Справа № 742/1206/14 Провадження № 22-ц/795/811/2015 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Павлов В. Г. Доповідач - Тагієв С. Р.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіТагієва С.Р.,
суддів:Євстафіїва О.К., Литвиненко І.В.,
при секретарі:Нечасному О.Л.,
за участю:позивачів- ОСОБА_10, ОСОБА_5, представників - ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Прилуцький завод - "Білкозин" на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_10 у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_11, ОСОБА_12 у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прилуцький завод-"Білкозин", треті особи: Прилуцька міська рада, Служба у справах дітей Прилуцької міської ради про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Прилуцького міськрайонногоо суду Чернігівської області від 04 березня 2015 року позов задоволено частково, зобов'язано ТОВ „Прилуцький завод-„Білкозин" відновити постачання води та електроенергії до житлових приміщень, які займають та якими користуються позивачі у гуртожитку по АДРЕСА_1. В частині стягнення моральної шкоди у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ „Прилуцький завод -„Білкозин" просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, судом не повністю встановлені обставини справи, а саме: не з'ясовано статус спірного приміщення, підстави вселення до нього позивачів, не надано оцінку звіту з інвентаризації викидів забруднюючих речовин, підстави припинення водопостачання та електроенергії, не з'ясовано тарифи на дані послуги.

Колегія суддів, заслухавши у судовому засіданні доводи сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Задовольняючи позов у частині усунення перешкод у користуванні спірним приміщенням, суд першої інстанції виходив із преюдиційності рішення апеляційного суду Чернігівської області від 10 грудня 2013 року, яким встановлено, що у вісімдесятих роках минулого століття при наданні статусу гуртожитку спірній будівлі по АДРЕСА_1 з вини адміністрації підприємства помилково було вказано номер будинку 42 замість 44 та саме за цією адресою і було зареєстровано позивачів. Дану помилку можна усунути лише за ініціативою відповідача - ТОВ „Прилуцький завод -„Білкозин". Тому, як вказав суд, спірне приміщення - будинок № 44 - фактично має статус гуртожитку, позивачі проживають у ньому понад тридцять років, правомірність їх вселення раніше ніким не оспорювалась. Отже, за висновком суду, позивачі вселились та проживають у гуртожитку законно, жодні документи, які б могли доводити зворотнє, на підприємстві та в Прилуцькій міграційній службі (паспортний стіл) не збереглися.

З таким висновком повністю погоджується апеляційний суд.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, приміщення адміністративно-побутового корпусу (побутові приміщення), збудоване заводом „Білкозин", було переобладнано у приміщення для проживання на час роботи працівників підприємства, вказаний будинок відповідав вимогам, що пред'являлись до приміщень гуртожитків, що вбачається з планів цього приміщення, його було зареєстровано в якості гуртожитку заводу „Білкозин" рішенням виконкому міської ради № 678 від 04 листопада 1983 року (т.2 а.с. 21) та № 785 від 16 грудня 1983 року (т. 2 а.с. 22) відповідно до положень ст.127 ЖК України.

В останньому рішенні виконкому було дано доручення начальнику МВ УМВС здійснювати прописку (реєстрацію) згідно документів, наданих адміністрацією заводу "Білкозин". Відповідальні працівники заводу займались веденням реєстраційних карток та реєстрацією місця проживання осіб, які проживали у спірній будівлі, що в ході розгляду справи було встановлено з показів свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17 - колишніх керівників підприємства. На момент слухання справи знайти або витребувати реєстраційні картки не вдалося.

Отже, спірне приміщення має статус гуртожитку та відноситься до житлового фонду України згідно з приписами ст. 4 ЖК України.

У березні 2013 року на підставі договору купівлі-продажу до ПАТ „Прилуцький завод - „Білкозин" перейшло право власності на будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, серед яких адміністративно-побутовий корпус (гуртожиток), в якому проживають позивачі.

Відповідно до листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області згідно з Переліком нерухомого майна, що передається у власність ВАТ "Прилуцький завод "Білкозин", до складу переданих у власність товариству об"єктів нерухомості, серед іншого майна був включений і адміністративно-побутовий корпус (гуртожиток) по АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 35).

Позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_9 працювали на заводі „ Білкозин" починаючи 1980 року, отримали приміщення в зазначеному гуртожитку для проживання, були зареєстровані в них зі згоди адміністрації та профкому підприємства, а інші позивачі вселились та були зареєстровані в законному порядку як члени сім"ї.

Тривале проживання позивачів у гуртожитку сторонами не заперечується та підтверджено численними доказами.

Та обставина, що адміністрацією заводу „Білкозин" при наданні дозволу на реєстрацію позивачів помилково було вказано номер будинку гуртожитку 42 замість номеру 44 та саме за цією адресою було їх зареєстровано, не змінює їх права на проживання у спірному будинку та не свідчить про наявність у них права на проживання у будь-якому іншому будинку, оскільки допущення помилки в зазначенні номеру будинку при реєстрації не впливає на зміст права позивачів на проживання у спірному гуртожитку.

Дані обставини встановлені судом при винесенні рішення апеляційного суду Чернігівської області від 10 грудня 2013 року та в силу ч. 3 ст. 61 ЦК України повторному доказуванню не підлягають. Судом також встановлено, що фактично між попереднім власником гуртожитку та позивачами виникли правовідносини найму житлових приміщень у гуртожитку, а відтак, виходячи з припису ст. 814 ЦК України, при зміні власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов"язки наймодавця, при цьому правовідносини між сторонами не припиняються.

Таким чином, рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 10 грудня 2013 року встановлено законність підстав користування позивачами житловим приміщенням, що має статус гуртожитку, по АДРЕСА_1

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З вересня 2013 року спірний гуртожиток був відключений відповідачем від мереж водопостачання та енергопостачання. На час розгляду справи дані послуги не відновлено.

Умовою задоволення позову про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням є встановлення судом факту протиправності дій відповідача та існування їх на момент винесення рішення.

Відповідно п. 22 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Постановою Ради міністрів Української РСР від 3 червня 1986 р. № 208 адміністрація підприємства, установи, організації, у віданні якої перебуває гуртожиток, зобов"язана утримувати гуртожиток відповідно до встановлених санітарних правил, єдиних правил і норм експлуатації та ремонту житлового фонду; забезпечувати надання мешканцям гуртожитку побутових послуг і виділення для цих цілей приміщень.

Захист прав і охоронюваних законом інтересів позивачів надається судом у формі припинення дій, що порушують право, або відновлення становища, яке існувало до порушення права. Якщо позов визнано обґрунтованим, у резолютивній частині рішення суд визначає дії, які має вчинити відповідач для усунення порушень прав позивача. У разі, коли відповідач доведе суду, що його дії щодо прав позивача є правомірними, або якщо правовідносини між позивачем та відповідачем є договірними, такий позов задоволенню не підлягає.

Дані умови перевірені судом першої інстанції.

Враховуючи право позивачів на користування спірним житловим приміщенням, вчинення відповідачем дій, що перешкоджають їм використовувати ці права, позадоговірний характер наявних між сторонами правовідносин, а також те, що порушення прав позивачів триває, судом першої інстанції правомірно винесено рішення про зобов'язання відповідача усунути перешкоди у користуванні житлом шляхом відновлення постачання води та електроенергії до житлових приміщень у гуртожитку, які займають та якими користуються позивачі.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги є такими, що не дають підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Прилуцький завод -"Білкозин" - відхилити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: