АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Ерде Банк» про визнання недійсними кредитного договору, іпотечного договору та договору про забезпечення вимог іпотекодержателя,

в с т а н о в и л а :

у липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Ерде Банк», в якому просив визнати недійсними кредитний договір № К-182/11 від 12.08.2011 року, іпотечний договір від 12.08.2011 року та договір про задоволення вимог іпотекодержателя, які укладені між ним та ПАТ «Ерде Банк».

В обґрунтування позову зазначав, що 12.08.2011 року між ним та ПАТ «Ерде Банк» було укладено кредитний договір, за умовами якого він отримав кредит в розмірі 150 000 доларів США. На забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором цього ж дня між ними було укладено іпотечний договір, за умовами якого він передав банку в іпотеку належну йому квартиру АДРЕСА_1. Також цього дня між ним та банком було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за умовами якого він зобов'язався передати, а банк прийняти у власність належну йому на праві приватної власності зазначену квартиру. При укладенні договорів банк у порушення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не надав інформацію, необхідну споживачу для здійснення свідомого вибору та не зробив детальний розпис загальної вартості кредиту. Банку достеменно було відомо, що кредит надається на лікування доньки, яка є інвалідом з дитинства. Він не міг повністю усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у зв`язку з тяжкою хворобою доньки та уклав зазначені договори під впливом тяжкої обставини.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05.10.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Справа № 760/13408/15-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/14791/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Шевченко Л.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги, що банком не виконані вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» щодо надання повної інформації про кредитні послуги та, що він при укладенні договору діяв під впливом тяжкої обставини.

У судовому засіданні апелянт та його представник ОСОБА_4 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.08.2011 року між ПАТ «Ерде Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № К -182/11, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 150 000 доларів США, зі сплатою 22 % річних строком до 11.08.2012 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором цього ж дня між сторонами було укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, яка належить позивачу на праві приватної власності.

12.08.2011 року сторони уклали договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за умовами якого банк зобов'язався прийняти у власність квартиру АДРЕСА_1.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем була надана необхідна інформація щодо укладених договорів та позивач не довів, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 цього ж Кодексу що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як на час укладення кредитного договору, іпотечного договору та договору про задоволення вимог іпотеко держателя позивач був згоден з умовами договору та протягом чотирьох років їх не оскаржував. Позивач був вільним як у виборі фінансових установ для отримання кредиту так і у виборі форми кредитування.

У пункті 7.14 кредитного договору зазначено, що підписанням цього договору позичальник стверджує про те, що він у письмовій формі у повному обсязі отримав від кредитодавця інформацію, визначену ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що вимоги позивача про визнання договорів недійсними з підстав ненадання банком перед укладенням договору повної інформації про умови кредитування є безпідставними.

Відповідно до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач не довів, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено на інших умовах.

У кредитному договорі вказано, що кредит надається на споживчі потреби.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді