Справа № 153/1820/14 Провадження № 22-ц/772/460/2015Головуючий в суді першої інстанції Гаврилюк Т. В.
Категорія 48 Доповідач Марчук В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 року м. Вінниця

колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Марчук В.С.

Суддів: Шемети Т.М., Сопруна В.В.

При секретарі: Сніжко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 19 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя , -

ВСТАНОВИЛА:

31 жовтня 2014 року позивачка звернулася з даним позовом у Ямпільський районний суд Вінницької області. Позов мотивований тим, що з 1982 року по 2005 рік сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, за час якого побудували житловий будинок з господарськими спорудами за АДРЕСА_1 Позивачка постійно проживає у вказаному житловому будинку, відповідач з другою сім`єю проживає в іншому місці.

Дізнавшись, що відповідач має намір продати житловий будинок, який належить сторонам на праві спільної сумісної власності, позивачка просила суд розділити спільне майно подружжя в натурі, визнавши за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння.

Ще просила призначити судову будівельно-технічну експертизу для визначення можливих варіантів розподілу домоволодіння та вирішити питання судових витрат.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 19 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено за спливом строку позовної давності. .

Представник позивачки ОСОБА_3 оскаржив дане рішення в апеляційному порядку, як незаконне та необґрунтоване.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину вказаного домоволодіння та вирішити питання судового збору.

Колегія суддів, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає що апеляційна скарга підлягає до задоволення у зв`язку з наступним.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, при розгляді даної справи судом зазначених вимог закону не дотримано.

Так, в ході розгляду справи встановлено, що відповідно до копії паспорта позивача та свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 11.12.2012 року, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 січня 1982 року по 14 грудня 2005 року (а/с 4, 5).

Як видно зі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 25 серпня 1987 року, відповідач ОСОБА_4 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 На зворотній стороні даного свідоцтва у штампі про реєстрацію зазначено, що будинковолодіння АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_4 у Могилів-Подільському БТІ 25.08.1987 року за № 164 та складається з одного житлового будинку (а/с 6).

З виписки з погосподарських книг Великокісницької сільської ради Ямпільського району Вінницької області № 5 за 2001-2005 роки, №5 за 2006-2010 роки, № 5-1 за 2011-2015 роки, слідує, що головою домогосподарства по АДРЕСА_1 є відповідач, а позивачка - його дружина, членом домогосподарства (а/с 29).

В ході розгляду справи апеляційним судом відповідач ОСОБА_4 визнав, що зазначений будинок вони побудували разом з позивачкою у період шлюбу та, що позивачка весь час проживає у даному будинку, а він живе в іншому місці з іншою сім`єю. Позивачка дані обставини вказувала у позовній заяві та підтвердила у судовому засіданні, отже вони визнані сторонами і, виходячи з норми ч.1 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягають.

Таким чином, спірний будинок набутий сторонами у шлюбі і, виходячи зі ст.60 СК України, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стаття 69 СК України дає подружжю право на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. А ст.70 СК України говорить про рівність часток майна дружини та чоловіка у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо інше не визначене домовленістю подружжя або шлюбним договором.

За таких обставин та вказаних норм матеріального права, є всі підстави для поділу майна подружжя, як про це і зазначив суд у своєму рішенні.

Разом з тим, у рішенні зазначено, що оскільки позивачка не надала суду доказів того, що вона нещодавно дізналася про намір відповідача продати будинок, тобто що вона нещодавно дізналася про порушення свого права, то суд дійшов до висновку про сплив позовної давності для звернення до суду з даним позовом так, як шлюб розірвано ще 14.12.2005 року, позов подано лише 31.10.2014 року, а відповідно до норми ст.72 ч.2 СК України, до вимог про поділ майна, заявлених після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність три роки.

Саме за таких обставин та з таких підстав суд застосував строк позовної давності та за правилами ч.3 та ч.4 ст. 267 ЦК України відмовив у задоволенні позову, що є не правильним та не законним, виходячи з наступного.

Відповідно до норми ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Зазначені у судовому рішенні підстави застосування строку позовної давності - надумані та помилкові, оскільки наміри, які не реалізовувалися, не є порушенням права власності позивачки щодо житлового будинку, як і заповіт відповідача на ім`я ОСОБА_5 від 09.12.2013 року (а/с 37), оскільки даний заповіт, як уже зазначено, складений лише у 2013 році, а крім того, він не впливає на строк позовної давності, оскільки ОСОБА_4 заповів не конкретне майно, а загальне, яке йому належить та буде належати на час смерті (а/с 37), тобто зазначеним будинком він ніяким чином не розпорядився. Позивачка ж ОСОБА_2, постійно проживаючи у будинку, не втратила на нього права власності, тому підстави для застосування строку позовної давності відсутні.

В ході розгляду справи в апеляційному суді, позивачка зменшила свої позовні вимоги, зазначивши, що вона просить колегію суддів поділити житловий будинок в ідеальних частках, оскільки їй відмовлено судом у призначенні судової будівельно-технічної експертизи для визначення можливості розподілу даного будинку та можливих варіантів такого розподілу.

Виходячи з доведеності позивачкою, що спірний будинок є їхньою з відповідачем спільною сумісною власністю, як подружжя, відсутності можливих варіантів поділу будинку в натурі, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та поділити майно в ідеальних частках, виходячи з їх рівності, на яку вказує ст.70 СК України та за відсутності шлюбного договору і інших домовленостей подружжя.

За вказаних обставин, рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права; за невідповідності висновків суду обставинам справи, тому в силу ст. 309 ЦПК України його необхідно скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 19 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення. Позов задовольнити. Поділити між ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 спільне майно подружжя, визнавши за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 право власності за кожним з них на 1/2 ідеальну частину будинку АДРЕСА_1 та залишивши даний будинок у спільній частковій власності сторін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 2000 грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви та 1000 грн. за подання апеляційної скарги на рішення суду.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та з цього ж моменту може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: /підписи/

З оригіналом вірно: