Справа № 159/4824/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Миронюк М.Г.
Провадження № 22-ц/773/577/15 Категорія: 47 Доповідач: Веремчук Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Веремчук Л.М.

суддів - Овсієнка А.А., Лівандовської-Кочури Т. В.,

при секретарі Кирилюку О.О.,

з участю: позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_1,

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Зеленської сільської Ради Ковельського району Волинської області, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 про визнання недійсним Державного акта на право власності та визнання незаконним, скасування рішення Зеленської сільської Ради за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 лютого 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Зеленської сільської Ради Ковельського району Волинської області, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 про визнання недійсним Державного акта на право власності та визнання незаконним, скасування рішення Зеленської сільської Ради відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що права на звернення до суду з позовом відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦПК України позивачка не має оскільки її права не порушено.

Судом першої інстанції встановлено, і це відповідає наявним в матеріалах справи доказам, яким суд дав правильну правову оцінку, що рішенням Зеленської сільської Ради № 17/1 від 31 грудня 1993 року ОСОБА_4 видано Державний акт на право власності на землю від 27 березня 1995 року серії НОМЕР_1, що розміщена по АДРЕСА_1, площею 0,12 га.

Із пояснень сторін вбачається, що на належній ОСОБА_4 на праві приватної власності земельній ділянці ОСОБА_2 самовільно у 1995 році збудувала незавершене будівництво - житловий будинок без згоди на це власника земельної ділянки.

Звертаючись до суду із позовною заявою, ОСОБА_2 вказала, що у разі завершення будівництва та набуття права власності на будинок у неї виникне право власності на спірну земельну ділянку за набувальною давністю.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Особа має право звернути до суду за захистом саме своїх прав. Право на позов має особа, права, свободи або інтереси якої порушені. Іншими словами, особа не має права звернутися до суду у разі, якщо права, за захистом яких вона звернулася, їй не належать. Така особа є неналежним позивачем і у позові їй слід відмовити. Тому при зверненні до суду позивач повинен доводити свою юридичну заінтересованість у справі, якої у ОСОБА_2 нема.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Для виникнення права власності на земельну ділянку перебігу набувальної давності недостатньо. Завершальним юридичним фактом виникнення прав на землю є рішення відповідних органів про передачу земельної ділянки.

Однак таке рішення орган місцевого самоврядування може прийняти відповідно до ст. 119 ЗК України щодо громадян, які добросовісно відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років і не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що вона користується частиною спірної земельної ділянки з 1994 року, оскільки законних підстав для використання її позивачкою ОСОБА_2 не встановлено. Положення ст. 119 ЗК України щодо набуття права користування на земельну ділянку за набувальною давністю може застосовуватись відповідно до п. 1 розділу ІХ «Прикінцеві положення» цього кодексу лише з 1 січня 2017 року і не поширюється на правовідносини, що виникли до набуття чинності цього Земельного кодексу.

Частина 1 статті 120 ЗК України передбачає перехід права власності або користування на земельні ділянки у разі набуття права власності на житловий будинок на який є правовстановлюючі документи.

Позивачка самовільно розпочала будівництво житлового будинку на земельній ділянці власником якої є ОСОБА_4 В неї відсутні будь-які правовстановлюючі документи на це будівництво. А тому посилання позивачки на вказану норму закону є безпідставним.

Обставини на які посилається позивачка не доводять юридичну заінтересованість ОСОБА_2 у справі, вона не надала суду інших належних та допустимих доказів порушення її прав відповідачами. Оскільки відсутня юридична заінтересованість, у позивача нема права на позов. Відповідно до ст. 3 ЦПК України ОСОБА_2 є неналежним позивачем. Відмовляючи в задоволенні позовної заяви місцевих суд прийшов до правильного висновку.

Враховуючи вищенаведене відповідно до ст. 309 ЦПК України колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухваленого у даній справі рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 лютого 2015 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: