Номер провадження: 22-ц/785/408/15
Головуючий у першій інстанції Борисова С.П.
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів- Доценко Л.І., Заїкін А.П.

При секретарі - Томашевська К.В.

Розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 07.10.2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення сплаченого реєстраційного платежу,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з вищезазначеними вимогами та просив суд визнати недійсним договір Фінансового лізінгу № 010296 з додатками від 27 червня 2014 року та стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "АвтоФінанс" сплачений ним реєстраційний платіж в сумі 19 500,00 грн., сплачену комісію за прийом платежів згідно тарифів банку в сумі 195,00 грн., а також судові витрати.

Вимоги обґрунтовував тим, що 27.06.2014 року між ним та ТОВ АвтоФінанс" було укладено договір фінансового лізингу № 010296 з додатками, предметом якого є трактор МТЗ 892.2., вартістю 195 000,00 грн. та сплатив реєстраційний платіж в сумі 19 500,00 грн. Посилаючись на аналіз самого договору та Додатків до нього, на думку позивача, договір свідчить про нечесну підприємницьку діяльність, яку проводить відповідач з метою залучення сторонніх фінансових ресурсів для власних потреб та небажання продавати визначений видом діяльності товар і надавати фінансові послуги.

Рішенням Арцизського районного суду Одеської області від 07 жовтня 2014 року в заявлених вимогах відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового, про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання представник відповідача не зявився, про ча ста місце розгляду справи сповіщений належним чином.

В силу ст.305 ч.2 ЦПК України, судова колегія вважає можливим розглянути справу за його відсутністю.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, яка доповіла зміст рішення, вислухавши пояснення сторін, що з'явились, перевіривши доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні проводитися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відмовляючи в заявлених вимогах районний суд виходив з того, що підписання позивачем договору свідчить про досягнення між сторонами згоди щодо усіх його умов та що позивачем не доведено, що умови є несправедливими.

За правилами ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лиш формальних міркувань.

Встановлено, що сторони уклали договір фінансового лізингу № 010296 з відповідними додатками до нього та предметом договору є трактор МТЗ 892,2., вартістю 195 000.00 грн. (а.с. 9-18).

Пунктом 1.7. договору фінансового лізингу № 010296 передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувача протягом строку, який становить більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодав авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії по організації оформлення даного договору (10% від вартості предмета лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмета лізингу).

Згідно з п. 8.2.1. вищезазначеного договору, перший лізинговий платіж складається з комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою укладенням цього договору, яка розраховується як комісія за організацію, яка визначена у додатку № 1 до даного договору.

Відповідно до п. 10.11. розділу 10 договору фінансового лізингу № 010296 віл 27.06.2014 року, укладеного між сторонами, у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до сплати останнім на рахунок лізингодавця авансового платежу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 39 % від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію договору лізингоодержувачу не повертається.

ОСОБА_5 оплатив комісію в сумі 19 500.00 грн. 27.06.2014 року за організацію та оформлення договору в розмірі 10% від вартості предмету лізингу відповідно до п. 1.7. договору, що підтверджується квитанцією № 532710001 від 27.06.2014 року (а.с. 19-20).

За положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, указаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів із метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Укладений сторонами правочин передбачає одержання споживач необхідного йому товару, визначає умови (схему фінансування тощо), за яких такий товар може бути одержаний

Відповідно до п 7. Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Виходячи з вищезазначеного, районний суд прийшов до правильного висновку, що не встановлено ведення відповідачем нечесної підприємницької діяльності, а також, що умови оспорюваного позивачем правочину є несправедливими по відношенню до нього.

Судова колегія погоджується з судженням районного суду , що позивачем не доведено, у чому саме полягає несправедливість договору фінансового лізингу, оскільки сам договір містить 14 самостійних розділів, які регулюють за своїм змістом права та обов'язки як відповідача, так і позивача.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про фінансовий, лізинг" фінансовий г - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу, договором фінансового лізингу - лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продовця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного за встановлену плату (лізингові платежі).

За змістом ч. ч. 1.2 ст. 16 цього Закону сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Згідно зі ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежі здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагород лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витраті лізингодавця. що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Доводи апеляційної скарги про те, що йому не було роз'яснено призначення платежу, який виявився комісійною винагородою не є підставою для задоволення позову так як не виходить за межі переліку платежів.

Посилання в апеляційній скарзі на несправедливі умови договору не є правовою підставою для задоволення позову виходячи з принципу свободи договірних зобов'язань.

Виходячи з вищезазначеного, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи

Керуючись ст.ст. 308,315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Арцизького районного суду Одеської області від 07.10.2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена на протязі 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Голодуючий суддя - Л.А.Гірняк

Судді Л.І.Доценко

А.П.Заїкін