Справа № 166/1420/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Фазан О.З.
Провадження № 22-ц/773/46/15 Категорія: 58 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Завидовської-Марчук О.Г., Свистун О.В.,

при секретарі: Шугаловій О. М.,

за участі:

представника позивача - Герасимчук М.В.,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до прокуратури Волинської області, Ковельської міжрайонної прокуратури Волинської області, фермерського господарства "Гурич", ОСОБА_4, Ратнівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Реєстраційної служби Ратнівського районного управління юстиції Головного управління юстиції у Волинській області, прокурора міста Луцька, про звільнення майна з-під арешту, за апеляційною скаргою позивача Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 18 листопада 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Волинського обласного управління звернулося з позовом про звільнення майна з-під арешту.

Позивач просив звільнити з-під арешту іпотечне майно - приміщення реммайстерні Г-1 пл. 779,8 кв.м. та зерносклад А-1 пл. 897,1 кв.м., вважаючи, що у нього є всі правові підстави для задоволення своїх вимог за рахунок предметів іпотеки у спосіб та у порядку, визначеному іпотечними договорами та законом України «Про іпотеку», проте він не може цим правом скористатися, оскільки на предмети забезпечення накладено арешти в межах розгляду кримінальних справ, та з огляду на те, що право банку на майно як іпотекодержателя виникло із цивільних правовідносин, а тому має право на захист свого порушеного права у спосіб, визначений ст. ст. 15,16 ЦК України.

Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 18 листопада 2014 року в позові ПАТ «Державний ощадний банк України» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що між банком та фермерським господарством «Гурич» ( далі ФГ « Гурич» ) в особі ОСОБА_4 укладено кредитні договори: 25 березня 2008 року № 979 на суму 1000000 грн. та 29 травня 2008 року № 1019 на суму 1150000 грн.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за цими кредитними договорами між сторонам укладено іпотечні договори від 25 та 29 березня 2008 року.

Відповідно до зазначених іпотечних договорів предметом іпотеки є нерухоме майно: приміщення реммайстерні Г-1 пл. 779,8 кв.м., зерноскладу А-1 пл. 897,1 кв.м., критого току Б-1 пл. 884,4 кв.м., зерноскладу В-1 пл. 218,9 кв.м. що знаходяться в АДРЕСА_1 Дане майно внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та до Державного реєстру іпотек .

Рішенням господарського суду Волинської області від 19 липня 2010 року стягнуто з фермерського господарства «Гурич» на користь позивача 1103612,68 гривень заборгованості за кредитним договором, 11036,12 гривень судового збору, 236 гривень витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу.

На виконання вказаного рішення, яке набрало законної сили 30 липня 2010 року, 09 серпня 2010 року судом видано наказ про примусове виконання рішення суду, який пред'явлено до виконання до відділу державної виконавчої служби Ратнівського районного управління юстиції.

За рішенням господарського суду Волинської області від 25 жовтня 2010 року, з врахуванням ухвали господарського суду Волинської області від 19 листопада 2010 року, стягнуто солідарно з фермерського господарства «Янцевич», сільськогосподарського приватного підприємства «Прогрес», фермерського господарства «Гурич» на користь позивача 1172152,69 гривень заборгованості за кредитним договором, 11721,53 гривень судового збору, 236 гривень витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу.

На виконання цього рішення видано наказ про примусове виконання ухвали, який пред'явлено до виконання до відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області

02 лютого 2011 року відкрито провадження з виконання вказаного наказу, який на даний час не виконано.

27.08.2010 року відкрито виконавче провадження за заявою стягувача, тобто Волинського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України», та 06.09.2010 року постановою № 21014373 ВДВС Ратнівського РУЮ Токарського Е. С. накладено арешт на все нерухомого майно ФГ «Гурич», що стверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційним номером обтяження № 0213716, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна індексного номеру документа № 25341058 від 08.08.2014 року

Постановою від 11.02.2010 року слідчим прокуратури Волинської області Хилюком В.В. в рамках кримінальної справи № 31-036-10 накладено арешт на все нерухоме майно ФГ «Гурич».

22.03.2012 року, 20.06.2012 року постановами слідчих прокуратури Ратнівського району Волинської області Хомука Г.М. та старшого слідчого Ковельської міжрайонної прокуратури Волинської області Антонюка В.В., накладено арешти на спірне нерухоме майно ФГ «Гурич» - зерносклад та реммайстерню в с. Самари.

Кримінальна справа № 0313/682/2012 про обвинувачення ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. З ст. 28, ч.2 ст. 205, ч. З ст. 28, ч. 2 ст. 358, ч. З ст. 28, ч. З ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. З ст. 209, ч. 1,2 ст. 366 КК України , в ході розслідування якої накладено арешт на майно ФГ «Гурич», іпотекодержателем якого є банк, розглянута Ратнівським районним судом Волинської області. У вироку суду від 12 листопада 2014 року зазначено, що клопотання ПАТ «Державний ощадний банк України» щодо зняття арешту з іпотечного майна залишено судом без розгляду.

Долю арештованого майна ФГ «Гурич» вирішено вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 09.12.2013 року та ухвалою апеляційного суду Волинської області від 08.04.2014 року, що набрали законної сили, а саме: приміщення реммайстерні Г-1 пл. 779,8 кв.м., зерноскладу А-1 пл. 897,1 кв.м., що розміщені по АДРЕСА_1 звернуто на користь цивільного позивача ПАТ «Брокбізнесбанк» в рахунок погашення заподіяної злочинними діями ОСОБА_4 майнової шкоди. Позивач був учасником кримінального провадження як цивільний позивач.

Так, ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 57 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право державного виконавця накладати арешт на майно боржника для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

В п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27 серпня 1976 року № 6 зазначено, що за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядають вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту, а в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна. Саме до цього зводяться роз'яснення, надані Пленумом Верховного Суду України у п. 4 постанови «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27 серпня 1976 року № 6 в редакції від 30 червня 1978 року № 5.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.9, 10 Закону України «Про іпотеку» права іпотекодержателя на предмет іпотеки не пов'язані ні з правом на майно, ні з правом володіння ним.

Так як позивачем не подано доказів на підтвердження права власності на спірні приміщення, тому вимоги апелянта колегія суддів вважає безпідставними.

Оскільки ПАТ «Державний ощадний банк України» не є власником оспорюваного арештованого нерухомого майна, він отримав лише право стягнення з боржника заборгованості за кредитними договорами, звернення стягнення на іпотечне майно не відбулося, отже права банка як іпотекодержателя при наявності інших обтяжень спірного майна задовольняються не шляхом звільнення майна з-під арешту, а пріоритетом задоволення його вимог. У зв'язку з цим підстав для звільнення з-під арешту спірного майна немає, відтак судом першої інстанції ухвалено правильне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, до участі у розгляді даної справи позивачем не залучено ПАТ «Брокбізнесбанк», на користь якого вироком суду від 09.12.2013 року звернуто в рахунок погашення майнової шкоди рем майстерню та зерносклад у с. Самари. Однак, оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, по колегія суддів вважає, що зазначене порушення процесуальних норм не потягло за собою порушення законних прав вказаної юридичної особи.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, оскільки є власним тлумаченням відповідачем норм чинного законодавства і обставин справи, які були предметом дослідження суду і суд їм дав правильну юридичну оцінку.

Рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відхилити.

Рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 18 листопада 2014 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: