Провадження № 22-ц/780/2190/15 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Мережко М.В.,

за участю секретаря Ромашини І. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивувала наступним:

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 27 липня 2006 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі розміром 140 грн. щомісячно на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з нею. Виконавчий лист знаходиться на примусовому виконанні у міському ВДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області. Відповідачем аліменти сплачувалися не в повному обсязі, за період з січня 2009 року по листопад 2012 року виникла заборгованість по сплаті аліментів. Оскільки заборгованість за аліментами виникла з вини відповідача, позивач відповідно до вимог ст. 196 СК України має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, яку й просила стягнути з відповідача на її користь у розмірі 46261,60 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2009 року по 01.12.2012року у розмірі 7000,00 грн. та судові витрати по справі у розмірі 85,00 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішення суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, які мають значення для справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні частини вимог та ухвалити в цій частині нове рішенн, яким задовольнити позов в повному обсязі. Скаргу обґрунтувала тим, що судом першої інстанції незаконно зменшено розмір неустойки за прострочення сплати аліментів, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів про те, що у нього скрутне матеріальне становище, що він здійснював догляд за хворою матір'ю. Зазначає, що судом не враховано, що відповідач відчужив у 2013 році квартиру у м. Новий Розділ Львівської області за 169 700,00 грн., відтак має можливість сплати неустойки. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржене рішення суду не відповідає наведеним вимогам.

Згідно ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

В ході розгляду справи суд першої інстанції належним чином встановив, що відповідач покладені на нього обов'язки по сплаті аліментів на утримання спільної з позивачем дитини в період з січня 2009 року по грудень 2012 року не виконував, платежів не здійснював. За таких умов у позивача у відповідності до положень ст. ст. 196 СК України виникло право вимагати від відповідача сплати пені у розмірі 46 261,60 грн. Факт заборгованості з аліментних платежів в означений період, як і розмір нарахованої пені, визнавався й відповідачем. За таких умов суд прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача зазначеної вище пені. В той же час при вирішенні спору суд першої інстанції безпідставно прийняв посилання відповідача щодо наявності підстав для зменшення розміру нарахованої пені, оскільки відповідач тривалий час не може знайти роботу, має поганий стан здоров'я, здійснював догляд за хворою матір'ю та має на утриманні іншу дитину. З такими висновками суду колегія суддів погодитися не може.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були належним чином доведені сторонами.

В ході розгляду справи відповідачем не було належним чином доведено наявності підстав для зменшення розміру пені за несплату аліментів. Так ним не було доведено факту поважності причин несплати аліментів з 2009 року у зв'язку з необхідністю догляду матері, яка померла ще у 2007 році. Не було доведено й посилань відповідача на вчинення ним дій, направлених на працевлаштування, оскільки жодного доказу з цього приводу, як і факту перебування на обліку у службі зайнятості, представлено не було. Не було доведено й поважність причин несплати аліментів у зв'язку із станом здоров'я відповідача, оскільки представлені ним документи з цього приводу не характеризують його як непрацездатну або ж обмежено працездатну особу. Наявність же у відповідача іншої дитини не може зумовлювати несплату аліментів на утримання першої дитини. За таких умов колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що посилання відповідача на наявність законних підстав для зменшення розміру нарахованої пені за несплату аліментів не були належним чином доведені, відтак не можуть бути прийняті судом.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на матеріалах справи, ухвалене з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2009 року по 01.12.2012 року в розмірі 46 261,60 грн. та судові витрати 658,94 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді