АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого - судді Лапчевської О.Ф.

Суддів Слободянюк С.В., Корчевного Г.В.

при секретарі Басюк Ю.В.

за участю: представника боржника ОСОБА_1,

державного виконавця Цапенко С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року

У справі за поданням державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві Рудьковської О.С. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року подання задоволено /а.с. 43/

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не взяті до уваги докази часткового виконання ОСОБА_2 зобов'язань, зокрема 06.10.2014 на рахунок ВДВС ним було сплачено 9 000 грн., а 27.10.2014 р. 6 000 грн. Крім того, аналогічне подання вже розглядалось судом,у задоволенні подання було відмовлено, а з моменту його розгляду жодні обставини не змінились, окрім часткової сплати боргу, тому оскаржувана ухвала, з урахуванням, що обмеження у праві виїзду за кордон боржника є виключним заходом за обставин злісного ухилення від виконання зобов'язань та концертної діяльності за кордоном, прийнята судом першої інстанції необґрунтовано. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просив ухвалу суду скасувати, у задоволенні подання відмовити.

Справа №758/12436/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/1798/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Роман О.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника боржника та державного виконавця, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні подання, на підставі наступного.

Судом встановлено, що 11.04.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, вчинено виконавчий напис №835, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 кошти в сумі 185 652, 00 грн./а.с.9-10/, на підставі Договору між батьками про проживання, виховання та фінансове забезпечення дітей (аліментів та додаткових витрат), що посвідчений 10.10.2013 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6

Постановою головного державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві - Хлистуненко С.С. від 11.04.2014 року, відкрите виконавче провадження ВП №42952777 по виконанню вищевказаного виконавчого напису./а.с.11/

Задовольняючи подання, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст.ст.377-1, 293, 294 ЦПК України, зазначивши, що докази, які свідчать про виконання боржником виконавчого напису, в матеріалах справи відсутні, а тому подання підлягає задоволенню.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Згідно з п.18 ч.3 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи, до виконання зобов'язань за рішенням.

Таким чином, обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків.

З моменту відкриття виконавчого провадження - 11.04.2014 р. по момент звернення до суду державного виконавця з подання - 16.10.2014 р., ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості 06.10.2014 р. сплачено 9000, 00 грн., на даний час між сторонами існує спір щодо правомірності виконавчого напису №935 від 10.04.2014 р., відповідно до якого боржнику нарахована заборгованість.

Крім того, продаж ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1, був здійснений 09.04.2014 р. - до відкриття виконавчого провадження і не може свідчити про ухилення боржника від виконання зобов'язань, а на даний час державним виконавцем здійснюються заходи щодо примусового продажу його автомобіля, на який накладено арешт, що сторонами не заперечувалось.

Також, з матеріалів виконавчого провадження, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 подає клопотання про зупинення виконавчого провадження на підставі оскарження виконавчого напису нотаріуса, з'являється на виклики державного виконавця та надає пояснення щодо підстав несплати боргу, що також не може вважатись навмисним ухиленням від виконання покладених на нього зобов'язань, на що суд першої інстанції уваги не звернув, обмежившись зазначенням відсутності доказів щодо виконання ОСОБА_2 виконавчого напису.

За встановлених обставин, оскільки обмеження у праві виїзду за межі України боржника є виключним заходом щодо спонукання виконання боргових зобов'язань, концертна діяльність ОСОБА_2, в тому числі виїзд за кордон з виступами є єдиним джерелом його доходу, колегія суддів приходить до висновку про відсутність достатніх підстав вважати, що на час звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 допустив умисне ухилення від виконання покладених на нього зобов'язань

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Враховуючи викладене, колегія суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду скасуванню, з постановленням нової про відмову у задоволенні подання.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року - скасувати, постановивши нову, якою у задоволенні подання відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: