Справа № 308/2843/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді - Микуляк П.П.,

при секретарі - Остич Л.В.

за участю відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з зазначеною позовною заявою мотивуючи її тим, що 12.03.2012 року приблизно 14 год. 30 хв. ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1, біля будинку №21, що по вул. Капушанська у м.Ужгороді, виконуючи маневр виїзду з місця паркування та рухаючись заднім ходом, здійснив наїзд на неї, як пішохода. В результаті ДТП вона отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Вироком Ужгородського міськрайонного суду від 05.06.2013 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу. При розгляді вищевказаної кримінальної справи нею був заявлений цивільний позов про відшкодування моральної шкоди у розмірі 12000 грн, але суд своїм вироком залишив даний позов без розгляду.

Позивачка зазначає, що внаслідок ушкодження здоровя їй спричинено значні матеріальні та моральні збитки. Однак, в силу юридичної необізнаності, вона не зберегла чеки, які підтверджують її матеріальні витрати. У звязку з зазначеною подією вона більше двох тижнів перебувала у стаціонарному відділенні Ужгородської центральної міської лікарні на лікуванні. Після лікарні, впродовж двох місяців, вона, пенсіонер, особа похилого віку, ІНФОРМАЦІЯ_1, була безпомічна, прикута до ліжка, постійно потребувала стороннього догляду, що ще більше погіршувало ситуацію, оскільки проживає сама. Для отримання елементарних, життєво-необхідних потреб, вона постійно була змушена звертатись за допомогою до сусідів, знайомих. Цей стан її морально пригнічував. Ні дітей, ні родичів у неї немає, вона одинока. Сусіди по-черзі доглядали за нею, годували, відвозили на огляд до лікаря, купували ліки. В свою чергу, ОСОБА_1 жодного разу не поцікавився її станом здоровя, не надав їй якої-небудь моральної чи матеріальної допомоги.

Отримані внаслідок ДТП ушкодження суттєво погіршили її здібності вільно пересуватися, та невідомо чи взагалі відновиться її попередній стан здоровя в силу похилого віку. Через все пережите вона тривалий час не можу вночі спокійно спати, стала до всього нервово відноситись, що негативно відображається на її загальному самопочутті. І до того суворий пенсійний бюджет, оскільки вона самотня та допомогти їй матеріально нікому, довелося спрямувати на відновлення ушкодженого здоровя. Це все спричинило виникнення пригніченого, депресивного стану, вона майже не виходжу на вулицю. Розмір душевних та фізичних страждань позивачка оцінює в 20000 грн., які просить стягнути з відповідача.

В судове засідання позивачка ОСОБА_3 не зявилась, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, але у свій позовній заяві вона просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вважають їх необґрунтованими, оскільки між діями ОСОБА_1 та наслідками, які на думку ОСОБА_3, настали відсутній причинний зв'язок.

Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного:

Вироком Ужгородського міськрайонного суду від 5 червня 2013 року, яким ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України встановлено, що 12.03.2012 року приблизно 14 год. 30 хв. ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом марки «FORD FUSION», д/н НОМЕР_2, біля будинку №21, що по вул. Капушанська у м.Ужгороді, на місці для паркування автомобілів перед входом до аптеки №130 поблизу OKЛ ім.Новака, виконуючи маневр виїзду з місця паркування та рухаючись заднім ходом, порушуючи п.10.9 Правил дорожнього руху України здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3, яка знаходилась з правої сторони автомобіля.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №272 від 20.04.2012 року у потерпілої ОСОБА_3 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: закритого двох кісточкового перелому лівої гомілки зі зміщенням уламків. Виникли вищевказані тілесні ушкодження внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізмі дії, якими могли бути виступаючі частини кузова легкового автомобіля із послідуючими падінням потерпілої та накочуванням шиною автомобіля на область лівого гомілкового суглобу. Найбільш ймовірно, що первинний контакт виступаючих частин кузова автомобіля з потерпілою відбувся в область лівої гомілки, причому потерпіла у момент контактування знаходилася у вертикальному або близькому до нього положенні. Дані тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоровя на строк більше 21 дня і за цією ознакою, вони кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тежкості.

З висновку автотехнічної експертизи №815/151 від 25.04.2012 року слідує, що з технічної точки зору причиною ДТП стали дії водія автомобіля НОМЕР_1, який при русі заднім ходом допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3

Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Частиною 1 статті 28 КПК України (в ред.1960 року) визначено, що особа, яка зазнала матеріальної шкоди від злочину, вправі при провадженні в кримінальній справі пред'явити до обвинуваченого або до осіб, що несуть матеріальну відповідальність за дії обвинуваченого, цивільний позов, який розглядається судом разом з кримінальною справою

В судовому засіданні встановлено, що під час досудового розслідування кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та розгляді даної справи в суді, позивачка ОСОБА_3 була визнана потерпілою по кримінальній справі, нею був заявлений цивільного позову до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, але згідно вироку суду від 05.06.2013 року такий залишений без розгляду.

Відповідно до ч.4 ст.28 КПК України особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальній справі, а також особа, цивільний позов якої залишився без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства.

В березня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, в порядку цивільного судочинства.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких особа зазнала у звязку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК України).

Згідно розяснень, що містяться в п. 3, п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ. Моральна шкода може полягати зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя; порушенні стосунків з оточуючими людьми; при настанні інших негативних наслідків. При визначенні моральної шкоди суд зясовує чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, чи знаходяться дії відповідача в причинному звязку з наслідками, що настали.

З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що після дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 12.03.2012 року з вини відповідача ОСОБА_1, позивачка ОСОБА_4 в період з 12.03.2012 року по 27.03.2012 року перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Ужгородської центральної міської лікарні, з діагнозом «закритий 2-х кісточковий перелом лівої гомілки зі зміщенням уламків, підвивихом стопи на зовні. ІХС. Кардіосклероз атеросклеротичний. СН-1. Гіпертонічна хвороба-2ст.», що підтверджується випискою з медичної картки №2688/243 стаціонарного хворого ОСОБА_3

Згідно висновку судово-медичної експертизи №272 від 20.04.2012 року та вироку Ужгородського міськрайонного суду від 05.06.2013 року встановлено, що вищезазначені тілесні ушкодження отримані потерпілою (позивачкою) ОСОБА_3 саме під час ДТП і знаходяться в причинному звязку з діями водія ОСОБА_1

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_3 є особою похилого віку, ІНФОРМАЦІЯ_1 У своїй позовній заяві остання вказує на те, що внаслідок отриманих ушкоджень погіршились її здібності пересуватись, для отримання елементарних, життєво-необхідних потреб вона потребувала постійного стороннього догляду, у звязку з чим була змушена звертатись за допомогою до сусідів та знайомих. Дані обставини призвели до порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан її здоровя та моральних страждань.

Також позивачка зазначає, що ОСОБА_1 жодного разу не поцікавився її станом здоровя, не надав їй якої-небудь моральної чи матеріальної допомоги.

Такі твердження відповідач по справі в судовому засіданні не заперечив і не надав суду жодного доказу на їх спростування.

Враховуючи характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивачка, стан її здоровя, тяжкість вимушених змін у її його житті та зусилля для відновлення свого стану, приймаючи до уваги, що дії відповідача ОСОБА_1 знаходилися в причинному зв'язку з тим, що позивачці ОСОБА_3 було спричинено моральних та душевних переживань у звязку з ушкодженням здоровя, вона тривалий час була змушена звертатись до правоохоронних органів та суду за захистом своїх прав, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь ОСОБА_3 12 тис.грн. моральної шкоди, оскільки цей розмір, на думку суду, буде відповідати спричиненій позивачці моральній шкоді.

У відповідності до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст.23, 1167, 1187 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 14, 60, 88, 208, 209, 212,-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 12000 (дванадцяти тисяч) грн..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Микуляк П.П.