Справа № 486/1993/14-ц
Провадження № 2/486/62/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2015 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

в складі: головуючого - судді Савіна О.І.

при секретарі - Архіповій К.В.,

з участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представників відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні

позивача - Нагорної Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Южноукраїнського міського управління юстиції у Миколаївській області, про визнання шлюбу, укладеного без наміру створити сім'ю, недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Южноукраїнського міського управління юстиції у Миколаївській області, про визнання шлюбу, укладеного без наміру створити сім'ю, недійсним.

Свої вимоги мотивує тим, що її мати ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, тривалий час проживала з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Після смерті її матері відкрилася спадщина, вона вважає себе спадкоємцям першої черги, як рідна донька.

Однак після смерті матері, їй стало відомо, що 04 липня 2014 року між матір'ю та відповідачем було зареєстровано шлюб. Відповідач відмовився надати їй копію свідоцтва про шлюб, але копію свідоцтва він надав у ЖЕД-1. м. Южноукраїнська разом з заявою про відкриття особових рахунків на квартиру матері, яку вона вважає спадковим майном. В подальшому вона не зможе отримати свідоцтво про шлюб померлої та відповідача й вважає, що шлюб було укладено без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя, який носив фіктивний характер, а тому. на думку останньої, підлягає визнанню недійсним у судовому порядку. Просить суд задовольнити її позовну заяву у повному обсязі.

Відповідач позов не визнав та пояснив, що з ОСОБА_7, тобто матір'ю позивача, прожив у цивільному шлюбі близько 14 років. З часу проживання однією сім'єю і до смерті ОСОБА_7 вони мали загальний сімейний бюджет та вели спільне господарство, придбавали рухоме та нерухоме майно, тобто дві дачні ділянки та квартиру, в якій він зареєстрований та проживає. Стосунки його та ОСОБА_7, як чоловіка та жінки були наявними, оскільки їхнє спільне сімейне життя відбувалося серед багатосотенного колективу, де працювали останні. Йому було достеменно відомо про хворобу ОСОБА_7, однак така обставина не стала на заваді подати заяву до ВРАЦС на предмет реєстрації шлюбу шляхом взаємної згоди.

04 липня 2014 року він та ОСОБА_7 стали офіційним чоловіком та жінкою з отриманням свідоцтва про шлюб.

Після реєстрації шлюбу він робив усе можливе, щоб поліпшити стан здоров'я дружини, в тому числі придбавав ліки, медичні препарати і т.ін.. Лікування провадилось як за рахунок сімейного бюджету, так і за рахунок матеріальної допомоги, наданої його донькою від першого шлюбу. Після прогресування хвороби його дружини ОСОБА_7, він взяв на себе ведення домашнього господарства в повному обсязі, однак підтвердив факт того, що донька ОСОБА_7, тобто позивач, також провідувала свою матір та приносила продукти харчування. ІНФОРМАЦІЯ_2 року його дружина ОСОБА_7 померла, після чого всі обов'язки ведення домашнього господарства та сплати комунальних послуг по утриманню квартири він взяв на себе, а згодом у відповідності до діючого законодавства вступив у спадщину.

За роки проживання з ОСОБА_7 в цивільному шлюбу у нього не було ніяких особливих протиріч з позивачем, однак розлад у відносинах, на його думку, стався після смерті ОСОБА_7, оскільки позивач вважає себе спадкоємцем першої черги, а шлюб між ним та покійною матір'ю, на думку останньої, є таким, який укладений без наміру створити сім'ю. Просить суд відмовити позивачу в задоволенні її позовних вимог.

В судовому засіданні були допитані свідки, як з боку позивача: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, так і відповідача: ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, які дали оцінку стосункам ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за час проживання однією сім'єю у цивільному шлюбі та після реєстрації шлюбу.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Южноукраїнського міського управління юстиції у Миколаївській області суду пояснила, що реєстрація шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відбувалася у межах вимог закону, тобто Сімейного кодексу України та відповідних відомчих нормативних актів та інструкцій. Вона особисто наділяла повноваженнями підлеглого працівника ВДРАЦС Южноукраїнського міського управління юстиції перевірити заяви ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на предмет добровільного бажання зареєструвати шлюб. З цією метою відповідний працівник ОСОБА_15 виїжджала за місцем проживання ОСОБА_7: АДРЕСА_1, та з'ясовувала всі необхідні процедурні питання щодо реєстрації шлюбу з ОСОБА_6, після чого доповіла, що ОСОБА_7 в спокійному адекватному стані, була з гарною зачіскою та підтвердила бажання реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 Разом з тим, їй також стало відомо про характер хвороби останньої.

У відповідності до інструкції, в подальшому було зареєстровано після спливу місячного терміну шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Вважає, що юридичних підстав у позивача визнавати шлюб, укладеним без наміру створити сім'ю, недійсним немає.

Вислухавши сторони, їх представників з приводу вищезазначених позовних вимог, допитавши свідків, вивчивши та проаналізувавши матеріали цивільної справи, оцінивши докази, що надали сторони, якими останні підтверджують або спростовують вимоги, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

У відповідності до ч.1 ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

В силу ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

На підставі ст. 29 Сімейного кодексу України, орган державної реєстрації актів цивільного стану зобов'язаний ознайомити осіб, які подали заяву про реєстрацію шлюбу з їхніми правами та обов'язками, як майбутнє подружжя.

Статтею 30 Сімейного кодексу України передбачено, що особи, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, повинні повідомити одна одну про стан свого здоров'я.

Статтею 32 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб реєструється після спливу одного місяця від дня подання особами заяви про реєстрацію шлюбу.

У відповідності до ст. 33 Сімейного кодексу України, за заявою наречених реєстрація шлюбу може відбуватися за місцем їхнього проживання, якщо вони не можуть з поважних причин прибути до державного органу реєстрації актів цивільного стану.

В силу ст.40 Сімейного кодексу України, шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав й обов'язків подружжя.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були виконані всі вимоги вищевказаного законодавства України як Сімейного кодексу України.

Шлюб був зареєстрований державним органом реєстрації актів цивільного стану. Як ОСОБА_6, так і ОСОБА_7 були ознайомлені з їхніми правами та обов'язками, як майбутнього подружжя, в тому числі про стан здоров'я один одного, реєстрація шлюбу відбулася після спливу одного місяця, шлюб зареєстровано виключно добровільно за згодою жінки та чоловіка.

В судовому засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача, та свідки: ОСОБА_16, ОСОБА_14, ОСОБА_13 довели той факт, що шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_17 був укладений як результат їхнього сумісного проживання однією сім'єю в цивільному шлюбі більш як 13 років, що таким було бажання самої ОСОБА_7 стати законною дружиною ОСОБА_6.

До показань свідків: ОСОБА_8, ОСОБА_18, ОСОБА_10, ОСОБА_11, суд відноситься критично, оскільки будь-яких доказів того, що шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був укладений без наміру створити сім'ю останні не надали, їх показання базувалися на припущеннях та зі слів інших громадян, які нібито знали про стосунки між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перед вступом до шлюбу. Також, суд переконаний і в тому, що основна мета позивача, яка звернулася з даним предметом спору до суду, це відновлення статусу спадкоємця першої черги за законом, а тому остання використала такий спосіб захисту своїх прав та інтересів.

Одночасно, суд не може погодитися з твердженням позивача про те, що відповідач фактично використав фізичний стан ОСОБА_7 при вирішенні питання вступу до шлюбу, оскільки дані твердження не базується на конкретних доказах, а також спростовуються показаннями свідків відповідача, поясненнями третьої особи та є відповідними доказами у системі доказів, які надали сторони у справі.

Отже, враховуючи вищевикладене та керуючись ч.1 ст.21 ст.27 Сімейного кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11, 59, 179, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_19 до ОСОБА_6, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Южноукраїнського міського управління юстиції у Миколаївській області, про визнання шлюбу, укладеного без наміру створити сім'ю, недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Миколаївської області через Южноукраїнський міський суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть надати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду О. І. Савін