Справа № 450/2756/14 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.
Провадження № 22-ц/783/6393/15 Доповідач в 2-й інстанції: Кабаль І. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Кабаля І.І.,

суддів: Копняк С.М., Монастирецького Д.І.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: апелянта ОСОБА_2,

його представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» про відшкодування моральної шкоди в сумі 200000 гривень, завданої в результаті дорожньо - транспортної пригоди.

Позов мотивований тим, що 19 січня 2014 року приблизно о 6 год. 30 хв. на дорозі Львів - Ужгород у с.Ставчани Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_2, керуючи автомобілем «DAEWOO LAHOS» реєстраційний номер НОМЕР_1, зіштовхнувся з велосипедом, на якому їхала її мати - ОСОБА_6 і внаслідок отриманих травм остання загинула на місці пригоди.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 86 108 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 3 524 грн. 08 коп. витрати на правову допомогу. Вирішено питання судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2

В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права, ухвалення рішення при неповному з'ясуванні обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що позивач вимагає відшкодовувати шкоду на підставі вимог ст. 1167 ЦК України. Правильне застосування зазначеної статті можливе лише з врахуванням норм ст. 23 ЦК України. Відповідно до загальних підстав деліктної відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправна поведінка заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача та вина. Апелянт вказує на те, що адміністративне стягнення за участь у ДТП з потерпілою ОСОБА_6 на нього не накладалося і до відповідальності за порушення Правил дорожнього руху він не притягувався. Крім того, позивачка в судовому засіданні заявляла, що її мати (ОСОБА_6) вже неодноразово потрапляла на велосипеді у ДТП, однак щоразу отримувала компенсацію, а кримінальні справи в цих випадках закривалися. У зв'язку з цим, можна зробити висновок про наявність у потерпілої умислу стати учасником ДТП, внаслідок чого отримати матеріальну вигоду. Також ОСОБА_2 вважає, що висновок у акті про те, що у ОСОБА_4 наявні психо-травмуючі фактори, які обгрунтовуються виникненням моральної шкоди і в еквівалентному виразі становить 100 608 гривень, є помилковим та таким, що суперечить ст. 23 ЦК України, Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та іншим нормативно-правовим актам, а тому не може братися судом до уваги.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 19 січня 2014 року приблизно о 6 год. 30 хв. на дорозі Львів - Ужгород у с.Ставчани Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_2, керуючи автомобілем «DAEWOO LAHOS» реєстраційний номер НОМЕР_1, зіштовхнувся з велосипедом, на якому їхала ОСОБА_6, внаслідок отриманих травм остання загинула на місці пригоди, що підтверджується постановою старшого слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України у Львівській області від 29.07.2014 року про закриття кримінального провадження № 0000051 від 19.01.2014 року за ознаками ч.2 ст.286 КК України. Вирішено копію постанови направити начальникові ВДАІ з обслуговування Пустомитівського району для вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 (а.с.2-4).

Задовольняючи частково позов про стягнення моральної шкоди, районний суд керувався ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1187 та ч.3 ст. 23 ЦК України та виходив з того, що внаслідок протиправної поведінки відповідача, позивачці завдано моральної шкоди. При цьому, суд дійшов висновку, що позивачка отримала відшкодування моральної шкоди сатисфакцією внаслідок визнання дій відповідача незаконними та протиправними згідно постанови старшого слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України у Львівській області від 29.07.2014 року про закриття кримінального провадження № 0000051 від 19.01.2014 року за ознаками ч. 2 ст. 286 КК України. Постановою встановлено, що у даній дорожній ситуації дії водія ОСОБА_2 по вибору швидкості руху не відповідали вимогам Правил дорожнього руху України (вибрана водієм швидкість руху 60 км/год., з технічної точки зору, не відповідала видимості дороги у напрямку руху, яка складала 29 м, оскільки при такій видимості дороги значення допустимої швидкості руху складає величину біля 47…52км/год.), а тому в діях останнього наявні ознаки адміністративного правопорушення.

При визначенні розміру 86108 грн. у відшкодування ОСОБА_4 понесеної нею моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок смерті матері - ОСОБА_6, судом взято до уваги акт № 234 амбулаторної судово - психологічної експертизи, згідно якої внаслідок нервового (психічного) стресу, сильного психологічного та фізичного дискомфорту при зіткненні із будь-якими натяками, що символізують чи нагадують про обставини травматичної події, погіршення психофізіологічного й психоемоційного стану, вплив цих порушень у соціально - побутовій сфері, позивач понесла моральну шкоду матеріальний еквівалент якої склав 100608 грн.(а.с.100-105).

За вказаних обставин, беручи до уваги виплачену АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» страхову суму 14616 грн., суд першої інстанції прийшов до висновку про підставність вимог позивачки про стягнення на її користь 86 108 грн., які підлягають стягненню тільки з ОСОБА_2

Проте, вірно визначивши закон, який регулює дані правовідносини, судом першої інстанції неповністю встановлено обставини справи щодо тяжкості вимушених змін у житті позивачки внаслідок протиправних дій зі сторони відповідача, в діях якого вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 122 КУпАП, а не склад кримінального правопорушення за ч. 2 ст.286 КК України, а відповідно й розмір відшкодування моральної шкоди, та не враховано матеріальне становище відповідача, обставини вчинення ДТП.

За правилами частин 1, 2 та 4 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до роз'яснень, даних в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Вирішуючи вимогу позивачки про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд першої інстанції на зазначені вимоги закону належної уваги не звернув, та в повній мірі не встановив обсяг моральних страждань, які понесла ОСОБА_4 внаслідок винних дій відповідача, в діях якого вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 122 КУпАП, та не врахував матеріальне становище останнього, який не працює, має на утриманні неповнолітню дитину, обставини вчинення ДТП відповідачем.

Колегія суддів погоджується з посиланнями ОСОБА_4 у позові на те, що внаслідок смерті матері - ОСОБА_6, вона зазнала глибоких душевних страждань, знаходилась в шоковому стані, тривалий час не могла відновити свій душевний і фізичний стан, оскільки таке підтверджується зібраними, дослідженими та перевіреними судом доказами.

Згідно ч. 5 ст.1187 ЦК України особа, що здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таких доказів ні в суді першої, ні апеляційної інстанції відповідачем ОСОБА_2 надано не було.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що з урахуванням тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках позивачки, матеріального становища відповідача, який не працює, має на утриманні неповнолітню дитину, принципів розумності, виваженості та справедливості, розмір відшкодування такої слід було зменшити та визначити в сумі 50000 грн. Тому, оскаржуване рішення в частині відшкодування моральної (немайнової) шкоди, як таке, що ухвалене при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, підлягає зміні.

В решті доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

В іншій частині рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 3, 309, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 червня 2015 року змінити в частині суми стягнення моральної шкоди, зменшивши таку з 86 108 гривень до 50000 гривень.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Кабаль І.І.

Судді: Копняк С.М.

Монастирецький Д.І.