АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22ц/774/1169/К/15 Головуючий в суді першої
Справа № 211/7092/13-ц інстанції - Сарат Н.О.
Категорія 27 (1) Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів -Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

секретар - Маслова К.В.,

за участю - представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 25 березня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про визнання договору поруки припиненим та таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 25 червня 2007 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 на суму 3000 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,5% на рік на з кінцевим терміном повернення до 22 червня 2012 року. У забезпечення виконання умов зазначеного договору в цей же день між ПАТ "УкрСиббанк" та нею укладено договір поруки № П/2. Без її відома та згоди між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду, відповідно до якої були збільшені процентні ставки за користування кредитними коштами, тим самим збільшено обсяг відповідальності поручителя. У зв'язку з цим просила суд визнати договір поруки № П/3 від 25 червня 2007 року припиненим та таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 25 березня 2015 року, описка в якому виправлена ухвалою того ж суду від 22 травня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, договір поруки № П/3 від 25 червня 2007 року визнано припиненим та таким, що не підлягає виконанню.

В апеляційній скарзі ПАТ "УкрСиббанк" ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд дійшов помилкового висновку щодо збільшення обсягу відповідальності поручителяпо кредитному договору без згоди поручителя та неправомірно застосував ч.1 ст.559 ЦК України і визнав договір поруки припиненим. Крім того, зазначає, що позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» рішенням Дзержинського районного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2010 року, яке ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області залишено без змін, задоволено та на користь Банку з ОСОБА_4 разом ОСОБА_3 та іншими поручителями в солідарному порядку стягнуто заборгованість по кредиту.

У письмових поясненнях представник позивача ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу Банку відхилити, а рішення суду залишити без змін.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції відповідач ПАТ "УкрСиббанк", належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, свого представника не направив.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналогічні положення закріплено й в статтях 1 - 11 ЦПК України.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Повторна неявка в судове засідання належним чином повідомленого відповідача,незалежно від поважності причин, свідчить про зловживання стороною своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які з'являються до суду, та призводить до порушення розумних строків розгляду справи.

На думку колегії суддів, повторна неявка в судове засідання належним чином повідомленого про час та місце судового розгляду справи відповідача - ПАТ «УкрСиббанк» являється його волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку відповідача в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 червня 2007 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (далі по тексту - Договір, кредитний договір) на суму 300 000, 00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,5% на рік з кінцевим терміном поверненням 22 червня 2012 року (т. 1 а.с.39-44).

У забезпечення виконання умов кредитного договору 25 червня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком (далі - АкіБ) «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач ПАТ "УкрСиббанк", та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 0 П/3, згідно умов якого остання зобов'язалася перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором (т. 1 а.с. 52).

Відповідно до умов укладеного між сторонами Договору поруки, у разі невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що Банк без повідомлення та згоди ОСОБА_3 як поручителя збільшив відсоткову ставку по кредиту, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, у зв'язку з чим визнав договір поруки припиненим та таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк надає грошові кошти позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки за його користування.

Згідно зі статтями 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до положень ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладання на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 вважала, що 02 серпня 2007 року між ОСОБА_4 та Банком укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору № 0 від 25 червня 2007 року (а.с.48), яка збільшила обсяг відповідальності її як поручителя.

Дослідивши умови зазначеної додаткової угоди (т. 1 а.с. 48), колегія суддів не може погодитись із такими твердженнями позивача, оскільки відповідно до цієї угоди сторонами змінено, зокрема, графік погашення кредиту, розмір максимально припустимої заборгованості за Основним боргом по кредиту, проте процентна ставка за кредитним договором не змінювалась (т. 1 а.с. 45 - 47, 49 - 51).

Між тим, доводи позивача про збільшення обсягу відповідальності Поручителя внаслідок застосування підвищеної процентної ставки знайшли своє підтвердження.

Як убачається із матеріалів справи, укладаючи договір про надання споживчого кредиту №0 від 25 червня 2007 року, АКіБ «УкрСиббанк» та позичальник ОСОБА_4 домовились, що за використання кредитних коштів протягом 3- календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 17,5% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов пункту 9.2 даного договору (пункт 1.3.1. кредитного договору).

Відповідно до пункту 1.3.2. кредитного договору сторони погодили, що за умовами цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених частиною першою пункту 9.2 Договору.

Частиною 1 пункту 9.2 укладеного сторонами кредитного договору передбачено, що відповідно до вимог статті 651 ЦК України сторони погодили, що протягом дії цього договору Банк відповідно до умов п. 1.3.1 Банк може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання будь-якої із наступних обставин, а саме: а) порушення Позичальником кредитної дисципліни (тобто, неналежного виконання умов цього Договору та/або умов договорів, за якими надано забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим Договором); та/або б) погіршення фінансового стану Позичальника, документально підтвердженого в результаті щорічного моніторингу; та/або в) здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ.

Частиною другою пункту 9.2. кредитного договору сторони погодили порядок, у якому Банк може збільшити розмір процентної ставки за договором (т. 1 а.с. 39 - 44).

Погоджуючись із такими умовами кредитного договору, Поручитель ОСОБА_3 прийняла на себе солідарну з боржником відповідальність за виконання останнім умов кредитного договору.

Проте, відповідно до умов пункту 2.1. договору поруки № 0 П/3 від 25 червня 2007 року, укладеного між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3, сторони домовились, що кредитор не вправі без згоди Поручителя змінювати умови Основного договору з Боржником, внаслідок чого збільшується відповідальності Поручителя. Під «згодою Поручителя» сторони розуміють візування Поручителем змін до Основного договору шляхом отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення Поручителем додаткової угоди до цього Договору щодо внесення відповідних змін (а.с. 52).

Як убачається із довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором №0 від 25 червня 2007 року, укладеним між АКіБ «УкрСиббанк» та позичальником ОСОБА_4, Банком здійснено розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом із застосуванням як обумовленої сторонами процентної ставки 17,5000% річних, так і підвищеної процентної ставки (зокрема - 35,0000% , 45,0000%, 22,5000%) (т. 1 а.с. 83 - 94).

Факт застосування Банком підвищених процентних ставок також підтверджуєтьсявипискою за кредитним договором, із якої убачається, що Банком здійснювалось нарахування за підвищеною процентною ставкою (т. 1 а.с. 110 - 151).

Між тим, умови кредитного договору не містять випадків можливості нарахування Банком підвищеної процентної ставки за користування кредитом, окрім випадків, передбачених пунктом 9.2. цього Договору.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту узгодження з Поручителем можливості застосування підвищеної процентної ставки у розрахунках із Позичальником.

Згідно з пунктом 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Відповідно до частини 3 статті 10, частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦК України.

На думку колегії суддів, ОСОБА_3 доведено, що внаслідок зміни умов кредитного договору без її згоди та застосування Банком підвищеної, порівняно із узгодженою сторонами, процентною ставкою за користування кредитом збільшено обсяг її відповідальності як Поручителя, що є підставою для застосування положень частини першої статті 559 ЦК України та визнання договору поруки припиненим.

З огляду на викладене, посилання апеляційної скарги Банку на неправомірне визнання поруки припиненою не можуть бути взятими до уваги.

Також не можуть бути взятими до уваги доводи Банку про те, що заборгованість по кредиту стягнута в солідарному порядку з ОСОБА_4 разом з ОСОБА_3 та іншими поручителями рішенням Дзержинського районного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2010 року, яке ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області залишено без змін, оскільки зазначені судові рішення були ухвалені раніше і ґрунтувались на обставинах, які не враховували визнаний оскаржуваним судовим рішенням факт припинення спірного договору поруки.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду підтверджені наявними у справі доказами, інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не містять підстав для її задоволення.

За таких обставин апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст..ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 25 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

Л.В.Михайлів