У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання недійсними кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки,

за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки,

за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення апеляційного суду Сумської області від 29 липня

2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання недійсними кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 20 листопада

2007 року між нею та ЗАТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір № МL-С00/370/2007. Відповідно до п. 2 ч. 1 кредитного договору валютою кредиту сторонами визначено швейцарський франк. За умовами кредитного договору банк надає позичальнику кредит у розмірі 290 445 швейцарських франків з датою остаточного повернення кредиту 20 листопада 2021 року, цільове призначення кредиту - на споживчі цілі і оплату комісії банку. У цей же день сторонами були укладені додаткові договори № ML-С00/370/2007/СHF до кредитного договору від 20 листопада 2007 року та додатковий договір № 1 до кредитного договору № ML-С00/370/2007.

На забезпечення повного та своєчасного виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачкою та відповідачем у справі укладено договір іпотеки від 20 листопада 2007 року № PML-С00/370/2007, за яким позивачкою було передано в іпотеку відповідачу нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1, загальною площею 467,2 кв. м.

Також, на забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки

№ SR-С00/370/2007, за яким останній поручався відповідати за виконання позивачкою умов кредитного договору.

Позивачка вважає, що кредитний договір та додаткові договори до нього були укладені для введення її в оману, оскільки після підписання договорів з'ясувалось, що така валюта, як швейцарський франк у відповідача відсутній, і жоден кредит банк у такій валюті не видавав, а існує лише прив'язка до вказаної валюти. При цьому у ЗАТ «ОТП Банк» була відсутня індивідуальна ліцензія на надання їй кредиту в іноземній валюті (швейцарські франки) і кредит їй було видано у гривнях. На її думку, в такий спосіб відповідач забезпечив власні ризики від нестабільності української валюти, перекладаючи всі ризики на неї. Крім того, на руки вона отримала лише частину коштів на споживчі цілі в розмірі 694 476 грн 35 коп., а решту коштів в сумі 616 821 грн 14 коп. банк самостійно автоматично списав як залік за попереднім кредитним договором, який укладався між нею та відповідачем 7 березня 2007 року. На її думку, укладений 20 листопада

2007 року кредитний договір містить несправедливі, дискримінаційні умови відносно неї, суперечить нормам чинного законодавства України та складений виключно на користь відповідача. Крім того, під час укладення вказаного договору відповідачем було запропоновано зняти з реєстрації її неповнолітніх дітей, щоб формально не отримувати дозволу органу опіки та піклування. Вона зняла з реєстрації дітей, хоча фактично вони продовжують проживати та користуватись житлом. З її точки зору, зняття дітей з реєстрації було фіктивним та вчинене на вимогу банку з метою спрощення процедури надання кредиту та усунення додаткових проблем у майбутньому в разі звернення стягнення на житловий будинок. Тому позивач ОСОБА_3 просила визнати недійсними кредитний договір, договір поруки та договір іпотеки.

У грудні 2012 року ПАТ «ОТП Банк» звернулося до суду із зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що ОСОБА_3 неналежним чином не виконує взятих на себе зобовʼязань, передбачених укладеним 20 листопада 2007 року кредитним договором, у звʼязку з чим виникла прострочена заборгованість, яка станом на 27 листопада 2013 року становить 256 369,01 швейцарських франків та складається із заборгованості за кредитом та сплати відсотків за користування кредитом. Вказану заборгованість вони просять стягнути з поручителя ОСОБА_4 згідно з вимогами ЦК України та укладеним договором поруки. Крім того, згідно з укладеним між банком та ОСОБА_3 договором іпотеки, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок літ. «М-3», загальною площею 467,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, власником якого є ОСОБА_3, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах за ціною реалізації не нижче оцінки, проведеної субʼєктом оціночної діяльності.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 12 грудня 2013 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ «ОТП Банк», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання недійсними кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки відмовлено за необґрунтованістю.

Позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_3,

ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на заставлене майно задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 256 369 грн

01 коп. швейцарських франків, що еквівалентно 2 253 483 грн 60 коп. Звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок літ. «М-3», загальною площею 467,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, власником якого є ОСОБА_3, в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «ОТП Банк» за кредитним договором від

20 листопада 2007 року № ML-C00/370/2007 в розмірі

256 369,01 швейцарських франків, що еквівалентно 2 253 483 грн 60 коп., шляхом продажу предмета на прилюдних торгах за ціною реалізації не нижче оцінки, проведеної субʼєктом оціночної діяльності. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 29 липня 2014 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 грудня 2013 року в частині задоволення позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 256 369,01 швейцарських франків, що еквівалентно 2 253 483 грн 60 коп., скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні цих позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ «ОТП Банк» - Дубровська Г.В. просить скасувати рішення апеляційного суду Сумської області від 29 липня 2014 року в частині скасування рішення суду першої інстанції та залишити в силі в цій частині рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із недоведеності заявлених позовних вимог. Крім того, задовольняючи позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк», суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 взяті на себе зобовʼязання за кредитним договором належним чином не виконувались, у звʼязку із чим утворилась заборгованість, а тому зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічних позовних вимог до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ПАТ «ОТП Банк» пропущено строк предʼявлення вимоги до поручителя.

Однак із висновком суду апеляційної інстанції погодитися не можна з огляду на наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судом апеляційної інстанції не дотримано.

Судом встановлено, що 20 листопада 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № МL-С00/370/2007

а. с. 120-123, т. 1).

Відповідно до п. 2 ч. 1 кредитного договору валютою кредиту сторонами визначено швейцарський франк.

За умовами кредитного договору банк надає позичальнику кредит у розмірі 290 445 швейцарських франків, а позичальник приймає кредит, зобов'язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом.

У звʼязку з неналежним виконанням ОСОБА_3 умов вказаного договору станом на 27 листопада 2013 року виникла заборгованість в розмірі 256 369,01 швейцарських франків, яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 237 589,12 швейцарських франків, що еквівалентно 2088408,36 грн, заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 18 779,89 швейцарських франків, що еквівалентно 165075,23 грн.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_3, 20 листопада 2007 року позивач за зустрічним позовом уклав з ОСОБА_4 договір поруки № SR- C00/370/2007, відповідно до п. 1.1 якого останній зобов'язався відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання ОСОБА_3 зобовʼязань за кредитним договором в повному обсязі (а. с. 134, т. 1).

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Пунктом 3.1 договору поруки передбачено, що у випадку невиконання боржником боргових зобовʼязань перед кредитором за кредитним договором, кредитор має право звернутись до поручителя із вимогою про виконання боргових зобовʼязань у повному обсязі або в частині.

Крім того, зобов'язання ОСОБА_3 за кредитним договором були забезпечені договором іпотеки від 20 листопада 2007 року, за яким відповідач ОСОБА_3 передала в заставу позивачу нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а саме: житловий будинок літ. «М-3» з надвірними будівлями і спорудами, загальною площею 467,2 кв. м.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобовʼязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Таким чином, оскільки ОСОБА_3 взяті зобовʼязання за кредитним договором належним чином не виконує, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» є обґрунтованим.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 29 липня 2014 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_4 скасувати, рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 грудня 2013 року в цій частині залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна
Судді:Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко