АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1034/15 Справа № 209/2652/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Ковальова А. Б. Доповідач - Петренко І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Петренко І.О.

суддів - Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі - Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції на ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 травня 2014 року по справі за поданням Дніпровського відділу Державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2,-

В С Т А Н О В И Л А :

Дніпровський ВДВС Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України та просив обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконанням нею зобов'язань за рішенням суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 16 травня 2014 року в задоволенні подання Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області відмовлено.

В апеляційній скарзі Дніпровський ВДВС Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просив скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу про задоволення подання в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В обґрунтування свого подання начальник Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області Кабаченко І.М. вказує, що на виконанні в Дніпровському відділі державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження з примусового виконання по виконавчому листу № 2-1969, виданого 07 лютого 2012 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь опікуна дитини ОСОБА_5 в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до її повноліття, починаючи стягнення з 28 жовтня 2011 року.

07 лютого державним виконавцем у відповідності до вимог ст..ст. 2,17,25 Закону України «Про виконавче провадження», відкрите виконавче провадження з виконання вищезазначеного рішення суду, про що винесено відповідну постанову, копії яких надіслані сторонам.

Боржник ухиляється від щомісячної сплати аліментів, приховує свої доходи, заборгованість по аліментам станом на 25 березня 2013 року становить 21 860 грн., є підстави вважати, що боржник може виїжджати за межі України. В даному праві боржника можливо обмежити до повного виконання цивільних зобов'язань.

Як вбачається з подання, сам по собі виїзд за межі України не зумовлює неможливість виконання рішення суду, та докази щодо наміру боржника виїхати за межі України Дніпровським ВДВС Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області не зазначені і не надані.

Будь-які докази, які б підтверджували факт навмисного ухилення боржника від виконання зобов'язання, суду не надані.

Згідно до положень ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянину України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішення іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України, до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен є вільним залишати свою країну, на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Забезпечення майнових прав не може здійснюватись шляхом обмеження основоположних свобод.

Згідно ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Таким чином, у разі задоволення подання, боржник буде обмежений у свободі пересування, яка гарантується Конвенцією «Про захист прав людини і основоположних свобод» і Конституцією України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції надано вірної оцінки обставинам справи, зокрема державним виконавцем належними та допустимим доказами не підтверджено факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, не надано доказів того, що боржник належним чином був повідомлений про необхідність з'явитись до виконавчої служби, з приводу виконання зазначеного виконавчого листа, не надано доказів про вручення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження.

Тому, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи, та фактично являються незгодою з висновками суду по оцінці наданих доказів та існуючих обставин справи, тож суд дійшов вірного висновку щодо необхідності відмовити в задоволенні подання щодо обмеження права виїзду за кордон ОСОБА_2

Посилання в апеляційній скарзі на наявність боргових зобов'язань ОСОБА_2, самі по собі не дають підстав для задоволення вказаного подання, оскільки до нього не надано було жодного документу, що підтверджував би спробу виконання ВДВС покладених на неї обов'язків і , які самі по собі не підтверджують і не спростовують факт ухилення боржника від виконання зобов'язань і, з яких не можна зробити висновок про те, а чи відомо взагалі боржнику про наявність у нього вище вказаних зобов'язань.

Тому, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню через свою недоведеність, а оскаржувана ухвала - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області - відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинського від 16 травня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя - І.О. Петренко

Судді - С.П.Котушенко

- М.М.Романюк