Провадження № 2/161/224/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Філюк Т.М.

при секретарі Марчак Е.Є.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на утримання житла,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на утримання житла.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що на підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 26 лютого 2009 року виділено ОСОБА_3 та її неповнолітній дочці ОСОБА_4 в їх спільне користування кімнату № 5 площею, 8,7 кв.м. та кімнату № 6 площею 17, 1 кв.м., загальною площею 25,8 кв.м., а ОСОБА_2 - житлову кімнату № 2 житловою площею 10.9 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1. Підсобні приміщення квартири АДРЕСА_1 (коридор, санвузол, ванну кімнату, кухню та кладовку) загальною площею 27,1 кв.м. залишено в спільному користуванні ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Вказує, що 04 лютого 2010 року приватизувала свою частину квартири, яку їй виділено за рішенням суду, відповідач свою частину не приватизував.

Зазначає, що відповідач створив їй та її неповнолітній дочці нестерпні умови для спільного проживання в спірній квартирі у зв'язку з чим вона була змушена виселитись та переїхати проживати в м. Рівне. В подальшому не має змоги проживати у належній їй квартирі, оскільки чинить їй перешкоди в цьому.

Також вказує, що з 2010 року позивач користується як своєю частиною квартири, так і частиною, яка належить їй з донькою, витрати по утриманню якої несе ОСОБА_3

Враховуючи наведене, просить суд стягнути з відповідача 9972 гривні витрат по утриманню квартири, 678,99 гривень трьох відсотків річних за користування чужим майном та 2455,55 гривень інфляційних, а всього 13206, 54 гривень, а також відшкодувати судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві, та просив позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та просив в його задоволенні відмовити в зв'язку з безпідставністю. Вказував, що частиною квартири, яка належить позивачу та її дочці він не користується та не чинить останнім перешкод в її користуванні.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов безпідставний та до задоволення не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішення Луцького міськрайонного суду від 26 лютого 2009 року виділено ОСОБА_3 та її неповнолітній дочці ОСОБА_4 в їх спільне користування кімнату № 5 площею, 8,7 кв.м. та кімнату № 6 площею 17, 1 кв.м., загальною площею 25,8 кв.м., а ОСОБА_2 - житлову кімнату № 2 житловою площею 10.9 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1. Підсобні приміщення квартири АДРЕСА_1 (коридор, санвузол, ванну кімнату, кухню та кладовку) загальною площею 27,1 кв.м. залишено в спільному користуванні ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с. 4).

Також встановлено, що на підставі вищевказаного рішення квартирам позивача та відповідача присвоєно окремі рахунки по сплаті комунальних послуг.

Відповідно до змісту частини 4 статті 319 Цивільного кодексу України власність зобов»язує.

За змістом статті 322 Цивільного кодексу України власник зобов»язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" утримання приватизованих квартир (будинків), кімнат у гуртожитках здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування; приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них.

За змістом п. 7 Правил користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій та ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Таким чином, саме позивач та її неповнолітня дочка, як співласкики квартири АДРЕСА_1 відповідно до вимог закону зобов'язані утримувати належну їм квартиру шляхом оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Звертаючись з позовом до суду, позивач вказувала, що належною їм квартирою вона з донькою не користуються, їх квартира перебуває в користуванні відповідача, а тому останній, на підставі ч. 1 та ч.2 ст. 1214 Цивільного кодексу України, зобов»язаний відшкодувати понесені нею витрати на утримання квартири. Також стверджувала, що відповідач чинить перешкоди в користуванні належною їй квартирою.

Згідно ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона покладається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивачем всупереч вищезазначених процесуальних норм не надано суду доказів, які б об'єктивно і беззаперечно підтверджували б факти наведені нею та давали б підстави для відшкодування вартості понесених витрат за оплату комунальних послуг, а відтак і відсотків та інфляційних.

А тому, з врахуванням викладеного, суд приходить до висновку що слід відмовити в задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на утримання житла.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, ст. 16, 319, 322 ЦК України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», суд-

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на утримання житла - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Луцького міськрайонного суду Філюк Т.М.