Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 53 Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Галацевич О.М., Трояновської Г.С.,

при секретарі судового

засідання Ковальській Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до гаражного кооперативу «Простір» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання незаконним наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 24 листопада 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернуся до суду з даним позовом. Посилався на те, що з 01.06.2010 року він працював на посаді охоронця гаражного кооперативу «Простір» та наказом № 49 від 23.10.2013 року його було звільнено з роботи за п. 7 ст. 40 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним та необґрунтованим з огляду на те, що 23.10.2013 року спиртних напоїв він не вживав, а результати медичного дослідження отримані лише за допомогою алкотестера і ніяких інших аналізів на встановлення стану сп'яніння йому не проводилося, а також його медичне обстеження було проведено з порушеннями. Окрім того, наказом від 04.07.2013 року його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді догани за перебування у робочий час на чергуванні з 30.06.2013 року по 01.07.2013 року в стані алкогольного сп'яніння. Проте по закінченню чергування 01.07.2013 року на підставі медичного обстеження в Житомирському обласному наркологічному диспансері у нього не було виявлено ознак сп'яніння та згідно медичного висновку його стан охарактеризований як «тверезий». Враховуючи вищевикладене, просив визнати наказ № 49 від 23.10.2013 року про звільнення його з роботи недійсним, поновити його на посаді охоронця гаражного кооперативу «Простір» з 23.10.2013 року, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 23.10.2013 року по день постановлення судом рішення, визнати незаконним наказ відповідача від 04.07.2013 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності та стягнути з відповідача на його користь 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 24 листопада 2014 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року, викладених у п. 25 постанови № 9, вирішуючи позови поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за п.7 ст.40 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов'язки. Для працівника з ненормованим робочим днем час знаходження на роботі понад встановленої його загальну тривалість вважається робочим.

Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів (ст.27 ЦПК ), яким суд має дати відповідну оцінку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_2 працював у гаражному кооперативі «Простір» на посаді охоронця.

Наказом голови правління ГК «Простір» № 49 від 23.10.2013 року ОСОБА_2 було звільнено з роботи за п. 7 ст. 40 КЗпП України за розпиття спиртних напоїв та знаходження на чергуванні в нетверезому стані під час чергування 23.10.2013 року. Підставою для звільнення в наказі зазначено доповідну записку заступника голови ОСОБА_3 та висновок Житомирського обласного наркологічного диспансеру від 23.10.2013 року № 350.

23.10.2013 року позивача було доставлено до Житомирського обласного наркологічного диспансеру для проходження незалежного медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння. Результат проби на алкоголь у позивача за допомогою алкотесту склав 0,52 проміле алкоголю, що убачається з висновку лікаря-нарколога Житомирського обласного наркологічного диспансеру ОСОБА_4, який міститься у виписці із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 350 від 23.10.2013 року, та в якому вказано, що 23.10.2013 року о 19 год. 50 хв. позивач знаходився в стані алкогольного сп'яніння.

З доповідної записки заступника голови правління гаражного кооперативу «Простір» ОСОБА_3 вбачається, що під час перевірки робочої зміни охоронців бригади № 4, 23.10.2013 року о 18 год. 20 хв. було виявлено розпиття спиртних напоїв на робочому місці охоронцями ОСОБА_5, ОСОБА_6, а також ОСОБА_2, останнього було супроводжено до Житомирського обласного наркологічного диспансеру для проходження обстеження. За результатами проведеного о 19 год. 50 хв. 23.10.2013 року медичного обстеження складено медичний висновок № 350, що був підставою для відсторонення ОСОБА_2 від роботи.

В матеріалах справи міститься акт від 23.10.2013 року, складений заступником голови правління ГК «Простір» ОСОБА_3 та посвідчений підписами голови правління ГК «Простір» ОСОБА_7, членом правління ГК «Простір» ОСОБА_8 та охоронцем ГК «Простір» ОСОБА_9, в якому зазначено про відмову позивача надати пояснення з приводу вживання спиртних напоїв під час чергування робочої зміни 23.10.2013 року о 18 год. 20 хв. В акті від 23.10.2013 року також вказано, що пояснення вимагались на підставі проведеної перевірки заступником голови правління ГК «Простір» ОСОБА_3 під час якої було виявлено розпиття спиртних напоїв ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Факт вживання спиртних напоїв ОСОБА_2 23.10.2013 року у робочий час підтверджується також допитаними в судді першої інстанції свідками: ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_3

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення ОСОБА_2 з посади охоронця ГК «Простір» відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства, а тому правильно відмовив у задоволенні його позову в частині визнання недійсним наказу №49 від 23.10.2013 року про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним наказу про притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності, виходячи з такого.

Наказом виконуючого обов'язки голови правління ГК «Простір» ОСОБА_10 № 30 від 05.07.2013 року позивачу оголошено догану за порушення трудової дисципліни та п. 3 правил внутрішнього трудового розпорядку (знаходження на роботі в стані сп'яніння, в грубій формі відмовився їхати на медичне обстеження та без дозволу виконуючого обов'язки голови правління покинув робоче місце).

Частиною 1 ст. 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

В матеріалах справи знаходиться листок непрацездатності, з якого вбачається, що ОСОБА_2 у період з 02.07.2013 року по 05.07.2013 року був звільнений від роботи у зв'язку з хворобою та лікуванням.

Позивачу було оголошено наказ про застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді догани 08.07.2013 року, що підтверджується актом від 08.07.2013 року про оголошення ОСОБА_2 догани та його відмови поставити підпис на підтвердження ознайомлення з наказом. Акт підписаний охоронцями ГК «Простір»: ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_12

Відповідно до положення ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов'язки сторін.

Судом першої інстанції з'ясовано всі обставини справи та вірно встановлено, що наказ про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_2 №30 від 05 липня 2013 року було винесено у час його тимчасової непрацездатності, тобто всупереч приписам ч. 1 ст. 148 КЗпП України, тому він є таким, що не відповідає вимогам закону, однак позивачем пропущено тримісячний строк звернення з позовом до суду, оскільки позивач дізнався про існування наказу 08.07.2013 року, а звернувся з позовом до суду лише 18.11.2013 року.

Посилання позивача на Інструкцію про порядок направлення громадян для огляду на стан сп'яніння в заклади охорони здоров'я та проведення огляду з використанням технічних засобів № 114/38/15-36-18 від 24.02.1995 року є безпідставним, оскільки зазначена Інструкція втратила чинність з 30.04.2009 року. Колегія суддів відхиляє лист обласного наркологічного диспансеру Житомирської обласної ради №80 від 19.01.2015 року, оскільки він виданий після ухвалення судового рішення. Крім того, висновок Житомирського обласного наркологічного диспансеру №350 від 23.10.2013 року не визнаний незаконним у встановленому законом порядку.

При розгляді справи судом дотримані вимоги цивільного процесуального закону, всебічно й об'єктивно з'ясовані обставини справи та дана їм належна оцінка.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 24 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді