Апеляційний суд Житомирської області
Справа №2-721/12 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 21 Доповідач Талько О. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Косигіної Л.М., Григорусь Н.Й.,

при секретарі Церпіцькій Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу органу опіки та піклування Левківської сільської ради Житомирського району на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 14 жовтня 2014 року у справі за позовом органу опіки та піклування Левківської сільської ради Житомирського району, який діє в інтересах ОСОБА_1, до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Третя житомирська державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2012 року орган опіки та піклування Левківської сільської ради, діючи в інтересах недієздатного ОСОБА_1, звернувся до суду з даним позовом, в обгрунтування якого зазначив, що останній з 19 липня 1980 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Подружжям за спільні кошти побудований житловий будинок АДРЕСА_1. Право власності на вказане житло було зареєстроване на ім'я ОСОБА_2, яка 3 березня 2005 року подарувала 16/100 частин житлового будинку ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оформивши належним чином договір дарування. Вказана угода укладена за згодою ОСОБА_1, однак внаслідок психічного захворювання він не усвідомлював значення своїх дій. В подальшому рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 8 грудня 2011 року його було визнано недієздатним та призначено опікуном ОСОБА_2

Посилаючись на ту обставину, що спірною угодою порушуються майнові права ОСОБА_1, позивач просив визнати недійсним договір дарування 16/100 частин вказаного житлового будинку.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 14 жовтня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі орган опіки та піклування Левківської сільської ради Житомирського району, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апелянт, зокрема, зазначає, що при зверненні до суду з даним позовом ним були надані належні та допустимі докази, які підтверджують факт перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, а також свідчать про право спільної сумісної власності подружжя на спірний житловий будинок.

Досліджений судом акт судово-психіатричної експертизи містить висновок про те, що внаслідок хронічного психічного захворювання ОСОБА_1 на час укладання договору дарування 16/100 частин житлового будинку не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Вказана обставина свідчить, що відчуження ОСОБА_2 частини спірного житла відбулось з порушенням вимог законодавства.

Окрім того, суд не врахував ту обставину, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнали позовні вимоги.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі.

На думку ОСОБА_4 та його представника, апеляційна скарга є безпідставною. Звертаючись до суду з даним позовом, орган опіки та піклування не надав свідоцтво про шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Окрім того, матеріали справи не містять доказів, які підтверджують право власності ОСОБА_2 на спірне житло.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні не був встановлений факт перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі. Також позивачем не було надано доказів того, що спірний житловий будинок перебував у їх спільній сумісній власності. Окрім того, не встановлено природу походження часток співвласників житлового будинку

Колегія суддів не погоджується з таким висновком.

За загальним правилом, закріпленим у ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, окрім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічне положення міститься у ч.3 ст.368 ЦК України.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і ( або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і ( або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Згідно з ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

За правилом ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 липня 1980 року. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1, виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Коростишівського районного управління юстиції у Житомирській області 11 грудня 2014 року.

Судом також встановлено, що подружжям ОСОБА_2 був побудований житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 107,4 кв.м., житловою площею 73,1 кв.м., який був прийнятий в експлуатацію 13 квітня 2004 року ( а.с.6).

5 травня 2004 року виконкомом Левківської сільської ради Житомирського району видане свідоцтво про право власності на вказаний житловий будинок на ім'я ОСОБА_2

Таким чином, спірний житловий будинок є об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Матеріали справи свідчать, що 3 березня 2005 року ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в ? частці кожному 16/100 частин зазначеного житлового будинку. Відповідно до цієї угоди у власність останніх перейшли кімната 1-5, площею 10,9 кв.м., а також кімната 1-9, площею 10,9 кв.м.

Вказаний договір дарування посвідчений державним нотаріусом Третьої житомирської державної нотаріальної контори Силіною Н.В. 3 березня 2005 року та зареєстрований в реєстрі за №2-707 ( а.с.46).

Судом також досліджувалась заява ОСОБА_1 від 3 березня 2005 року, якою він надав свою згоду на дарування дружиною 16/100 частин вказаного житлового будинку ( а.с. 218).

В подальшому ОСОБА_4 здійснено добудову до вказаного житлового будинку, що призвело до зміни ідеальних часток співвласників.

Рішенням Левківської сільської ради Житомирського району від 22 травня 2008 року ОСОБА_4 надано дозвіл на заміну документів, які посвідчують право власності на вказаний житловий будинок, у зв'язку з добудовою згідно з новими розмірами ідеальних часток, які складають: 37/100 ід.ч.- ОСОБА_4, 5/100 ід.ч. - ОСОБА_3, 58/100 ід. ч. - ОСОБА_2

2 червня 2008 року виконкомом Левківської сільської ради на ім'я ОСОБА_4 видане свідоцтво про право власності на 37/100 частин спірного житлового будинку ( а.с. 114).

Цього ж дня ОСОБА_2 було видане свідоцтво про право власності на 58/100 частин вказаного житла взамін свідоцтва про право власності від 5 травня 2004 року ( а.с. 230).

В судовому засіданні також встановлено, що ОСОБА_1 тривалий час страждає на психічне захворювання, у зв'язку з чим з 3 жовтня 2001 перебуває на диспансерному обліку. 3 2004 по 2011 роки періодично проходив стаціонарне лікування у ОПЛ №1 ( а.с. 10).

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 8 грудня 2011 року ОСОБА_1 визнано недієздатним, встановлено над ним опіку та призначено його опікуном ОСОБА_2 ( а.с.9).

Наявний в матеріалах справи акт судово-психіатричного експерта №261-2014 від 27 червня 2014 року містить висновок про те, що ступінь наявних у ОСОБА_1 психічних розладів у сфері мислення була настільки вираженою на час укладання договору дарування від 3 березня 2005 року, що позбавляла його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними ( а.с.164-166).

Отже, неспроможність ОСОБА_1 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час надання згоди на відчуження його дружиною частини вказаного житлового будинку, свідчить про недотримання вимог ч.3 ст.65 СК України при укладенні спірного договору, що, в свою чергу, є підставою для визнання його недійсним.

Посилання представника ОСОБА_4 на ту обставину, що повторне свідоцтво про шлюб не є належним доказом перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі на час придбання вказаного житлового будинку та вчинення спірного договору, є безпідставним, оскільки Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими Наказом МЮ України від 18 жовтня 2000 року за №52/5, передбачена можливість повторної видачі відділом державної реєстрації актів цивільного стану свідоцтва про державну реєстрацію акту цивільного стану у разі викрадення, втрати, пошкодження чи знищення оригіналу. Повторна видача відповідного свідоцтва здійснюється на підставі актового запису, складеного як в електронному вигляді, так і на паперовому носії.

При цьому, після припинення шлюбу внаслідок його розірвання свідоцтва про шлюб повторно не видаються ( п.4 розділу IV Правил).

З огляду на ту обставину, що позивач не був стороною спірної угоди та в матеріалах справи відсутні докази того, що органу опіки та піклування Левківської сільської ради раніше було відомо про відчуження ОСОБА_2 частини вказаного житлового будинку , суд приходить до висновку про те, що ним не пропущений строк позовної давності.

Посилання в рішенні на ту обставину, що в судовому засіданні не встановлено природу походження часток співвласників житлового будинку, свідчить про неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи та не може бути підставою для відмови у задоволенні позову.

Враховуючи вищезазначене, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового,- про задоволення даних позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 209,303,307,309,313,314,316,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу органу опіки та піклування Левківської сільської ради Житомирського району задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 14 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов органу опіки та піклування Левківської сільської ради Житомирського району задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування 16/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 Житомирської області, який укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_3, ОСОБА_4 та посвідчений державним нотаріусом Третьої житомирської державної нотаріальної контори Силіною Н.В. 3 березня 2005 року, реєстраційний №2-707.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь держави по 81 грн. 20 коп. судового збору з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуюча (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно: суддя Талько О.Б.