У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору іпотеки недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 5 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 26 серпня 2008 року між ним та публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ «ПриватБанк») було укладено договір іпотеки на забезпечення виконання кредитного договору, укладеного ним з банком того ж дня, за яким він отримав кредит у розмірі 116 750 грн на строк до 26 серпня 2018 року зі сплатою 13,45 % річних. В іпотеку був переданий належний йому на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок. Вважав, що указаний договір був укладений з порушенням вимог закону та прав його неповнолітніх дітей, оскільки рішення Чорнобаївської селищної ради Черкаської області від 29 липня 2008 року про надання дозволу на відчуження майна від імені неповнолітніх дітей скасовано рішенням Київського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2013 року.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд визнати указаний договір недійсним та скасувати заборону на відчуження зазначеного нерухомого іпотечного майна.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 2 вересня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсним договір іпотеки від 26 серпня 2008 року, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 Скасовано заборону відчуження житлового будинку АДРЕСА_1, зареєстровану приватним нотаріусом Чорнобаївського нотаріального округу ОСОБА_4 в єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Скасовано запис у державному реєстрі іпотек про обтяження житлового будинку АДРЕСА_1 від 26 серпня 2008 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 5 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що спірний договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно та право на користування яким мали неповнолітні діти позивача, був укладений з порушенням вимог закону на підставі згоди органу опіки та піклування, рішення якого визнано судом незаконним.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що спірний договір був укладений відповідно до вимог закону, оскільки на час укладення договору іпотеки рішення органу опіки та піклування було дійсним, а визнано недійсним з часу набрання рішенням суду законної сили, а не з часу його прийняття, у зв'язку з чим суд вважав, що указане рішення суду не має преюдиційного значення при вирішенні спору при визнання договору іпотеки недійсним.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 26 серпня 2008 року між ОСОБА_3 та ПАТ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки на забезпечення виконання кредитного договору, укладеного між ними того ж дня, за яким ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 116 750 грн на строк до 26 серпня 2018 року зі сплатою 13,45 % річних. В іпотеку був переданий належний ОСОБА_3 на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок. Договір іпотеки було укладено за погодження органу опіки та піклування Чорнобаївської селищної ради згідно рішення від 29 липня 2008 року № 94.

Також встановлено, що рішенням Київського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2013 року рішення Чорнобаївської селищної ради Черкаської області від 29 липня 2008 року № 94 про надання дозволу ОСОБА_3 на відчуження майна від імені малолітніх та неповнолітніх дітей визнано незаконним та скасовано.

Згідно зі ст. 177 СК України, ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", ч. 3 ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства" одним із правочинів, які не можуть вчиняти батьки або особи, які їх замінюють, без дозволу органу опіки та піклування, є відмова від майнових прав дитини, до яких відноситься і право користування жилим приміщенням.

У п. 44 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

У зв'язку з наведеним суди повинні виходити із того, чи мали діти право власності на предмет іпотеки або право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки та чи був дозвіл органу опіки та піклування на укладення спірного договору щодо указаного майна.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України апеляційний суд на вказане уваги не звернув, доводів сторін належним чином не перевірив, а, вважаючи наявність згоди орану опіки та піклування для укладення договору іпотеки обов'язковою, і, пославшись на те, що скасування судом рішення органу піки та піклування має юридичну силу з дати набрання рішенням суду законної сили, не послався на закон, який саме так визначає дію акта органа місцевого самоврядування в часі і не звернув уваги на положення ст. 21 ЦК України, ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено, його рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 5 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта