Єдиний унікальний номер 725/4348/15-ц
Номер провадження 4-с/725/29/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2015 Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Скуляк І. А.

при секретарі Зитинюк К.А.

за участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ ОСОБА_2 при винесенні постанови про примусове виконання вимог державного виконавця від 13.07.2015 року, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вище вказаною скаргою в обґрунтування якої посилалась на те, що 17.07.2015 року нею було отримано постанову державного виконавця Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ ОСОБА_2 від 13.07.2015 року про залучення працівників органів внутрішніх справи при примусовому виконанні виконавчого листа №2-1668/12. виданого Першотравневим районним судом.

Вважає, що вказана постанова не відповідає вимогам Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженою Міністерством юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 та Закону України «Про виконавче провадження», оскільки не містить необхідних реквізитів встановлених для таких видів документів.

Зокрема, вказувала на те, що у резолютивній частині постанови не вказані прізвища, імена та по-батькові осіб, яким вона надсилається, крім того, виносячи оскаржувану постанову та залучаючи до виконавчого провадження правоохоронні органи, державний виконавець перевищив свої повноваження та фактично змінив резолютивну частину рішення суду, яке виконується, оскільки його виконання без участі боржника суперечить процедурі, що передбачена Законом України «Про виконавче провадження».

Також, вважає, що як наслідок таких протиправних дій державного виконавця є незаконним також подання державного виконавця про притягнення її до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду.

Посилалась на те, що, отримавши 17.07.2015 року вказані вище документи, вона у встановлений законом 10-денний строк звернулась до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом та оскаржила в судовому порядку вказані вище дії державного виконавця, проте ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 28.07.2015 року їй було відмовлено у відкритті провадження в частині вимог про визнання протиправною постанову від 13.07.2015 року про залучення працівників органів внутрішніх справ та розяснено право звернутись з такими вимогами в порядку цивільної юрисдикції.

На підставі наведеного, посилаючись на норми права, просила поновити строк на оскарження постанови державного виконавця від 13.07.2015 року про залучення працівників органів внутрішніх справ, визнати вказану постанову незаконною, а також визнати незаконними дії державного виконавця при винесенні зазначеної постанови, а також направленні подання про притягнення до кримінальної відповідальності.

В судовому засіданні заявник скаргу підтримала, надала суду пояснення аналогічні її змісту та просила задовольнити з підстав викладених у скарзі.

Державний виконавець в судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги, вказавши на те, що під час винесення оскаржуваних документів вона діяла в межах своїх повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства, а доводи заявника є надуманими та необґрунтованими.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що пропущений заявником строк слід поновити, а в задоволенні скарги відмовити по суті заявлених вимог, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 5 ст. 124, п. 9 ст. 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. До основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Судом встановлено, що з метою примусового виконання рішення суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні сходовою клітиною загального користування, судом було видано виконавчий лист, який був звернутий до виконання стягувачем та державним виконавцем Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ від було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа.

Згідно ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення порушено їх права чи свободи.

Пунктами 4, 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6, відповідно до статті 383 ЦПК, частини першої статті 12, частини четвертої статті 82 Закону «Про виконавче провадження» право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи. При цьому вони набувають процесуального статусу заявника. Згідно зі статтею 26 ЦПК сторона виконавчого провадження, яка звернулася до суду зі скаргою, бере участь в її розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обов'язків яких безпосередньо стосується розгляд і вирішення цієї скарги, - як заінтересовані особи.

Як вбачається з матеріалів справи, в процесі примусового виконання вище вказаного виконавчого листа, державним виконавцем Чабан Г.Ю. 13.07.2015 року було винесено постанову про залучення працівників органів внутрішніх справ, копію якої було направлено на адресу заявника (а/с 6).

Отримавши копію вказаної постанови, ОСОБА_1 звернулась до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом про її скасування, крім того оскаржила до суду дії інші дії державного виконавця в межах вказаного виконавчого провадження, проте ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 28.07.2015 року їй було відмовлено у відкритті провадження в частині вимог про визнання протиправною постанову від 13.07.2015 року про залучення працівників органів внутрішніх справ та розяснено право звернутись з такими вимогами в порядку цивільної юрисдикції (а/с 18).

Відповідно до ст.. 385 ЦПК України скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Як вбачається з розяснень, які містяться в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6, Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

За таких обставин, суд вважає, що заявником з поважних причин було пропущено строк звернення до суду з даною скаргою та він підлягає поновленню.

У відповідності до вимог п. 2.1, п. 2.2 Інструкції про порядок взаємодії органів внутрішніх справ України та органів державної виконавчої служби при примусовому виконанні рішень судів та інших органів (посадових осіб), затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства юстиції України від 25.06.2002 року № 607/56/5, працівники органів внутрішніх справ у разі необхідності залучаються державними виконавцями для охорони громадського порядку до проведення виконавчих дій при виконанні рішень судів та інших органів (посадових осіб). Про залучення працівників органів внутрішніх справ для забезпечення охорони громадського порядку при проведенні виконавчих дій державним виконавцем виноситься постанова, яка затверджується начальником відділу державної виконавчої служби та скріплюється печаткою відділу.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що остання винесена з метою забезпечення охорони громадського порядку при примусовому виконанні рішення суду.

Таким чином, виносячи оскаржувану постанову, державний виконавець діяла в межах наданих їй повноважень та сутті рішення суду винесеною постановою змінено не було.

Щодо посилань заявника на порушення процесуальної форми та змісту вказаної постанови, зокрема відсутності прізвища осіб, яким направляється постанова вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до вимог п. 1.5, 1.5.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Постанова як окремий документ містить такі обовязкові реквізити: а) вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу ДВС, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати обєднання виконавчих проваджень у зведене; б) мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких державний виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на закон чи інший нормативно-правовий акт (статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт, на підставі якого видано постанову); в) резолютивну частину із зазначенням: прийнятого рішення державного виконавця; прізвища, імені, по батькові фізичних осіб, повного найменування юридичних осіб, яким надсилається копія постанови; строку і порядку оскарження постанови; г) до постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами; ґ) постанова складається і підписується державним виконавцем у необхідній кількості примірників (копій), один з яких (оригінал) залишається у виконавчому провадженні, а інші (копії) направляються за належністю і у випадках, встановлених Законом або цією Інструкцією, затверджуються начальником відділу або його заступником та скріплюються печаткою; д) у разі якщо постанова державного виконавця є виконавчим документом, вона повинна відповідати вимогам до виконавчого документа, визначеним статтею 18 Закону.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, остання містить вказівку про направлення її копії сторонам, прізвище, імя та по батькові яких вказано у її вступній частині, а також відповідає іншим реквізитам зазначеним у п. 1.5, 1.5.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та пояснень в судовому засіданні, копії вказаних постанов були надіслані боржнику та вказані постанови були винесені у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а тому відсутність у постанові вказівки про направлення її копії сторонам, не призвело до порушення прав заявника та будь-яких інших осіб, а тому оскаржувана постанова не може бути визнаною незаконною із формальних підстав, які не впливають на права та обовязки учасників виконавчого провадження.

Також, про виконання рішення суду без участі боржника у оскаржуваній постанові не йдеться, а тому посилання заявника в обґрунтування своїх вимог на положення ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» є безпідставним.

Окрім того, відсутні підстави для визнання незаконними дій державного виконавця в частині направлення подання про притягнення боржника до кримінальної відповідальності, оскільки такі дії державного виконавця передбачені ч. 2 ст. 90 Закону України «Про виконавче провадження» та заявником не надано суду належних і допустимих доказів, які б свідчили про порушення державним виконавцем вимог законодавства в цій частині.

Згідно п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6, за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. При цьому, визнаючи доводи скарги необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у зв'язку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.

Таким чином, враховуючи вище викладені встановленні судом обставини та наведенні вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги та безпідставність доводів заявника.

На підставі вище викладеного та керуючись п.п. п. 1.5, 1.5.1, 1.8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, . 2.1, п. 2.2 Інструкції про порядок взаємодії органів внутрішніх справ України та органів державної виконавчої служби при примусовому виконанні рішень судів та інших органів (посадових осіб), затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства юстиції України від 25.06.2002 року № 607/56/5, ст. 90 Закону України «Про виконавче провадження» ст.ст. 3,4,11, 208-210, 293,3693,295,383,386-388 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку оскарження дій державного виконавця задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк оскарження постанови державного виконавця Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ від 13.07.2015 року про залучення працівників органів внутрішніх справ.

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ ОСОБА_2 при винесенні постанови про примусове виконання вимог державного виконавця від 13.07.2015 року відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці І. А. Скуляк