АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2055/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 43 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 липня 2015 року у справі за позовом Комунального підприємства «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за послуги по обслуговуванню будинку, споруд та прибудинкової території , -

в с т а н о в и л а :

18 березня 2015 року Комунальне підприємство «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за послуги по обслуговуванню будинку, споруд та прибудинкової території, посилаючись на те, що підприємство є правонаступником КП ВЖ РЕУ-1, КП ВЖ РЕУ- 3, КП ВЖ РЕУ-4 і здійснює свою діяльність на підставі Статуту, затвердженого рішенням Черкаської міської ради № 2-31 від 16 грудня 2010 року.

Відповідно до Статуту підприємство надає житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд, прибудинкових територій та інших обєктів житлово-комунального призначення; здійснює контроль за своєчасністю надходження квартирної і орендної плати, а також плати за комунальні послуги.

Згідно даних довідки поквартирної картки паспортного столу № 2003 від 21 липня 2014 року відповідач ОСОБА_6 зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1. Дана квартира знаходиться в багатоквартирному житловому будинку, утримання якого здійснює КП «Придніпровська СУБ».

Позивач зазначає у позові, що він свої обовязки виконує, надає відповідачу ОСОБА_6 житлово-комунальні послуги, які ним не оплачуються, що спричинило накопичення у нього боргу. Станом на 31 липня 2014 року заборгованість відповідача ОСОБА_6 перед підприємством становить 5470,06 грн., які підприємство просить стягнути із ОСОБА_6 на їх користь у вказаній сумі та судовий збір в сумі 243,60 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 липня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Комунального підприємства «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради заборгованість за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за період з 18 березня 2012 року по 31 липня 2014 року в сумі 2828,91 грн. та судовий збір в сумі 243,60 грн., а всього 3072,51 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_6 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, оскільки судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовані норми матеріального та порушені норми процесуального права. Просить рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 липня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в позовних вимогах.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та відповідача, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги частково, та стягуючи із відповідача заборгованість за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території за період з 18 березня 2012 року по 31 липня 2014 року в сумі 2828,91 грн. на підставі ст. ст. 256, 257 ЦК України, суд першої інстанції, виходив з доведеності вимог позивачем, однак застосував трьохрічний строк давності згідно поданої відповідачем заяви, на застосуванні якої він наполягав, врахувавши дані нарахування та оплату і обставину, що позивач звернувся до суду з позовом тільки 18 березня 2015 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважаючи висновки суду першої інстанції обгрунтованими, такими що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції згідно даних свідоцтва про право власності на житло від 05 травня 1998 року, виданого Придніпровським райвиконкомом 18 березня 1998 рокуАДРЕСА_1 в м. Черкаси по вул. Сєдова, 8 належить на праві власності відповідачу ОСОБА_6

Відповідно до даних довідки КП «Придніпровська СУБ» від 21 липня 2014 року № 2003 відповідач ОСОБА_6 зареєстрований у вказаній квартирі та на імя відповідача відкрито особовий рахунок № 10202035.

Судом першої інстанції було встановлено, що будинок № 35 по вул. Сєдова в м. Черкаси знаходиться на балансі та утриманні позивача - КП «Придніпровська СУБ» Черкаської міської ради (а. с. 14).

Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 1747 від 25 листопада 2008 року встановлено вартість житлово-комунальної послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, до якого внесено зміни, рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 239 від 03 березня 2009 року.

Рішеннями виконавчого комітету Черкаської міської ради № 423 від 30 березня 2011 року встановлено вартість житлово-комунальної послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій з 01 квітня 2011 року.

Згідно наданих суду розрахунків станом на 31.07 2014 року заборгованість відповідача ОСОБА_6 перед позивачем становить 5470 грн.06 коп., на стягнення яких він наполягає.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-ІV споживачем житлово-комунальних послуг є фізична особа чи юридична особа, яка отримує або має намір отримувати житлово-комунальні послуги.

Згідно п. 2 ч. 1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків; 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд.

Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Згідно ст.ст. 66, 68 ЖК України наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинку державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Кабінетом Міністрів України.

Дана вимога міститься також у ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Постановою КМ України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» покладено обовязок квартиронаймачів (власників) сплачувати за утримання будинку та прибудинкової території у вигляді квартирної плати.

Виходячи із вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, стягнувши із відповідача заборгованість за послуги по обслуговуванню будинку, споруд та прибудинкової території.

Також колегія суддів вважає законним і обґрунтованим стягнення з відповідача ОСОБА_6 заборгованості за послуги по обслуговуванню будинку, споруд та прибудинкової території за період з 18 березня 2012 року по 31 липня 2014 року в сумі 2828,91 грн., так як із матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач ОСОБА_6 подав письмову заяву про застосування строків позовної давності та просив застосувати до даних позовних вимог позовну давність.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що між ним та позивачем не було укладено договору на надання житлово-комунальних послуг.

Колегія суддів вважає, що дані доводи не можуть слугувати підставою для відмови у задоволенні позовних вимог підприємства, оскільки статтями 20, 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обовязки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг.

Зокрема, споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, а також його правом є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обовязком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обовязком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Обовязок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати дані послуги передбачений також п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків (затверджено Постановою КМ України від 08 жовтня 1992 року № 572).

Свобода договору, закріплена у статтях 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є обмеженою. У таких випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обовязковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України). Зокрема ст.ст. 19, 20 Закону передбачають обовязок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року по справі № 6-110цс12.

Отже укладення такого договору є обовязковим для відповідача і його відсутність не може бути підставою для несплати житлово-комунальних послуг.

Крім того, відсутність укладеного між сторонами договору не звільняє споживачів від оплати наданих їм житлово-комунальних послуг за затвердженими в установленому порядку тарифами, що прямо передбачено ч. 2 ст. 162 ЖК України та п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону.

Також не підлягають до задоволення доводи апелянта про те, що позивачем неналежно надаються послуги по обслуговуванню будинку, споруд та прибудинкової території, плата за які нараховується, так як відповідно до ст. 18 вищевказаного Закону у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень, тощо.

Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріпляється їхніми підписами. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді.

Під час розгляду справи в апеляційній інстанції, відповідач ОСОБА_6 не надав суду доказів складання та направлення позивачу актів-претензій щодо неналежного надання останнім житлово-комунальних послуг по обслуговуванню будинку, споруд та прибудинкової території.

За таких обставин та наявними в справі доказами, тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення вимог позивач та стягнення суми заборгованості в межах трирічного строку позовної давності.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Обовязок доказування та подання доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Посилання апелянта, що рішення суду першої інстанції є незаконним не підтверджено доказами та не наведено підстав, визначених у ст. 309 ЦПК України, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у справі.

Виходячи з викладеного, доводи апелянта носять субєктивний характер, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, підлягають відхиленню, а тому підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 липня 2015 року у справі за позовом Комунального підприємства «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за послуги по обслуговуванню будинку, споруд та прибудинкової території залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :