Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2015 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Харитонової Г. Л. , при секретарі Гомзяковій А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки, купівлі-продажу та витребування майна , -

В С Т А Н О В И В:

20 жовтня 2014 року до Іллічівського районного суду м. Маріуполя звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки, купівлі-продажу та витребування майна , де зазначила, що вона є власницею квартири, що розташована за адресою : АДРЕСА_1. Наприкінці вересня 2014 року їй стало відомо,що на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження вона має звільнити спірну квартиру за вказаною вище адресою. Вона з цим не згодна та звернулася до суду за поновленням свого порушеного права посилаючись на наступне. 28 квітня 2014 року приватним нотаріусом ОСОБА_4 був посвідчений договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_2 начебто передав їй взайми 218 360 грн. за умови, що вона буде щомісяця, починаючи з 28.05.2014 року сплачувати по 3180 грн., а з 28.10.2018 року сплатить йому залишок суми у розмірі 56180 грн.. У разі просрочки виконання договору більш як на місяць, ітопекотекодержатель - відповідач має право вимагати дострокового виконання основного боргу, а у разі його невиконання, звернути стягнення на предмет іпотеки її квартиру. Як ій стало відомо від нового власника її квартири з попередження про звільнення її квартири, право власності на її квартиру з 5.08.2014 року перейшло до ОСОБА_3 Вважала,що зобовязання, зазначені у договорі іпотеки, не відповідають її волі. Вона не мала наміру віддавати свою квартиру, оскільки мала дохід, що не дозволяє виконувати зазначені у договорі іпотеки зобовязання . Вона є інвалід 3 групи, отримує пенсію у розмірі 1049 грн. З 1.05.2014 року цех № 401 ПАТ «Азовзагальмаш» не працює, тому вона ніяк не могла брати на себе зобовязання сплачувати щомісячно по 3180 грн. Фактично вона брала на себе зобовязання по поверненню ОСОБА_2 50 000 грн.., з яких вона отримала 30 000 грн.., а 20 000 грн.., як розяснили невідомі їй хлопці, треба сплатити нотаріусу. Вона була введена в оману при оформленні договору іпотеки, який взагалі не читала, який був складений на українській мові, крім того вона не розуміє юридичних термінів ще й на українській мові. Вона не мала наміру брати у борг 218360 грн., ОСОБА_2 використався її необізнаністю, загальним станом, оскільки за станом здоровя вона не в повній мірі розуміє обставини , а нотаріус не розяснила їй умови договору. Крім того, в договорі не визначений порядок та строк сплати щомісячних платежів і вона не знала,що за прострочку у два місяця може бути звернено стягнення на квартиру. Вона дійсно два місяця не погашала борг, оскільки не отримувала заробітну плату. Відповідач ОСОБА_2 не нагадував про борг. Лише на початку серпня 2014 року нотаріус ОСОБА_4 запропонувала усно виконати зобовязання за 3 місяця у сумі 12000 грн. у строк до 7.09.2014 року. На початку серпня 2014 року два незнайомих хлопця приїхали до неї додому та попросили її паспорт, а коли повернули, то вона у нього не заглядала. Тільки у жовтня 2014 року, вона дізналася ,що з 1.08.2014 року вона знята з реєстрації за своєю квартирою. Просила суд визнати недійсним договір іпотеки , укладений між нею та ОСОБА_2 28 квітня 2014 року. Визнати недійсним договорі купівлі - продажу квартири, що розташована за адресою : АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 5 серпня 2014 року, зобовязати ОСОБА_3 передати їй правовстановлюючі документи на спірну квартиру та саму квартиру, що розташована за адресою : АДРЕСА_1 ( а.с.3-5 ).

В судовому засіданні позивачка підтримав позовні вимоги та пояснила, що квартира , що розташована за адресою : АДРЕСА_1 належить їй у 1/2 частці в порядку приватизації, та в 1/2 частці в порядку спадкування. В квітні 2014 року вона у Жовтневому районі м. Маріуполя прочитала оголошення про те, що надається позика за рахунок квартири. Вона зателефонувала та до неї приїхали два хлопці. Вона спитала у них чи можливо запозичити 30000 грн., вони сказали, що домовляться про це та в цей день чи наступного дня вони приїхали до нотаріуса ОСОБА_4. Там хлопці сказали їй,щоб вона брала 50000 грн., а 20 000 грн. віддала їм, що вона і зробила. Гроші брала на строк до 2018 року з щомісячною виплатою по 3180 грн. і в 2018 році мала віддати ще 56 000 грн. На той час вона працювала, її заробітна плата була 1200 грн., вона отримувала пенсію у сумі 1100 грн. та сподівалася ,що підприємство сплатить їй, скільки , не може сказати. Вона не памятає чи підписувала договорі у нотаріуса. ОСОБА_2 її попереджав,що у разі несплати грошей її квартира буде продана через суд, а її виселять на вулицю. Після укладання договору вона жодного разу не сплачувала гроші у сумі 3180 грн., але зустрічалася з ОСОБА_2 та обіцяла повернути їх. В подальшому приїхали ті ж два хлопця, повезли її до іншого нотаріуса, де вона підписала заяву про те,що 7.08.2014 року сплатить 12 тисяч гривень за три місяця, а якщо не сплатить, то вони заберуть квартиру. В подальшому ОСОБА_2 пропонував їй сплатити йому 8000 доларів США і їй повернуть її квартиру. За 30000 грн., які вона отримала від ОСОБА_2 вона замінила труби у квартирі, пічку. Договір іпотеки невірний, оскільки вона не підписувала договір іпотеки і на ньому не її підпис. Вона писала розписку на 50000 грн. і їй казали , що якщо вона їх не поверне, то у неї заберуть квартиру. Договір у нотаріуса укладався після отримання грошей. Нотаріус їй не читала договір ,але сказала , що щомісячна виплата по 3180 грн. Розписку на 218 000 грн.. вона не писала, але почерк схожий з її. Договір іпотеки був у неї з дня підписання у нотаріуса, з того часу як взяла гроші у ОСОБА_2. Просила задовольнити її позов.

Представник позивачки ОСОБА_5, позов ОСОБА_6 підтримала, та пояснила ,що договір іпотеки був підписаний ОСОБА_6 , але вона не розуміла,що робить. Фактично вона отримала 30000 грн., а не 218 000 грн.. Вона не читала договір і не знала української мови, якої він складений. Наслідки, передбачені цим договором, а саме те,що у ОСОБА_2 через 2 місяця є право вирішувати долю спірної квартири вона не знала. Під час підписання договору вона помилялася внаслідок обману з боку ОСОБА_2. Вважала що за цих підстав договір іпотеки має бути визнаний недійсним, оскільки не відповідав волі помилка в умовах і предметі договору. Підставою визнання недійсним договору купівлі - продажу є ? на думку представника позивачки, визнання недійсною попередньої угоди договору іпотеки.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що у квітні 2014 року до нього звернулася позивачка з проханням запозичити гроші під залог квартири. 28.04.2014 року вони зустрілися у нотаріуса ОСОБА_4, вона повідомили,що документи в порядку та можна укладати угоду. Був складений проект договору, який вони прочитали. Нотаріус у доступній формі розповіла позивачці про те,що у разі невиконання нею умов договору, вона втратить квартиру. Крім того, він попросив позивачку написати розписку про отримання грошей, хоча у договорі була про це вказівка. За договором позивачка мала сплачували борг щомісяця по 3180 грн. Коли сплив місяць, позивачка зателефонувала і сказали, що у неї немає змоги сплатити гроші та пообіцяла,що сплатить їх через два місяця. В подальшому перестала брати слухавку . Через 3 місяця позивачка повідомила ,що не в змозі сплатити борг та готова передати йому квартиру . Він сказав,що йому квартира не потрібна, тоді позивачка попросила його знайти людей, які б допомогли продати квартиру. Він був знайомий з ОСОБА_7, позивачка зустрілася з нею у іншого нотаріуса та підписала довіреність на імя ОСОБА_7 на право розпорядження спірною квартирою. ОСОБА_7 знайшла покупця та зателефонувала йому, щоб він прийшов до нотаріуса ОСОБА_8 та надав згоду на зняття заборони продажу зі спірної квартири. Після продажу квартири ОСОБА_6 , її довіреною особою ОСОБА_7 були повернути йому гроші та в наступний час договір іпотеки погашений та є такий ,що не діючим. Безпосередньої він не був стороною при купівлі-продажу спірної квартири , але після укладання угоди купівлі-продажу між ОСОБА_7, що діяла на підставі довіреності від ОСОБА_6 та ОСОБА_3, йому ОСОБА_7 , на виконання доручення, передала 5 серпня 2014 року у рахунок погашення боргу ОСОБА_6 перед ним 163099 грн. Розписку на 218360 грн. ОСОБА_6 писала особисто, він запропонував написати їй цифри прописом. Суму та строки погашення боргу запропонувала ОСОБА_6. Коли отримав гроші від ОСОБА_7 , то розірвав договір іпотеки. Просив у позові відмовити.

Відповідачка ОСОБА_3 до судового засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

У судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_9, що діяв на підставі укладеного договору, пояснив,що позов не визнає. ОСОБА_3 бажала придбати квартиру на першому поверсі, їй зателефонувала її знайома ОСОБА_7 та запропонувала придбати спірну квартиру за 163 000 грн. Вона квартиру не оглядала, бачила з вулиці та знала,що ОСОБА_7 продає її за довіреністю, оскільки квартира знаходиться в іпотеці та є борги. Вона передала гроші ОСОБА_7 та у нотаріуса ОСОБА_8 вони уклали договорі купівлі-продажу. Просив у позові відмовити, оскільки усі умови угоди були виконані належним чином.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила,що вона працює приватним нотаріусом. 28.04.2014 року до неї звернулися ОСОБА_6 та ОСОБА_2 з питання укладання договору іпотеки. ОСОБА_6 запозичувала у ОСОБА_2 гроші та на забезпечення зобовязання закладала своє майно. Їй були надані документи сторін та на майно, вона зробила проект договору, з яким ознайомилися сторони, вони між собою погодили суму. Вона російською мовою пояснила ОСОБА_6, що та бере гроші, а залишає у залог квартиру, і якщо не віддасть гроші, то втратить квартиру. Договір ОСОБА_6 читала. Всі умови договору обговорювалися у неї , суму у розмірі 218 360 грн. також називали сторони. Вона попереджала ОСОБА_6, що та може втратити квартиру. Документи на квартиру ОСОБА_6 залишилися у іпотекодержателя ОСОБА_2.

Після пояснень свідка ОСОБА_4 та огляду оригіналу договору іпотеки від 28.04.2015 року, ОСОБА_6 пояснила,що їй нотаріус казала,що вона втратить квартиру у разі несплати грошей, нотаріус читала договір на російській мові, бо вона не розуміє українську, підпис схожий на її, але вона не памятає чи підписувала вона цей договір.

Суд, вислухавши позивачку, її представника, відповідача ОСОБА_2, представника відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_10, свідка ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 квітня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, який був посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4 , за яким предметом договору є передання в залог майна двокімнатної квартири № 39 у будинку № 39 , що розташована по вул.. Мамина Сибіряка у м. Маріуполі, яка належала ОСОБА_1 За договором сторони домовились, що договір застави забезпечує виконання зобовязання з повернення позики, отриманої ОСОБА_1 у ОСОБА_2 у сумі 218360 грн. Позичальник ( ОСОБА_1В.) зобовязується повернути борг позикодавцю ( ОСОБА_2П.) до 28 жовтня 2018 року таким чином: починаючи з 28.05.2014 року позичальник зобовязується сплачувати щомісячно суму грошей у розмірі 3180 грн., а 28.10.2018 р. сплатити решту суми 56180 грн. У разі невиконання зобовязання з боку позичальника, у розділу 5 договору було обумовлено право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру та на перехід права власності на спірну квартиру у відповідності до вимог ст.. 37 Закону України «Про іпотеку». Свої зобовязання за договором іпотеки ОСОБА_1 не виконувала. У вересні 2014 року вона отримала вимогу про звільнення спірної квартири від ОСОБА_3 та дізналася, що ОСОБА_3 є новим власником спірної квартири. Вважаючи,що ОСОБА_2 реалізував право, закладене в договорі іпотеки щодо реалізації майна, звернулася до суду з позовом про визнання недійсними договору іпотеки, як такого, що укладений внаслідок помилки, недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна .( а.с. 12 -14, 15).

Аналізуючи обґрунтованість заявлених позовних вимог та надані сторонами докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України , волевиявлення учасника правочину повинно бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму від 6 листопада 2009 року № 9 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» ( надалі Постанова Пленуму від 6 листопада 2009 року № 9) та частини першої ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною ( сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

П. 19 Постанови Пленуму від 6 листопада 2009 року № 9 передбачено, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка уклала угоду, помилилася відносно обставин, що мають суттєве значення, така угода можу бути визнана судом недійсною. Суттєве значення має помилка відносно природи угоди, прав та обовязків сторін, таких властивостей та якості речі, які значно занижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка відносно мотивів угоди не має суттєвого значення, окрім випадків, встановлених законом.

Як вбачається з пояснень позивачки, вона розуміла яку саме угоду укладає. Їй було розяснено ,що отримавши гроші, вона має їх віддавати до 28 жовтня 2018 року щомісячно по 3180 грн., та остаточно 28 жовтня 2018 року повернути решту суми у розмірі 56180 грн. , також їй розяснювалося про те, що у разі невиконання зобовязання з поверненню грошей вона може бути позбавлена права на спірну квартиру.

Таким чином, твердження позивачки та її представника про укладання угоди договору іпотеки внаслідок помилки не знайшло свого підтвердження.

Як на підставу визнання договору іпотеки недійсним , позивачка посилалася на те,що вона фактично отримувала гроші у сумі 50000 грн., а не 218360 грн., як зазначено в договорі. Оглянувши у судовому засіданні оригінал договору іпотеки від 28.04.2014 року та розписку від 28.04.2014 року ОСОБА_1 заявила,що підпис схожий на її , але вона не памятає,щоб їх підписувала. ( а. с. 12-14, 40, 43-45).

Відповідно до ст.. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Окрім особистих заперечень, позивачкою не надано належних доказів тому, що підпис у договорі іпотеки від 28.04.2014 року та у розписці від 28.04.2014 року виконаний не нею.

Підтримуючи позов, позивачка та її представник вважали, що договір іпотеки був укладений також внаслідок обману з боку ОСОБА_2

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму від 6 листопада 2009 року № 9 та ст.. 230 ЦК України, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадках навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Разом з тим, позивачкою не доведено той факт, що на момент укладання договору іпотеки вона діяла під впливом обману з боку відповідача та у відповідача на це був умисел , а також те, що на момент укладання договору іпотеки вона була введена в оману відносно обставин, які впливають на вчинення правочину.

Інших підстав визнання угоди - договору іпотеки від 28.04.2014 року - недійсною нею не заявлялося.

За таких обставин, позов ОСОБА_1 в частині визнання недійсним договору іпотеки від 28.04.2014 року задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 5 серпня 2014 року між ОСОБА_7, що діяла на підставі довіреності від імені ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_3, з іншої сторони , було укладено договір купівлі-продажу квартири № 39 , що розташована у будинку № 39 по вул.. Мамина Сибіряка у м. Маріуполі, який посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_8.

У судовому засіданні було оглянуто договір купівлі - продажу від 5 серпня 2014 року та документів, на підставі яких була укладена угода та встановлено,що вона була укладена на виконання довіреності, яка була надана ОСОБА_1 на імя ОСОБА_7 та надавала ОСОБА_7 повноваження, в тому числі розпоряджатися( продавати, міняти, здавати в оренду, передавати в іпотеку тощо) належну їй на праві приватної власності квартиру , що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1. Ця довіреність 31 липня 2014 року була посвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_11 ( а.с.69,70).

Таким чином, спірна квартира вибула з володіння ОСОБА_1 не за договором іпотеки від 28.04.2014 року, а за договором купівлі-продажу від 5.08.2014 року.

Враховуючи, що позивачкою, підстава недійсності угоди купівлі-продажу була повязана з визнанням недійсним договору іпотеки, тобто як наслідок , інших підстав визнання її недійсною позивачкою не наводилось, питання щодо оспорювання довіреності від 31 липня 2014 року у судовому засіданні позивачкою також не ставилося, суд, розглядаючи справу у межах заявлених позовних вимог та у відповідності до вимог ст.. 11 ЦПК України, приходить до висновку про те,що позов ОСОБА_1 в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 5.08.2014 року задоволенню не підлягає.

У звязку з відмовою в позові щодо визнання договору купівлі-продажу від 5.08.2014 року недійсним, не підлягає задоволенню позовні вимоги щодо витребування майна.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 61, 209, 212- 215 ЦПК України, ст.ст. 202, 203, 229, 230 ЦК Україна, п.п.8, 19, 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» , суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки, купівлі-продажу та витребування майна - відмовити .

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Г. Л. Харитонова