справа № 179/130/14-ц
провадження № 2/179/56/15
МАГДАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2015 р. Магдалинівський районний суд

Дніпропетровської області

у складі: головуючого - судді Новік Д.І.

за участю: секретаря судового засідання - Кривошлик І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Магдалинівка цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій посилається на те, що 08 грудня 2005 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір DNM0SH00004671, згідно якого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 15 000 гривень на термін до 25 грудня 2013 року, який зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати ОСОБА_1 повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, ОСОБА_1 сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 15 000 гривень, однак відповідач ОСОБА_1 в порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, свої зобов'язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. 01 листопада 2007 року винесено судовий наказ Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення заборгованості у сумі 14 682 гривні 72 копійки з відповідачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2 за договором № DNM0SH00004671 від 08 грудня 2005 року, тому в новому розрахунку заборгованості від 19.12.2013 року вже врахована сума стягнення по даному судовому наказу. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 19 грудня 2013 року має заборгованість в розмірі 19 572 гривні 91 копійка, яка складається з наступного: 7 115 гривень 01 копійка - заборгованість по процентам за користування кредитом; 12 457 гривень 90 копійок - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Також, 08 грудня 2005 року в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № DNM0SH00004671 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, укладеним з поручителем ОСОБА_2 в забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договором ОСОБА_1 Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є солідарними боржниками. Відповідно до умов Договору поруки, а саме п.5, позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за кредитним договором № DNM0SH00004671. Згідно з п.6 Договору поруки, поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п'яти календарних днів з моменту її отримання. Вимога, що була пред'явлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобов'язання, залишена без задоволення. Враховуючи викладене та керуючись статтями 526, 527, 530, 1054 Цивільного кодексу України просять суд стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 19 572 гривні 91 копійка за кредитним договором № DNM0SH00004671 від 08.12.2005 року та стягнути солідарно судові витрати по справі.

У судове засіданні представник позивача - ОСОБА_3, що діє на підставі довіреності від 17.07.2014 рок (а.с. 155) не з'явилась, до суду надано заяву про розгляд справи в її відсутність (а.с. 163), згідно якої підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила суд їх задовольнити в повному обсязі, при цьому не заперечує щодо заочного розгляду справи, надавши також письмову заяву про відмову в задоволені заяви відповідачів про застосування строку позовної давності (а.с. 164-166).

Відповідач ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, до суду надано заяву (а.с. 169), згідно якої заперечував проти задоволення позову, оскільки позивачем пропущені строки позовної давності звернення до суду, на застосуванні яких він наполягає.

Відповідач ОСОБА_4, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, до суду надала заяву (а.с. 170), згідно якої просить справу розглянути в її відсутність, позовні вимоги не визнає та просить в їх задоволені відмовити застосувавши наслідки пропущення строків позовної давності на звернення банку до суду, надавши відповідну заяву (а.с. 171).

З цих підстав суд вважає можливим ухвалити судове рішення, відповідно до ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши матеріали справи та надані докази, заяви відповідачів про застосування наслідків спливу позовної давності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

08 грудня 2005 року між позивачем - Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (а.с. 13, 15, 16) та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12) було укладено кредитний договір DNM0SH00004671 (а.с. 9-10), згідно якого позивач надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 15 000 гривень на термін до 08 грудня 2008 року, а не як вказано в позовній заяві представником до 25 грудня 2013 року, який зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати ОСОБА_1 повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, ОСОБА_1 сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу ОСОБА_5 кредит у розмірі 15 000 гривень, однак відповідач ОСОБА_1 в порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, свої зобов'язання не виконав в повному обсязі, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки.

01 листопада 2007 року винесено судовий наказ Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення заборгованості у сумі 14 682 гривні 72 копійки з відповідачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2 за договором № DNM0SH00004671 від 08 грудня 2005 року (а.с. 5), тому в новому розрахунку заборгованості від 19.12.2013 року вже врахована сума стягнення по даному судовому наказу.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 19 грудня 2013 року має заборгованість в розмірі 19 572 гривні 91 копійка, яка складається з наступного: 7 115 гривень 01 копійка - заборгованість по процентам за користування кредитом; 12 457 гривень 90 копійок - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором (а.с. 6).

Також, 08 грудня 2005 року в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № DNM0SH00004671 між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, укладеним в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_1

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є солідарними боржниками.

Відповідно до умов договору поруки, а саме п. 5, позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу від 25 грудня 2013 року (а.с. 7, 8) із зазначенням невиконаних зобов'язань за кредитним договором № DNM0SH00004671.

Згідно з п. 6 Договору поруки, поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п'яти календарних днів з моменту її отримання, однак вимога, що була пред'явлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобов'язання, залишена без задоволення.

Враховуючи викладене позивач 22 січня 2014 року (а.с. 2) звернувся до суду з позовом та просить стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 19 572 гривні 91 копійка за кредитним договором № DNM0SH00004671 від 08.12.2005 року та стягнути солідарно судові витрати по справі (а.с. 1, 2-4).

Пунктами 11, 12 договору поруки передбачено, що договір поруки набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором та порука за цим договором припиняється після закінчення п'яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Отже, наведені обставини свідчать, що правовідносини, які склались між сторонами у зв'язку з укладеними договорами, регулюються ЦК України в редакції 2003 року, що набрав чинності з 01.01.2004 року.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами - ст. 629 ЦК України.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) - ст. 610 ЦК України.

За положеннями ст. 612 ЦК України одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Із змісту кредитного договору від 08 грудня 2005 року вбачається, що сторонами договору передбачено порядок погашення заборгованості, а саме: щомісячними платежами, починаючи з першого місяця в період з "21" по "28" число кожного місяця, останнє погашення кредиту здійснити не пізніше 08 грудня 2008 року (а.с. 9-10).

Таким чином, за умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами - щомісячними платежами в розмірі та в строки, визначені договором, а відтак право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу і початок перебігу позовної давності у зв'язку з цим починається з моменту порушення строку його погашення, тобто з моменту(місяця, дня) невиконання позичальником зобов'язання щодо погашення чергового платежу.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Як видно із справи, ОСОБА_1 вніс останній платіж на погашення кредиту 06 жовтня 2009 року (а.с. 53, 133), після чого перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту.

Даний факт підтверджується випискою по рахунку відповідача ОСОБА_1 відкритого банку для зарахування коштів з погашення заборгованості за кредитом станом на 25 березня 2014 року (а.с. 50-55, 130-133), наданою позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно якого станом на 25 березня 2014 року останній платіж ОСОБА_1 було зроблено 06 жовтня 2009 року.

Наведені обставини свідчать, що право кредитора є порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, у зв'язку з чим початок перебігу позовної давності починається з моменту порушення строку його погашення, тобто з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником зобов'язання щодо погашення чергового платежу, а саме з грудня 2009 року.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила - ч. 1 ст. 261 ЦК України.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що наведені у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи - ст. 261 ЦК України, за змістом якої початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Із справи видно, що з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNM0SH00004671від 08 грудня 2005 року, останній платіж на погашення заборгованості за яким внесено позичальником 06 жовтня 2009 року (а.с. 53, 133), позивач звернувся до суду 22 січня 2014 року (а.с. 2-4), тобто з пропуском позовної давності.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили застосувати наслідки спливу позовної давності (а.с. 169, 171).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові - ч.4 ст. 267 ЦК України.

Таким чином, посилання позивача про те, що строк дії кредитного договору від 08 грудня 2005 року не закінчився, його не розірвано та не змінено, останній діє до повного його виконання та що відсутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності є помилковими та такими, що протиречать нормам діючого законодавства, що регулює питання щодо позовної давності, та фактичним обставинам справи, які свідчать про пропуск позивачем позовної давності.

Вирішуючи питання про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNM0SH00004671від 08 грудня 2005 року з ОСОБА_2, як поручителя і солідарного боржника, суд приймає до уваги як умови кредитного договору, яким передбачено строк виконання зобов'язання 08 грудня 2008 року, так і пункти 11, 12 договору поруки, яким передбачено порядок припинення поруки (а.с. 11).

Крім того, суд враховує положення ч. 4 ст. 559 ЦК України та роз'яснення Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (п. 24), відповідно до яких порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

По справі встановлено, що строком виконання основного зобов'язання за кредитним договором № DNM0SH00004671від 08 грудня 2005 року визначено 08 грудня 2008 року, пунктами 11, 12 договору поруки передбачено підстави припинення поруки, вимога про повернення боргу від 25 грудня 2013 року за № 30.1.0.0/2-550 (а.с. 7) відповідачам надіслана позивачем 29 грудня 2013 року (а.с. 8), з позовом до суду, у тому числі до ОСОБА_2, як поручителя, позивач звернувся лише 22 січня 2014 року (а.с. 2), тобто за межами позовної давності, передбаченої як умовами договорів так і діючим законодавством.

Доводи позивача про те, що позовна давність не пропущена, оскільки умовами кредитного договору передбачено строк дії договору до повного його виконання, не можуть бути взяті до уваги, оскільки початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи - ст. 261 ЦК України, за змістом якої початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Вимога про повернення боргу, що направлена позивачем відповідачам 29 грудня 2013 року, не свідчить про дотримання позивачем умов договору, оскільки направлена за межами позовної давності.

В зв'язку з викладеним, суд беручи до уваги з'ясовані фактичні обставини справи та норми діючого законодавства, що регулюють встановлені правовідносини, вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволені позову до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Крім того, в зв'язку з відмовою позивачу в задоволені позовних вимог, вимога позивача про стягнення судових витрат по справі, відповідно до ст. 88 ЦПК України також не підлягає задоволенню.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 252-257, 262, 267, 509, 525-527, 530, 559, 610-612, 626, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 5-8, 10, 11, 57-66, 88, 197, 208-210, 212-215 ЦПК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1. ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 - денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а у разі проголошення рішення у відсутності особи, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: суддя Д.І. Новік