Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

16 грудня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Протасова О. М. ,

при секретарі Снігур С. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом та просила визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою №105 по вул.Східній, 32 у м.Біла Церква Київської області, яка належить їй на праві приватної власності. Зазначила, що відповідач був зареєстрований у цій квартирі як чоловік онуки ОСОБА_3, однак з грудня 2013 р. він пішов з дому, а рішенням суду від 18.02.2014 року шлюб між онукою та відповідачем було розірвано. Після залишення квартири відповідач не зявлявся, і його місцезнаходження позивачу невідомо.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності, підтримала позов, посилаючись на наведені у ньому обставини, та пояснила, що колишній чоловік фактично утворив нову сімю і пішов проживати до іншої жінки, забравши всі свої речі. Проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідач у судове засідання не прибув, про місце та час розгляду справи повідомлений належно, ставлення до позову не висловив, причину неявки не повідомив.

Вислухавши представника позивача, ухваливши про заочний розгляд справи та дослідивши її матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, на підставі такого.

Згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини (ч.3 ст.61 ЦПК України).

Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно зі ст.156 ЖК України, ч.2 ст.405 ЦК України, члени сімї власника житлового будинку користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням; член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

З договору купівлі-продажу від 20.10.2006 р., витягу з Державного реєстру правочинів №3052488 від 20.10.2006 р. та витягу №12253253 від 24.10.2006 р. про державну реєстрацію прав судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить позивачу на праві приватної власності.

Згідно з довідкою №3433 від 19.08.2015 р., виданою ЖЕК №7, 18.11.2008 р. відповідач зареєстрував місце свого проживання у зазначеній квартирі як чоловік онуки власниці.

З рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.02.2014 р. судом встановлено, що з 14.09.2002 р. по день винесення судового рішення сторони перебували у шлюбі, тривалий час спільне проживання припинили, проживають за різними адресами, у звязку з чим шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано.

Як вбачається з акту від 20.08.2015 р., затвердженого начальником ЖЕК №7, з початку 2014 року відповідач перестав проживати у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Представник позивача пояснила, що відповідач без поважних причин більше року не користується квартирою, однак добровільно не зняв місце своєї реєстрації, що покладає на позивача додаткові витрати по оплаті комунальних послуг.

Доказів того, що він з поважних причин не користується належною позивачу квартирою протягом строків, встановлених домовленістю або законом, відповідач суду не надав.

На підставі наведених норм та встановлених обставин суд вважає, що вимоги позивача доведені та ґрунтуються на законі, а тому задовольняє позов у повному обсязі.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України.

На підставі наведеного, ст.ст.8,10,11,60,88, 209,215,223-228, 293 296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою №105 по вул.Східній, 32 у м.Біла Церква Київської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243 грн. 60 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивачем рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги , якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_4