ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
02 грудня 2015 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Чернишової Є.Ю., за участі секретаря Соловей Ж.В., представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя, -
Позивач звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя, мотивуючи вимоги тим, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 27.10.27 року, від якого мають дітей - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку Анастасію, ІНФОРМАЦІЯ_2. Спільне подружнє життя не склалося, у звязку з чим виникло питання про розірвання шлюбу, яке на даний час вирішується судом. Під час сумісного життя була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_1, інвентаризаційна вартість якої складає 199648,00 грн. Добровільно розділити майна з відповідачем можливості не має, тому просить визнати за нею право власності на ? частини квартири за адресою: м. Фастів, вул. Строкова капітана (бувша вулиця Строкова)АДРЕСА_2.
В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просили суд їх задовольнити повністю.
Відповідач, який про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, повторно в судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини неявки, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, тому суд за згодою позивача вважає можливим вирішити справу за правилами частини 1 статті 224 ЦПК України за відсутності відповідача, на підставі наявних у ній даних і доказів, з ухваленням заочного рішення.
Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог ( стаття 11 ЦПК України ) встановив наступне.
27 жовтня 2007 року сторони, ОСОБА_2 (дівоче прізвище Кокоркіна) та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Фаствівського міськрайонного управління юстиції Київської області зроблений відповідний актовий запис №495 (а.с.12).
За час перебування в шлюбі було придбано на ім'я відповідача квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 84,8 кв.м., житловою площею 49,8 кв.м., за договором купівлі-продажу від 12 жовтня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 (а.с. 14).
Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, вказаною нормою права та нормами статті 60 Сімейного Кодексу України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя.
Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.
Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором або рішенням суду (ст. 70 Сімейного кодексу України, ст. 372 Цивільного кодексу України).
Домовленості про добровільний поділ квартири, що є спільною сумісною власністю подружжя, між сторонами не досягнуто.
Незважаючи на той факт, що вищевказана квартира була зареєстрована лише на ім'я відповідача (як одного з подружжя), це майно вважається спільним майном подружжя. Частки кожного із співвласників в праві на спільну дану квартиру не визначені. У зв'язку з цим, кожен із співвласників квартири вважається власником усієї квартири спільно з іншим співвласником.
За таких обставин, суд ураховуючи вищевказані вимоги закону, а також фактичні обставини справи, приходить до висновку, що придбана у період шлюбу за договором купівлі-продажу від 12 жовтня 2012 року спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки нормами Сімейного кодексу України передбачено презумпцію віднесення придбаного за час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя та у такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України має довести протилежне (спростувати матеріально-правову презумпцію).
Крім того, за правилами ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України визначено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Частиною 1ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Таким чином, зі змісту зазначених норм матеріального права випливає, що спільна власність може бути двох видів: з визначенням часток учасників (спільна часткова) і без визначення таких часток (спільна сумісна). Майно не може одночасно перебувати у спільній сумісній власності та спільній частковій власності.
Разом з тим, відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.
Положеннями ст. 370 ЦК України врегульовано як питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, так і те, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду.
Крім того, згідно із положеннями ст. 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом.
Порядок та підстави визначення часток у праві спільної часткової власності визначено у ст. 357 ЦК України, зі змісту якої вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.
Таким чином, враховуючи вищевказані вимоги закону, а також те, що між сторонами відсутній договір щодо визначення розміру часток у спільному майні, суд виходячи із принципу рівності часток кожного із співвласників спільного сумісного майна, вважає, що частка кожного із сторін у спільному майні складає по 1/2 частці у спірній квартирі.
За таких обставин, суд вважає вимоги обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією від 15.10.2015 року про сплату судового збору у розмірі 998,25 грн.
Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 998,25 грн.
В пункті 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Понесення позивачем витрат на правову допомогу підтверджується квитанцією від 22.10.2015 року №-0460397, відповідно до якої сплачено 500,00 грн., тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача такі витрати.
На підставі вищевикладеного, керуючись, статтями 11, 60, 62, 81, 88, 130, 174, 214, 215, 224, 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя задовольнити.
Визнати за ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН- НОМЕР_1, в порядку розподілу майна подружжя право власності на ? частину квартири №36, яка розташована по вулиці Строкова капітана (бувша вулиця Строкова) в будинку №5 в місті Фастів Київської області.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 судовий збір, сплачений при подачі позову, в розмірі 998,25 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 500 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Повний текст рішення виготовлений 07 грудня 2015 року.
Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд Київської області, протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.Ю.Чернишова