Справа №592/9169/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Зорік М. В.
Номер провадження 22-ц/788/1925/15 Суддя-доповідач - Сибільова Л. О.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

09 грудня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Криворотенка В. І. , Лузан Л. В. ,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Вільної професійної спілки працівників публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 вересня 2015 року

у справі за позовом Вільної професійної спілки працівників публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» в інтересах ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» про визнання наказу протиправним та скасування, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 вересня 2015 року у задоволенні позовних вимог Вільної професійної спілки працівників ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» в інтересах ОСОБА_3 до ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі Вільна профспілка працівників публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати протиправним та скасувати наказ ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В.Фрунзе» від 21 березня 2014 року №75 в частині встановлення з 01 серпня 2014 року для ОСОБА_3 неповного робочого тижня; стягнути з ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В.Фрунзе» на користь ОСОБА_3 4892,83 грн. заробітної плати з розрахунку дві третини тарифної ставки за незаконно оголошені вихідними дні у період з 01 серпня 2014 року по 03 квітня 2015 року включно з подальшим вирахуванням при виплаті з указаної суми всіх необхідних податків та інших платежів; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Вказує, зокрема, що суд не врахував, що 09 червня 2012 року було переобрано виборні органи Вільної профспілки на новий строк. ОСОБА_3 було обрано до складу ревізійної комісії Вільної профспілки, про що відповідач був повідомлений 15 червня 2012 року листом профспілки від 14 червня 2012 року №43/12.

Згідно п. 5.8.1 Статуту Вільної профспілки, ревізійна комісія обирається конференцією з дійсних членів профспілки строком на п'ять років. З моменту свого обрання і станом на сьогодні ОСОБА_3 є членом виборного органу Вільної профспілки - ревізійної комісії.

Відповідач не погодив з ревізійною комісією Вільної профспілки питання запровадження скороченого робочого тижня щодо члена ревізійної комісії профспілки ОСОБА_3, який внаслідок незаконної зміни умов трудового договору втратив частину заробітної плати. Дні, за які ОСОБА_3 мала бути, але не була нарахована і виплачена заробітна плата, є часом простою, що стався не з вини працівника.

Суд не врахував, що незаконним встановленням ОСОБА_3 з 01 серпня 2014 року неповного робочого тижня йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 5000 грн.

З дня незаконного встановлення ОСОБА_3 неповного робочого тижня тривалий час працівник, не погоджуючись з таким наказом, продовжував виходити на роботу і знаходитись на своєму робочому місці 5 днів на тиждень.

Вказує, що суд першої інстанції безпідставно надав перевагу застосуванню локального нормативного акту всупереч законам України, що мають вищу юридичну силу, порівняно з колективним договором підприємства, не врахував висновки суду касаційної інстанції при скасуванні попереднього рішення у даній справі.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Вільної профспілки, який підтримав скаргу з мотивів, в ній викладених, представника відповідача, який заперечує проти скарги та вважає рішення суду вірним, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

26 серпня 2014 року Вільна профспілка працівників ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В.Фрунзе» звернулась до суду в інтересах ОСОБА_3, мотивуючи вимоги тим, що ОСОБА_3 є членом Вільної профспілки та працює в ПАТ "Сумське МHBO iм. М.В. Фрунзе".

20 серпня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до профспілки з проханням надати йому допомогу в захисті та відновленні його порушеної гарантії щодо зміни умов трудового договору лише за попередньою згодою виборного органу, членом якого він є. Цією ж заявою ОСОБА_3 уповноважив профспілку представляти його у захисті його прав та інтересів.

Профспілка посилалась на ч. 2 ст. 3 ЦПК України, згідно якої у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших oci6, або дepжaвнi чи суспільні інтереси, та на ст. 2, ч. 4 ст. 19 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», відповідно до яких професійні спілки створюються з метою здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки; профспілки, їх об'єднання мають право представляти iнтереси своїх членів при реалізації ними конституційного права на звернення за захистом своїх прав до судових opганів.

Вільна профспілка посилалась на те, що відповідач порушив порядок зміни умов трудового договору, укладеного з ОСОБА_3

Наказом від 21 березня 2014 року № 75 відповідач встановив у себе режим неповного робочого тижня, увівши з 26 травня 2014 року для вcix працівників товариства, у тому числі i для ОСОБА_3, 3-денний робочий тиждень.

На ПАТ «Сумське МHBO ім. М.В. Фрунзе», серед інших профспілок, з 1992 року діє i Вільна профспілка.

Вільна профспілка посилалась на ч. 2 ст. 252 КЗпП України та ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», згідно яких зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є.

9 червня 2012 року було переобрано виборні органи Вільної профспілки на новий строк. ОСОБА_3 було обрано до складу ревізійної комісії Вільної профспілки, про що відповідач був повідомлений 15 червня 2012 року листом профспілки від 14 червня 2012 року № 43/12.

Згідно п. 5.8.1 Статуту Вільної профспілки, ревізійна комісія обирається Конференціею з дійсних членів профспілки строком на п'ять років, а тому з моменту свого обрання i станом на сьогодні ОСОБА_3 є членом виборного органу профспілки - ревізійної комісії Вільної профспілки.

З червня по серпень 2014 року кількість робочих днів на тиждень у ОСОБА_3 була зменшена роботодавцем до 4-х, а згодом - до 3-х без погодження з ревізійною комісією Вільної профспілки.

Внаслідок незаконної зміни умов трудового договору ОСОБА_3 втратив частину заробітної плати. Тi дні, за які ОСОБА_3 мала бути, але не була нарахована i виплачена заробітна плата, оскільки ці дні незаконно були оголошені вихідними, є часом простою, що стався не з вини працівника, який, згідно ч. 1 ст. 113 КЗпП України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Вільна профспілка просила визнати протиправним встановлення ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» щодо ОСОБА_3 у період з 01 червня 2014 року по 26 серпня 2014 року 4-денного робочого тижня; визнати протиправним та скасувати наказ ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» від 21 березня 2014 року № 75 в частині встановлення з 26 травня 2014 року для ОСОБА_3 неповного робочого тижня; зобов'язати ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В.Фрунзе» нарахувати та виплатити ОСОБА_3 за незаконно оголошені вихідними дні у період з 01 червня 2014 року по 26 серпня 2014 року заробітну плату з розрахунку дві третини тарифної ставки встановленого йому розряду.

У листопаді 2014 року Вільна профспілка уточнила позовні вимоги та просила визнати протиправним та скасувати наказ ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В.Фрунзе» від 21 березня 2014 року №75 в частині встановлення з 26 травня 2014 року для ОСОБА_3 неповного робочого тижня; стягнути з ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В.Фрунзе» на користь ОСОБА_3 2487,01 грн. заробітної плати з розрахунку дві третини тарифної ставки за незаконно оголошені вихідними дні у період з 01 серпня 2014 року по 19 листопада 2014 року включно з подальшим вирахуванням при виплаті з указаної суми всіх необхідних податків та інших платежів. (т.1, а.с.69).

У грудні 2014 року Вільна профспілка вдруге уточнила позовні вимоги в частині суми заробітної плати та просила, в тому числі, стягнути з ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В.Фрунзе» на користь ОСОБА_3 2792,43 грн. заробітної плати з розрахунку дві третини тарифної ставки за незаконно оголошені вихідними дні у період з 01 серпня 2014 року по 19 листопада 2014 року включно з подальшим вирахуванням при виплаті з указаної суми всіх необхідних податків та інших платежів (т.1, а.с.84).

21 квітня 2015 року Вільна профспілка додатково просила стягнути з ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В.Фрунзе» на користь ОСОБА_3 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди (т.1, а.с. 155).

21 травня 2015 року Вільна профспілка уточнила позовні вимоги в частині стягнення заробітної плати та просила стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 4892,83 грн. заробітної плати з розрахунку дві третини тарифної ставки за незаконно оголошені вихідними дні у період з 01 серпня 2014 року по 03 квітня 2015 року включно з подальшим вирахуванням при виплаті з указаної суми всіх необхідних податків та інших платежів (т.1, а.с.190).

Остаточно уточнивши вимоги 6 липня 2015 року, Вільна профспілка просила визнати протиправним та скасувати наказ ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В.Фрунзе» від 21 березня 2014 року №75 в частині встановлення з 26 травня 2014 року для ОСОБА_3 неповного робочого тижня; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 4892,83 грн. заробітної плати з розрахунку дві третини тарифної ставки за незаконно оголошені вихідними дні у період з 01 серпня 2014 року по 03 квітня 2015 року включно з подальшим вирахуванням при виплаті з указаної сум всіх необхідних податків та інших платежів; стягнути з відповідача 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди (т.1, а.с.219).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 грудня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Сумської області від 08 січня 2015 року, в позові було відмовлено за необґрунтованістю (т.1, а.с. 90, 123-124).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 08 січня 2015 року було скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суд касаційної інстанції послався на те, що висновок судів про непоширення на ОСОБА_3 гарантій, передбачених ч. 2 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки…» є передчасним та таким, що не грунтуєтсья на матеріалах справи та вимогах закону (т.1, а.с.143-145).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд в оскаржуваному рішенні від 1 вересня 2015 року виходив з того, що Вільна профспілка не довела порушення зазначеного нею права позивача оспорюваним наказом.

Такий висновок суду узгоджується з обставинами спарви та відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів даної справи, а також цивільної справи № 592/9169/14-ц, вбачається, що ОСОБА_3 є членом Вільної професійної спілки працівників ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В.Фрунзе» (нині ПАТ «Сумське МНВО»).

Згідно витягу з протоколу № 13 від 09 червня 2012 року 13-ї конференції Вільної профспілки, обрано на наступний звітний період виборні органи Вільної профспілки ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В.Фрунзе»: голову профспілки, комітет профспілки, ревізійну комісію профспілки - ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 (т.1, а.с.6).

Згідно п. 5.8.1 статуту Вільної профспілки (у редакції, чинній на 26 серпня 2014 року), ревізійна комісія обирається конференцією з дійсних членів профспілки строком на п'ять років (а.с.7).

Згідно листа Вільної профспілки №43/12 від 14 червня 2012 року, надісланого Генеральному директору товариства, до складу ревізійної комісії Вільної профспілки було обрано ОСОБА_3 (а.с.8).

Сторони пояснили, що з обраних в 2012 році трьох членів ревізійної комісії залишилось два члени ревкомісії, в тому числі ОСОБА_3

Наказом №75 від 21 березня 2014 року ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В.Фрунзе» встановило на підприємстві режим неповного робочого тижня, увівши з 26 травня 2014 року 3-денний робочий тиждень з робочими днями - понеділок, вівторок, середа. Даний наказ не погоджувався з профкомом Вільної профспілки (а.с. 3).

З вказаним наказом були ознайомлені працівники товариства, в тому числі і ОСОБА_3 (а.с.47-54, т.1).

Рішенням розширеного засідання профспілкового комітету Об'єднаної первинної профспілкової організації працівників машинобудування та металообробки ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В.Фрунзе» (протокол №62 від 21 березня 2014 року) було погоджено наказ №75 від 21 березня 2014 року.

Наказом від 21 травня 2014 року № 122 надані повноваження директору з персоналу за клопотанням керівників структурних підрозділів, погодженому з функціональними директором (при наявності функціонального підпорядкування) і за згодою працівників встановлювати режим роботи персоналу структурних підрозділів, відмінний від режиму роботи, передбаченого наказом № 75, з збільшеним робочим тижнем.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 травня 2014 року закрите провадження у справі за позовом Вільної профспілки ПАТ «Сумське НВО ім. М.В.Фрунзе» до ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В.Фрунзе» про визнання протиправним і скасування наказу від 21 березня 2014 року №75 в частині встановлення з 26 травня 2014 року для всіх працівників товариства неповного робочого тижня, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Суд виходив з того, що спір в справі є колективним трудовим спором.

20 серпня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до Вільної профспілки з заявою, у якій вважав наказ підприємства протиправним, зазначив, що у період з червня 2014 року по серпень 2014 року його було переведено спочатку на 4- денний робочий тиждень, а згодом - на 3-денний робочий тиждень, на що він своєї згоди не давав. Вважав, що у зв'язку з тим, що його було обрано до складу ревізійної комісії Вільної профспілки, він має гарантії, передбачені ч. 2 ст. 252 КЗпП України та ч. 2 ст. 41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», просив допомогти йому захистити його порушені права та представляти його інтереси у суді (а.с.4, т.1).

На підприємстві діють Правила внутрішнього трудового розпорядку, затверджені на конференції трудового колективу 24 квітня 2009 року, із змінами, затвердженими 24 грудня 2012 року.

22 березня 2001 року між відповідачем та профспілковим комітетом Об'єднаної первинної профспілкової організації працівників машинобудування та металообробки ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В.Фрунзе» був укладений колективний договір, нова редакція якого затверджена на засіданні сторін колективного договору 20 грудня 2013 року (а.с.88-92).

Згідно з п. 2.1.18 колективного договору, передбачено з метою забезпечення соціального захисту працюючих погоджувати з відповідними профкомами ПАТ та підприємств всі накази та розпорядження, що стосуються питань умов та охорони праці, соціальних, культурних, побутових та інших соціально-трудових відносин, якщо вони погіршують вищеназвані умови.

Відповідно до п. 4.3.1 розділу 4.3 колективного договору встановлена тривалість роботи (зміни) згідно з Правилами внутрішнього розпорядку і графіками змінності, затвердженими уповноваженими органами ПАТ та підприємств, за погодженням з відповідними профкомами з урахуванням специфіки виробничих процесів підприємств.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 листопада 2012 року було закрите провадження у справі за позовом Вільної профспілки до Об'єднаної профспілки вказаного товариства, третя особа - товариство, про заборону укладати колективний договір та зобов'язання вчинити дії, який Вільна профспілка обґрунтовувала тим, що Об'єднана профспілка намагається усунути її від участі в процесі укладання колективного договору на підприємстві.

Вищий спеціалізований суд, закриваючи провадження в справі, виходив з того, що вимога Вільної профспілки про заборону Об'єднаній профспілці одноособово підписувати колективний договір без підписання її представником та про зобов'язання Об'єднаної профспілки утворити об'єднаний представницький орган профспілок для укладення нового колективного договору є колективним трудовий спором, який повинен розглядатися в порядку, визначеному Законом України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)», оскільки має місце зіткнення інтересів сторін трудових правовідносин і існує примирно-третейський порядок їх вирішення. Вільна профспілка за вирішенням колективного трудового спору у визначеному вказаним Законом порядку не зверталась.

23 травня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до Вільної профспілки з заявою, у якій вважав наказ підприємства № 75 від 21 березня 2014 року протиправним з тих підстав, що він не погоджений з виборним органом Вільної профспілки, членом якої він є, та прохав допомогти йому захистити порушені права та представляти його інтерес у суді. Про порушення його права як члена ревізійної комісії він не зазначав.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 липня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Сумської області від 14 серпня 2014 року, у справі № 592/5292/14-ц за позовом Вільної професійної спілки працівників ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В.Фрунзе» в інтересах ОСОБА_3 до ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В.Фрунзе» про визнання наказу протиправним та скасування в задоволенні позову відмовлено за необґрунтованістю (т.1, а.с.184 - 187).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2014 року рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 липня 2014 року та ухвала апеляційного суду Сумської області від 14 серпня 2014 року залишені без зміни (т.1, а.с.188-189).

У вказаній справі 26 травня 2014 року Вільна профспілка звернулась до суду в інтересах ОСОБА_3, мотивуючи вимоги тим, що останній є її членом, і 23 травня 2014 року звернувся до Вільної профспілки з проханням надати йому допомогу в захисті та відновленні його порушеного права бути представленим своєю профспілкою при зміні істотних умов праці та уповноважив цією заявою Вільну профспілку представляти його у захисті його прав та інтересів, оскільки наказом від 21 березня 2014 № 75 відповідач встановив режим неповного робочого тижня, увівши з 26 травня 2014 року 3-денний робочий тиждень.

Вільна профспілка у вказаній справі посилалась на п. п. 2, 4 ст. 247 КЗпП України та ст. 38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», згідно яких виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації разом з власником або уповноваженим ним органом вирішує питання запровадження, перегляду та змін норм праці, разом з власником або уповноваженим ним органом вирішує питання робочого часу і часу відпочинку, погоджує графіки змінності та надання відпусток, запровадження підсумованого обліку робочого часу, дає дозвіл на проведення надурочних робіт, робіт у вихідні дні тощо.

Вільна профспілка зазначала, що закон, зобов'язуючи роботодавця погоджувати питання робочого часу з виборним органом первинної профспілкової організації, тим самим надає можливість працівникам, об'єднаним у дану профспілку, спільно захищати свої інтереси при зміні істотних умов праці, а тому профспілка у даному випадку виступає в якості представника інтересів однієї із сторін трудового договору. Держава, надаючи роботодавцю право в односторонньому порядку змінювати істотні умови трудового договору, обмежила це право необхідністю завчасного (за 2 місяці) повідомлення іншої сторони договору (працівника) та погодження даного питання з виборним органом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві (представника працівників). Кожний працівник - член профспілки має інтерес у тому, щоб бути належним чином представленим як рівноправний учасник соціально-трудового діалогу, сторона трудового договору. На порушення зазначених норм, змінюючи істотні умови трудового договору в односторонньому порядку без погодження з виборним органом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, не погодивши з Вільною профспілкою питання запровадження скороченого робочого тижня, роботодавець тим самим порушив зазначений інтерес працівника - члена профспілки.

У вказаній справі Вільна профспілка просила визнати протиправним та скасувати наказ ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» від 21 березня 2014 року № 75 в частині встановлення з 26 травня 2014 року для всіх працівників товариства неповного робочого тижня.

Відмовляючи в задоволенні позову у вказаній справі, суд виходив з того, що Вільна профспілка не довела порушення зазначеного нею права позивача оспорюваним наказом, погодженим з Об'єднаною первинною профспілковою організацією працівників машинобудування та металообробки ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе», який є стороною колективного договору, укладеного на підприємстві; і саме в колективному договорі, відповідно до ст. 12 КЗпП України, кожна профспілка має визначитись щодо своїх конкретних зобов'язань за колективним договором та відповідальності за їх невиконання. Оскільки Вільна профспілка не взяла участі в об'єднаному представницькому органі, вона була позбавлена права підписувати колективний договір, який визначає засади встановлення тривалості робочого часу в товаристві.

З огляду на характер спору в даній справі, те, що Вільна профспілка, не оспорюючи по суті законності оспорюваного наказу про запровадження скороченого робочого часу, про необхідність якого з врахуванням фінансового стану підприємства відповідач надав відповідні докази, суд прийшов до висновку, що Вільна профспілка фактично захищала свої права на участь у вирішенні питань трудової діяльності невизначеного кола осіб, оскільки вважала свою неучасть у вирішенні питання робочого часу всіх працівників порушенням їх інтересу, не маючи від кожного з них доручення на представництво їх інтересів в індивідуальному трудовому спорі. Представник Вільної профспілки пояснив, що у випадку залучення Вільної профспілки до вирішення питання запровадження скороченого робочого часу не вбачалось би порушення прав та інтересів ОСОБА_3

Вбачаючи порушеним інтерес ОСОБА_3 в тому, що він не був представленим Вільною профспілкою при вирішенні питання скороченого робочого часу та вимагаючи скасувати наказ в частині запровадження скороченого робочого часу для всіх працівників з цих підстав, Вільна профспілка, не будучи стороною колективного договору, тим самим фактично оспорювала своє право на участь в вирішенні цього питання, тобто в межах індивідуального трудового спору ставила питання, що стосуються колективного трудового спору (конфлікту).

З такими висновками суду погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, не погодившись з доводами Вільної профспілки, яка посилалась на те, що суд не врахував, що, змінюючи істотні умови трудового договору в односторонньому порядку без погодження з виборним органом цієї первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, роботодавець тим самим порушує інтереси працівника - члена профспілки. На порушення норм ст. 247 КЗпП України та Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» відповідач не погодив з цією профспілкою, представленою захищати інтереси її членів, питання запровадження скороченого робочого тижня. Суд безпідставно надав перевагу застосуванню локального нормативного акту всупереч законам України, що мають вищу юридичну силу, порівняно з колективним договором підприємства.

Відповідно до статті 246 КЗпП первинні профспілкові організації на підприємствах та в їх структурних підрозділах представляють інтереси своїх членів і захищають їх трудові, соціально-економічні права та інтереси. Первинні профспілкові організації здійснюють свої повноваження через утворені відповідно до статуту (положення) виборні органи, а в організаціях, де виборні органи не утворюються, - через профспілкового представника, уповноваженого згідно зі статутом на представництво інтересів членів професійної спілки, який діє в межах прав, наданих Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та статутом професійної спілки.

Відповідно до п. п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 247 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації укладає та контролює виконання колективного договору, звітує про його виконання на загальних зборах трудового колективу, звертається з вимогою до відповідних органів про притягнення до відповідальності посадових осіб за невиконання умов колективного договору; разом з власником або уповноваженим ним органом вирішує питання запровадження, перегляду та змін норм праці, робочого часу і часу відпочинку, погоджує графіки змінності та надання відпусток, запровадження підсумованого обліку робочого часу, дає дозвіл на проведення надурочних робіт, робіт у вихідні дні тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 КЗпП України, працівникам підприємств, установ, організацій, обраним до складу виборних профспілкових органів, гарантуються можливості для здійснення їх повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 252 КЗпП України, ч. 2 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії їх діяльності», зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного органу, членами якого вони є.

Суд, не погодившись з твердженнями позивача та представника Вільної профспілки, що погодження зміни умов праці позивача повинно було передбачати згоду і Вільної профспілки, послався також на положення ст. ст. 10, 12, 13, 18 КЗпП України, згідно яких колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Колективний договір укладається між власником або уповноваженим ним органом (особою), з однієї сторони, і первинною профспілковою організацією, які діють відповідно до своїх статутів, а у разі їх відсутності - представниками, вільно обраними на загальних зборах найманих працівників або уповноважених ними органів, з другої сторони.

Якщо на підприємстві, в установі, організації створено кілька первинних профспілкових організацій, вони повинні на засадах пропорційного представництва (згідно з кількістю членів кожної первинної профспілкової організації) утворити об'єднаний представницький орган для укладення колективного договору. В цьому разі кожна первинна профспілкова організація має визначитися щодо своїх конкретних зобов'язань за колективним договором та відповідальності за їх невиконання. Первинна профспілкова організація, що відмовилася від участі в об'єднаному представницькому органі, позбавляється права представляти інтереси працівників при підписанні колективного договору.

У колективному договорі встановлюються взаємні зобов'язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: зміни в організації виробництва і праці, режиму роботи, тривалості робочого часу і відпочинку.

Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації.

Статтею 37 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії їх діяльності», також передбачено, що колективний договір укладається між власником або уповноваженим ним органом (особою), з однієї сторони, і первинною профспілковою організацією, які діють відповідно до своїх статутів, а у разі їх відсутності - представниками, вільно обраними на загальних зборах найманих працівників або уповноважених ними органів, з другої сторони.

Суд в цій частині обґрунтовано послався на те, що, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім того, ст. 1, ч. 2 ст. 11, ч. 1, п. 6 ч. 2 ст. 14 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії їх діяльності» визначено, що профспілковий орган - орган, створений згідно із статутом (положенням) профспілки, об'єднання профспілок, через який профспілка здійснює свої повноваження; статус первинних мають профспілки чи організації профспілки, які діють на підприємстві, в установі, організації, навчальному закладі або об'єднують членів профспілки, які забезпечують себе роботою самостійно чи працюють на різних підприємствах, в установах, організаціях або у фізичних осіб.

Профспілки діють відповідно до законодавства та своїх статутів.

Статут (положення) профспілки повинен містити, зокрема, організаційну структуру профспілки, повноваження її організацій, виборних органів, порядок формування їх складу;

Статтею 19 вказаного Закону визначено, що профспілки, їх об'єднання здійснюють представництво і захист трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілок в державних органах та органах місцевого самоврядування, у відносинах з роботодавцями, а також з іншими об'єднаннями громадян.

У питаннях колективних інтересів працівників профспілки, їх об'єднання здійснюють представництво та захист інтересів працівників незалежно від їх членства у профспілках.

У питаннях індивідуальних прав та інтересів своїх членів профспілки здійснюють представництво та захист у порядку, передбаченому законодавством та їх статутами.

Профспілки, їх об'єднання мають право представляти інтереси своїх членів при реалізації ними конституційного права на звернення за захистом своїх прав до судових органів, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також міжнародних судових установ.

Представництво інтересів членів профспілки у взаємовідносинах з роботодавцями, державними органами та органами місцевого самоврядування здійснюється на основі системи колективних договорів та угод, а також відповідно до законодавства.

Ч. 1 ст. 21, ст. 26 зазначеного Закону передбачають, що профспілки, їх об'єднання захищають право громадян на працю, беруть участь у розробленні та здійсненні державної політики у галузі трудових відносин, оплати праці, охорони праці, соціального захисту.

Профспілки, їх об'єднання мають право представляти інтереси працівників в органах, що розглядають індивідуальні трудові спори.

Профспілки, їх об'єднання мають право представляти інтереси працівників при вирішенні колективних трудових спорів (конфліктів) у порядку, встановленому законодавством. Представники профспілок беруть участь у діяльності примирних комісій, трудових арбітражів та інших органів, які розглядають колективний трудовий спір (конфлікт).

Також за змістом ч. 6 ст. 34, ч. 1 ст. 37 Закону, від імені членів профспілки розпорядження коштами, іншим майном профспілок, їх об'єднань, що належить їм на праві власності, здійснюють виборні органи профспілки або об'єднання, створені відповідно до їх статуту чи положення (загальні збори, конференції, з'їзди тощо).

Профспілкові організації на підприємствах, в установах, організаціях та їх структурних підрозділах представляють інтереси своїх членів і захищають їх трудові, соціально-економічні права та інтереси. Свої повноваження первинні профспілкові організації здійснюють через утворені відповідно до статуту (положення) виборні органи, а в організаціях, де виборні органи не створюються, - через профспілкового представника, уповноваженого згідно із статутом на представництво інтересів членів профспілки, який діє в межах прав, наданих цим Законом та статутом профспілки.

Статті 38, 39 Закону встановлюють перелік повноважень виборного органу первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації, порядок надання згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця.

Зазначено, що виборні органи профспілкової організації, що діють на підприємстві, в установі або організації, мають також інші права, передбачені законодавством України.

Стаття 40 Закону, як і стаття 248 КЗпП України, встановлюють гарантії діяльності профспілок, з яких вбачається, що в цій статті описані повноваження членів профспілкового комітету.

Стаття 41 Закону, аналогічно статті 252 КЗпП України, встановлює гарантії для працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів:

Працівникам підприємств, установ або організацій, обраним до складу виборних профспілкових органів, гарантуються можливості для здійснення їх повноважень.

Зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного органу, членами якого вони є.

Звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об'єднання профспілок).

Звільнення з ініціативи роботодавця працівників, які обиралися до складу профспілкових органів підприємства, установи, організації, не допускається протягом року після закінчення терміну, на який він обирався, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню даної роботи, або вчинення працівником дій, за які законодавством передбачена можливість звільнення з роботи чи зі служби. Така гарантія не надається працівникам у разі дострокового припинення повноважень у цих органах у зв'язку з неналежним виконанням своїх обов'язків або за власним бажанням, за винятком випадків, коли це обумовлено станом здоров'я.

Працівникам, звільненим з роботи у зв'язку з обранням їх до складу виборних профспілкових органів, після закінчення терміну їх повноважень надається попередня робота (посада) або за згодою працівника інша рівноцінна робота (посада).

Членам виборних профспілкових органів, не звільненим від своїх виробничих чи службових обов'язків, надається на умовах, передбачених колективним договором чи угодою, вільний від роботи час із збереженням середньої заробітної плати для участі в консультаціях і переговорах, виконання інших громадських обов'язків в інтересах трудового колективу, а також на час участі в роботі виборних профспілкових органів, але не менше ніж дві години на тиждень.

На час профспілкового навчання працівникам, обраним до складу виборних профспілкових органів підприємства, установи, організації, надається додаткова відпустка тривалістю до 6 календарних днів із збереженням середньої заробітної плати за рахунок роботодавця.

За працівниками, обраними до складу виборних органів профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі або організації, зберігаються соціальні пільги та заохочення, встановлені для інших працівників за місцем роботи відповідно до законодавства. За рахунок коштів підприємства цим працівникам можуть бути надані додаткові пільги, якщо це передбачено колективним договором.

На час профспілкового навчання працівникам, обраним до складу виборних профспілкових органів підприємства, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю до 6 календарних днів (ст. 15 Закону України «Про відпустки»).

Виходячи зі змісту вказаних норм Закону України «Про професійні спілки…», зокрема, ст. ст. 19-32, аналогічних положень КЗпП України, які встановлюють права профспілок щодо захисту прав громадян на працю та здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю, у забезпеченні зайнятості населення, щодо соціального захисту та забезпечення достатнього життєвого рівня громадян, у галузі соціального страхування, в управлінні підприємствами та при зміні форм власності, у вирішенні трудових спорів, на інформацію з питань праці та соціально-економічного розвитку, на створення навчальних, культурно-освітніх закладів, дослідних та інших організацій, щодо питань охорони здоров'я громадян, фізичної культури, спорту, туризму та охорони довкілля, у сфері захисту духовних інтересів трудящих, у захисті житлових прав громадян, зміст вказаних норм свідчить про те, що виборним органом первиної профспілкової організації, члени якого мають право на гарантії, встановлені ч. 2 ст. 252 КЗпП України, є саме профспілковий комітет, і ревізійна комісія не є таким органом.

Як вбачається зі змісту законодавчих норм, для виконання повноважень, передбачених законом, в профспілковій організації можуть створюватись відповідні постійно діючі комісії, зокрема, в тому числі, по організаційно- масовій роботі, по соціальному захисту, по житлово- побутовій роботі, по охороні праці, по культурно-масовій роботі, ревізійна комісія.

Ревізійна комісія, згідно статуту Вільної профспілки (п. п. 5.8, 5.8.1 - 5.8.4), є контролюючим виборним органом, пильнує і перевіряє фінансову та господарську діяльність профспілки, обирається конференцією і підзвітна тільки їй; члени ревізійної комісії не можуть бути одночасно обраними в керівні виборні органи профспілки на час виконання своїх повноважень, мають право приймати участь в засіданнях керівних органів профспілки з правом дорадчого голосу.

Тобто ревізійна комісія створюється відповідно до статуту профспілки для контролю за діяльністю виборного профспілкового органу, тобто профспілкового комітету, не наділена повноваженнями виборного органу в розумінні вищенаведених норм законів, а тому на її членів не поширюються гарантії, передбачені ст. 252 КЗпП України та ст. 41 вказаного Закону.

На запит апеляційного суду Федерація профспілок України висловила позицію, згідно якої ревізійна комісія не є виборним органом профспілки, не здійснює представництво та захист інтересів членів профспілки, і на її членів не поширюються гарантії, передбачені ст. 252 КЗпП України.

З огляду на зазначене суд прийшов до вірного висновку, що в зв'язку з наведеним підстави для захисту прав позивача, заявлені в позові Вільної профспілки на захист його прав як члена ревізійної комісії профспілки, відсутні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд, вірно встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, правильно застосував правові норми та ухвалив законне і обґрунтоване рішення, для скасування чи зміни якого підстави відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Вільної професійної спілки працівників публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 вересня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -