимчасової непрацездатності. Так, згідно довідки Державної установи "Національний інститут терапії ім. Л.Т. Малої національної академії медичних наук України" з 09.09.2013 року по 02.10.2013 року ОСОБА_5 знаходився на лікарняному (Т.1 а.с. 18).

З огляду на вищевикладене судова колегія доходить висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_5, проте вважає, що його право на поновлення на роботі не підлягає захисту у зв'язку із порушенням строків звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неможливості застосування до спірних правовідносин вимог ч.1 ст. 233 КЗпП, оскільки ОСОБА_5 не було вручено наказ про звільнення та трудову книжку.

Судом першої інстанції було встановлено, що наказ про звільнення позивача було направлено поштою на адресу ДП МОУ "ХУНР" 11 вересня 2013 року (Т.2 а.с. 32-33, 230-232).

Реєстрація вхідної кореспонденції на зазначеному підприємстві в супереч вимог Інструкції з діловодства в Міністерстві оборони України та Генеральному штабі Збройних Сил України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 777 від 21.11.2012 року, не здійснювалася (Т.1 а.с. 195-196). Один екземпляр наказу було передано раднику генерального директора Концерну "Воєнремсервіс" Стельмах О.В. для безпосереднього вручення ОСОБА_5

Згідно статуту Концерну "Воєнремсервіс", затвердженого Міністром оборони України 08 липня 2013 року, державне підприємство "Харківське управління начальника робіт" входить до переліку державних підприємств - учасників зазначеного концерну. У порядку, визначеному Статутом, генеральний директор концерну, здійснює координацію і контроль за поточною діяльністю Учасників; ініціює призначення та звільнення керівників установ учасників, тощо (Т.1 а.с. 167 - 193). На виконання покладених на нього завдань генерального директора концерну Стельмах О.В. прибув до м. Харкова з наказом про звільнення та намагався вручити його позивачу у справі, що підтверджується поясненнями Стельмах О.В., показаннями свідка ОСОБА_6, даними акту від 19.09.2013 року, за змістом якого ОСОБА_5 був ознайомлений з наказом про звільнення 19 вересня 2013 року, від підпису про ознайомлення та отримання копії зазначеного наказу - відмовився ( Т.1. а.с. 110).

Перевіряючи мотиви з яких було скасовані попередні рішення у дійсній справі (Т.2 а.с. 168-169), колегія суддів вважає, що встановлені судом першої інстанції обставини свідчать про належне вручення ОСОБА_5 наказу згідно наказу № 34 - ДП від 10.09.2013 року про звільнення. Позивач, зловживаючи своїми правами невмотивовано відмовився його отримувати, а потім заперечував про свою обізнаність щодо реквізитів та змісту цього наказу.

Разом з тим, як встановлено судом першої та апеляційної інстанцій, 18.10.2013 року позивач подав власноруч написану заву про звільнення з посади згідно наказу № 34 - ДП від 10.09.2013 року з 28.10.2013 року (по виходу з лікарняного) та 28.10.2013 року видав наказ про своє звільнення з зазначеної дати, який наступного дня скасував (Т.1 а.с. 111 - 112, 138).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом 04.12.2014 року, тобто більш ніж як через два місяці з того часу, як йому було вручено наказ про звільнення. В первісній позовній заяві позивач просив поновити пропущений строк звернення до суду (Т.1 а.с. 1 - 3), але після збільшення і уточнення позовних вимог (Т.1 а.с. 74 - 76) зазначених вимог не підтримав. Згідно пояснень ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_5, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, останній не вважав зазначений строк пропущеним.

Судова колегія також враховує, що в супереч вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року, в книзі обліку руху трудових книжок відсутній запис про знаходження трудової книжки ОСОБА_5 у відділі кадрів ДП МОУ "ХУНР", що підтверджується копією Книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них ДП МОУ "ХУНР" (Т.2 а.с. 40-42).

Згідно п.4 Постанови Кабінету Міністрів України № 301 від 27.04.1993 року "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. ОСОБА_5 будучи керівником ДП МОУ "ХУНР" належний контроль за правильністю ведення Книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них не здійснив. Встановити місцезнаходження належної йому трудової книжки новому керівництву підприємства не вдалося.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За таких обставин, судова колегія вважає за можливе вийти за межі апеляційної скарги та, задовольнивши її частково у частині скасування рішення суду першої інстанції в повному обсязі, ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позову у зв'язку зі спливом строку звернення до суду.

Керуючись ст. 233 КЗпП, ст. ст. 303, 304, п. п. 3, 4 ч.1, ч. 2 ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2015 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_5 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - відмовити з інших підстав.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: