АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Оніщука М.І.,

- Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря - Шпирука О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання недійсним кредитного договору,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року позивач звернулася в суд із позовом до відповідача про визнання недійсним кредитного договору.

У мотивування вимог посилалася на те, що 23.08.2007 року між нею та ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», укладений Кредитний договір №03-2/7297-К, згідно якого вона отримала кошти в розмірі 68 000,00 доларів США.

Даний кредитний договір грубо суперечить актам цивільного законодавства.

Так, відповідно до п. 2.1.4 Кредитного договору позичальник сплатив банку винагороду за видачу кредиту в розмірі 1% від суми кредиту. Однак, згідно п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України №168 від 10.05.2007 року, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, за дії, які споживач здійснює на користь банку, або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин.

Також у порушення п.3.8 зазначеної вище Постанови банк не надав їй будь-якої інформації щодо валюти кредиту, а також не попередив про можливі валютні ризики.

Крім того, п. 6.1.7 Кредитного договору звужує її цивільну дієздатність, що суперечить основним вимогам цивільного законодавства та зокрема ст. 30 ЦК України.

П. 7.1.2 Кредитного договору надає банку право змінити умови договору в односторонньому порядку на умовах, які не є непрозорими, незрозумілими для іншої сторони договору, зокрема, щодо процентної ставки, що є порушенням п. 11 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

У порушення вимог п. 2.1 Постанови Правління Національного банку України №168 від 10.05.2007 року їй як позичальнику не була надана інформація про наявні форми кредитування, тип процентної ставки, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, вартість всіх супутніх послуг, можливості та умови дострокового погашення кредиту.

Банк також у Кредитному договорі не зазначив сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, можливості, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, не зазначив інших фінансових зобов'язань споживача, що не відповідає п. 3.3 Постанови Правління Національного банку України №168 від 10.05.2007 року.

Кредитний договір містить лише номери позичкового рахунку та рахунку для зарахування процентів, однак іншої інформації, передбаченої п.3.4 Постанови Правління Національного банку України №168 від 10.05.2007 року, договір не містить.

Відповідно до п. 10.1 Кредитного договору договір діє з дня його підписання і до повного виконання сторонами зобов'язань по даному договору, проте посилання «до повного виконання сторонами зобов'язань по даному договору» не є ані строком, ані терміном у розумінні цивільного законодавства, а тому даний пункт є недійсним з моменту його укладення.

З урахуванням наведеного просила суд визнати недійсним Кредитний договір №03-2/7297-К від 23 серпня 2007 року.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання недійсним кредитного договору відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Зазначає, що суд першої інстанції в рішенні вказує, що «не відповідають дійсності доводи позивача про порушення банком вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо ознайомлення позичальника з інформацією щодо наявних форм кредитування…», однак вона посилалася в позовній заяві на дану статтю лише щодо несправедливої умови про односторонню зміну умов кредитного договору.

Також, звертаючись до анкети позичальника, суд прийшов до висновку, що банком її було ознайомлено з умовами та особливостями кредитування, проте дана анкета не підтверджує факт надання її як споживачу інформації, яку банк зобов'язаний був надати згідно Постанови Правління Національного банку України №168 від 10.05.2007 року.

Вказує, що суд першої інстанції, спростовуючи ненадання банком інформації, передбаченої п. 3.8 Постанови Правління Національного банку України №168 від 10.05.2007 року, в рішенні посилається на підписання нею анкети-заяви, що на думку суду підтверджує факт отримання в повному обсязі інформації, передбаченої п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Проте, зазначений вище пункт Закону не містить інформації щодо валютних ризиків.

Окрім того, суд не надав правової оцінки щодо обмеження цивільної дієздатності позичальника, незаконної винагороди банку, односторонньої зміни процентної ставки, банківського рахунку, строку дії кредитного договору.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зокрема, згідно частин 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

23 серпня 2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», укладений Кредитний договір №03-2/7297-К (а.с. 6-8).

Згідно п. 1.1 Кредитного договору банк надає позичальнику грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на таких умовах: сума кредиту - 68 000,00, валюта кредиту - долар США, термін кредиту - 360 місяців, дата погашення кредиту - до 22 серпня 2037 року, процентна ставка - 12,45% річних.

Банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Відповідно до п. 8 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Отже, така форма витрат, як винагорода за видачу кредиту існує, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що банком не було надано інформації щодо валюти кредиту, а також не попереджено про можливі валютні ризики.

У відповідності до Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 496 від 12 листопада 2003 року, офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється щоденно.

З наведеного можливо зробити висновок, що стабільність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. При цьому, позивач міг передбачити в момент укладення договору можливу зміну курсу валют та не був позбавлений можливості отримати кредит в національній валюті або обрати інші умови кредитування.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта, що в кредитному договорі не зазначений строк дії договору, оскільки в п.1.1 Кредитного договору зазначено, що термін кредиту - 360 місяців, а дата погашення кредиту - до 22 серпня 2037 року.

Частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача в письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема, мету для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий ; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням кредиту та укладанням договору про надання споживчого кредиту; строк на який кредит може бути одержаний; варіанти повергнення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки запропонованих схем кредитування.

У силу ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до анкети-заяви на отримання кредиту ОСОБА_2 підписанням анкети підтвердила факт отримання в повному обсязі інформації (в письмовій формі) щодо кредитування, що передбачена п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист справ споживачів», що спростовує посилання позивача щодо ненадання їй інформації про наявні форми кредитування, тип процентної ставки, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, вартість всіх супутніх послуг, можливості та умови дострокового погашення кредиту

Також у відповідності до вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» оспорюваний кредитний договір містить суму кредиту, розмір відсоткової ставки, розмір щомісячного платежу та строк повернення грошових коштів.

У позовній заяві ОСОБА_2 зазначила, що п. 7.1.2 Кредитного договору надає банку право змінити умови договору в односторонньому порядку на умовах, які не є непрозорими, незрозумілими для іншої сторони договору, зокрема, щодо процентної ставки, що є порушенням п. 11 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що встановлений кредитним договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також що умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008 року, яким ЦК України було доповнено ст. 1056-1, набрав чинності з 9 січня 2009 року.

Згідно п. 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Однією з таких підстав є підвищення облікової ставки Національного банку України та нестабільність курсової політики.

При зміні облікової ставки Національного банку України, інфляційного індексу чи конўюктури ринку попиту на кредитні ресурси банк має право переглянути встановлену п.1.1 процентну ставку за користування кредитом, про що повідомляє позичальника в письмовій формі за 10-ти календарних днів до дня встановлення нової ставки (п.7.1.2 Кредитного договору).

Отже, умова договору щодо зміни процентної ставки в односторонньому порядку в Кредитному договорі від 23 серпня 2007 року, є законною, оскільки зазначена в ньому до набрання чинності законом, відповідно до якого умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Всі доводи апеляційної скарги були предметом розгляду в суді першої інстанції, суд дав оцінку кожному доводу і в колегії суддів відсутні підстави для їх переоцінки.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: