У х в а л а

23 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Київської області від 26 березня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сергеєв Олександр Олександрович, товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Лезіс», Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 18 грудня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 26 березня 2015 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено: визнано таким, що не підлягає примусовому виконанню виконавчий напис, вчинений 4 квітня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О., зареєстрований у реєстрі за № 354.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2015 року касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» (далі - ПАТ «Платинум Банк») відхилено, рішення Апеляційного суду Київської області від 26 березня 2015 року залишено без змін.

12 жовтня 2015 року ПАТ «Платинум Банк» звернулося до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Київської області від 26 березня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2015 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», пункту 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

На обґрунтування підстави перегляду вказаних судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2013 року, 21 травня і 16 липня 2014 року, та постанови Вищого господарського суду України від 9 липня 2014 року і 21 січня 2015 року, в яких, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 15 липня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про те, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки на момент його вчинення порушено вимоги Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України щодо надання документів, які свідчать про безспірність розміру заборгованості, а також щодо письмового повідомлення іншого іпотекодержателя про вчинення виконавчого напису.

Разом з тим у судових рішеннях, наданих для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2013 року касаційний суд, направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, указав на необхідність з'ясування судом усіх фактичних обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору;

- в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 травня 2014 року касаційний суд, залишаючи в силі рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, погодився з його висновком про те, що нотаріус під час вчинення оспорюваного виконавчого напису діяла відповідно до вимог законодавства, оскільки позивачу та третій особі направлялась письмова вимога про усунення порушення умов кредитного договору, яка була ними отримана; крім того, до заяви про вчинення виконавчого напису було додано усі документи, що підтверджують безспірність заборгованості та встановлюють прострочення виконання зобов'язання;

- в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 липня 2014 року касаційний суд, направляючи справу на новий судовий розгляд, звернув увагу на те, що неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення;

- у постанові Вищого господарського суду України від 9 липня 2014 року касаційний суд, залишаючи без змін судові рішення, погодився з їх висновками про відсутність правових підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження своїх доводів щодо його обізнаності зі спірним виконавчим написом;

- у постанові Вищого господарського суду України від 21 січня 2015 року касаційний суд, ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, дійшов висновку про те, що в межах господарського спору про право, заснованого на вчиненні нотаріальної дії, суди надали оцінку діям нотаріуса, який не є відповідачем в господарській справі; крім того, враховуючи приписи процесуального законодавства щодо обов'язку доказування, то саме на позивача покладений обов'язок доведення відсутності (або іншого розміру) заборгованості за кредитним договором, а відповідач має право надавати свої заперечення та документальне підтвердження щодо розміру заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, порівняння наведених судових рішень із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшли протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сергеєв Олександр Олександрович, товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Лезіс», Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню за заявою публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Київської області від 26 березня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

В.М. Сімоненко