Єдиний унікальний номер (справа №) 216/3978/15-ц
Номер провадження у суді 2/216/1799/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 грудня 2015 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Кузнецова Р.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Буданцевої О.А.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5, відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, державного нотаріусу Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

До Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла позовна заява (згідно з остаточним уточненням від 22.06.2015) ОСОБА_1 до ОСОБА_3, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5, відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, державного нотаріусу Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, про:

- визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_1, від імені та в інтересах якої діяла ОСОБА_5 за довіреністю, та ОСОБА_3, про придбання житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Брянська, будинок 42, посвідчений державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 2-924;

- стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача моральної шкоди у розмірі 7000 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована та проживає в житловому будинку, який розташований за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Брянська, буд. № 42. Її онук, ОСОБА_3, увійшов до неї в довіру та скориставшись її безграмотністю, довірливістю, поганим зором через її похилий вік, релігійністю, вговорив укласти з ним договір довічного утримання, за яким передати йому у володіння вищевказаний житловий будинок, як він стверджував: це необхідно для збереження та обслуговування її будинку, а також для надання їй догляду. 22.07.2014 року у державного нотаріуса Третьої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_6, яка знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Постишева, буд. № 1, позивач підписала документ, який відповідач назвав договір довічного утримання та додав, що це лише «формальність», а як виявилося, це була довіреність на представництво інтересів позивача ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у відповідних органах з питань укладення договору купівлі-продажу належного позивачу житлового будинку. Але після візиту позивача до нотаріуса ніхто допомоги та піклування їй не надавав, через що остання звернулась до нотаріуса за розясненнями, де й дізналася про суть документа підписаного нею, та виявилося, що документ, який вона підписала - це довіреність на розпорядження від її імені нерухомим майном, а не договір довічного утримання, як це стверджував відповідач. Скасовуючи дану довіреність, ОСОБА_6, надала лист та копію довіреності від 22.07.2014 року та договору купівлі-продажу, відповідно до якого, 15.10.2014 року було укладено договір купівлі-продажу між ОСОБА_1, від імені та в інтересах якої діяла ОСОБА_5 за довіреністю, посвідченою ОСОБА_6 - державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори 22 липня 2014 року за реєстром № 2-569 та з другої сторони - ОСОБА_3, про придбання житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Брянська, буд. № 42. Крім того позивач зазначала, що вона є особою похилого віку, проживає в спірному домоволодінні з 1991 року, а її онук, ОСОБА_7, шляхом введення її в оману, користуючись її юридичною необізнаністю, довірою та поганим зором через похилий вік, фактично позбавив її єдиного житла, особу похилого віку, яка має у своєму володінні лише одне придатне для проживання житла та потребує сторонньої допомоги. Її навіть ніхто не забезпечив іншим альтернативним житлом, за кошти, які було отримано з продажу спірного житлового будинку, а саме 91158,00 грн., що підтверджує справжність намірів відповідача позбавити позивача житла та привласнити його собі, шляхом введення останньої в оману. Додатково позивач стверджувала, що все життя прожила у спірному будинку і ніякої потреби та бажання продати свій будинок не мала, а, підписуючи документ у нотаріуса, вона внаслідок довірливості, малограмотності, похилого віку передбачала інші правові наслідки, довіреність не відповідала її внутрішній волі, оскільки позивач вважала, що укладає договір довічного утримання, але через поганий зір, не мала змоги особисто прочитати підписаний нею документ, через що, була змушена довіритися своєму сину, який її запевнив, що це договір дарування. Після усвідомлення факту втрати права власності на свій житловий будинок, вона звернулась до правоохоронних органів, але їй було відмовлено у відкритті кримінального провадження та вказано на спосіб вирішення її спору в судовому порядку.

В ході судового розгляду, позивач підтримала позовні вимоги та пояснила, що відповідач є її онуком та протягом 2014 року він звертався до неї та просив оформити на нього договір дарування житлового будинку, а з свого боку обіцяв утримувати позивача та надавати їй матеріальну допомогу, на що ОСОБА_1 погодилась та 22.07.2014 вона поїхала до нотаріуса ОСОБА_6 Документи були підготовлені нотаріусом, яка надала позивачу документи на підпис і повідомила, що це довіреність на дарування будинку. Текст документу позивач не читала та підписала його, повіривши на слово, оскільки внаслідок поганого зору не могла читати його текст. Після підписання нотаріус повідомила про можливість скасування довіреності. Підписану довіреність позивач передала ОСОБА_8 В подальшому через три місяці позивачу стало відомо від дружини відповідача, що будинок було продано, та позивачу було надано копію договору купівлі-продажу. З того моменту позивачу стало відомо, що будинок проданий, хоча своїй згоди на продаж будинку позивач не надавала. При цьому грошові кошти від продажу будинку позивач також не отримувала.

Представник позивача в судовому засіданні також підтримав позовні вимоги та пояснив, що позивач при укладанні довіреності вважала, що укладає договір довічного утримання, за умовами якого відповідач мав надавати позивачу матеріальну допомогу, а позивач повинна була передати йому у власність належний їй житловий будинок. Бажання укладати договір купівлі-продажу у позивача не було.

Відповідач в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити та пояснив, що ОСОБА_1, яка є його бабусею, намагалась поїхати на постійне проживання до свого сина, який мешкає в м. Магадан РФ, внаслідок чого він запропонував їй продати її будинок йому. А саме, пропонувалось оформити довіреність на його тещу, ОСОБА_5, на продаж будинку, на що позивач погодилась та їй, зі слів відповідача, до укладання договору купівлі-продажу було передано 100 тис. грн. за будинок. Довіреність та договір укладались за участю нотаріуса ОСОБА_6, при цьому при укладанні договору купівлі-продажу будинку ОСОБА_1 не була присутня, а від її імені підписувала документи ОСОБА_5, він повідомив нотаріуса, що гроші були передані позивачу до укладання договору. Додатково відповідач зазначав, що договір довічного утримання ніхто укладати не збирався, оскільки позивач висловлювала намір виїхати за межі України на постійне місце проживання. Також в судовому засіданні 01.12.2015 відповідач уточнив, що позивач до укладання договору повідомляла його, що виїжджати з України не збирається, а грошові кошти вона повертати не буде, оскільки їй ніякі кошти не передавались.

Представник відповідача також з позовом не погодилась, надала пояснення, за якими ОСОБА_1 зверталась до ОСОБА_3 з питання продажу її будинку, який розташований за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Брянська, будинок 42, оскільки мала намір виїхати до РФ до свого сина. Також представник стверджувала, що в позивача був намір саме на продаж будинку та зміст всіх документів їй розяснювався, а умислу з боку відповідача на введення позивачу в оману щодо укладеного договору купівлі-продажу не було.

Третя особа, ОСОБА_5, в судовому засіданні з позовними вимогами не погодилась та пояснила, що із позивачем та відповідачем вона знайома, оскільки є тещею останнього. Також пояснила, що ОСОБА_1 в червні-липні 2014 року намагалась виїхати до свого сина, який мешкає в м. Магадан РФ, однак, оскільки в неї не було грошей на поїздку вона вирішила продати свій будинок, про що вона повідомила свого онука ОСОБА_3, який і запропонував придбати будинок у останньої, на що вона погодилась. Продаж вирішено було здійснити через довіреність, яку оформили на третю особу, ОСОБА_5, якій відповідач передав оформлену довіреність та повідомив, що надав ОСОБА_1 грошові кошти за будинок. Однак в подальшому до укладання договору купівлі-продажу ОСОБА_3 повідомив її, що ОСОБА_1 не бажає продавати будинок, оскільки вона передумала їхати до свого сина, крім того він сказав їй, що оскільки гроші ОСОБА_1 йому не повернула, тому договір купівлі-продажу має бути укладений без волі позивача, на що ОСОБА_5 погодилась. При укладенні договору були присутні нотаріус ОСОБА_6, відповідач ОСОБА_3 та вона, ОСОБА_5 Грошові кошти за будинок при укладені договору не передавались, факт передачі коштів нотаріусом не перевірявся.

Третя особа, нотаріус ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог по суті не заперечувала, але не погодилась з твердженням позивача в частині її безграмотності та поганого зору, та пояснила, що 22.07.2014 до неї, як до нотаріуса, звернулась ОСОБА_1 за оформленням довіреності на продаж її будинку, який розташований за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Брянська, будинок 42, на імя ОСОБА_5. Вказану довіреність було оформлено за реєстром №2-569 за участю позивача, яка її підписала та розписалась у ознайомленні з її змістом. Довіреність була надана позивачу та в подальшому ОСОБА_5 та ОСОБА_3 звертались до неї з питання укладання договору купівлі-продажу. Тому на підставі вказаної довіреності 15.10.2014 за реєстром №2-924 нею, як нотаріусом був посвідчений договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку, де представником продавця ОСОБА_1 виступила ОСОБА_5, яка діяла на підставі довіреності, яка в свою чергу не була скасована. При цьому ОСОБА_5 в момент укладення договору повідомила, що розрахунок за будинок було проведено в повному обсязі, а про небажання позивача продавати будинок її ніхто не повідомляв. Аналогічні пояснення надавались третьою особою письмово 02.10.2015 та 18.11.2015. Додатково в судовому засіданні ОСОБА_6 повідомила, що приблизно через півроку до неї звернулась ОСОБА_1 із заявою про скасування довіреності від 22.07.2014 №2-569, але їй було надано відповідь про те, що довіреність виконана та її скасування неможливе.

Від представника третьої особи, відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому просив вирішити спір на розсуд суду.

Крім цього під час розгляду справи були встановлені слідуючи фактичні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Брянська, будинок 42, належав ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 16.01.1991 за реєстровим №2-79.

22.07.2014 ОСОБА_1 підписала довіреність за №2-569, якою уповноважила ОСОБА_5 продати за ціною та на умовах на її розсуд належний ОСОБА_1 житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Брянська, будинок 42. Вказану довіреність було посвідчено державним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6

Крім того матеріалами справи підтверджено, що відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного 15.10.2014 між ОСОБА_1, від імені та в інтересах якої діяла ОСОБА_5 за довіреністю, та ОСОБА_3, за №2-924, посвідчений державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_6, відповідаче був придбаний житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Брянська, будинок 42.

Згідно п. 2.1 продаж житлового будинку вчинено за 91158,00 грн., які отримані ОСОБА_5 до оформлення вказано договору. А ОСОБА_5 за умовами договору зобовязується передати вказані грошові кошти ОСОБА_1 в повному обсязі.

Також судом встановлено, що 13.02.2015 ОСОБА_1 зверталась до державного нотаріусу Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 з заявою про скасування довіреності від 22.07.2014 на імя ОСОБА_5 на продаж житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Брянська, будинок 42, але їй було повідомлено про те, що вказана довіреність була виконана та укладено договір купівлі-продажу від 15.10.2014.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши осіб, які брали участь у розгляді справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та обєктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно розяснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

З урахуванням встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу недійсності договору купівлі-продажу житлового будинку, який розташований за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Брянська, будинок 42, від 15.10.2014 за №2-924, через введення продавця, ОСОБА_1, в оману з приводу змісту правочину та без її згоди, внаслідок чого до таких відносин слід застосувати положення Цивільного кодексу України, які регулюють питання недійсності правочинів.

За приписами ч. 1 ст. 237, ст. 239, ч. 3 ст. 244 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

При цьому відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Крім того, вимогами ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

З урахуванням викладеного судом беруться до уваги ствердження позивача та його представника про те, що ОСОБА_1 на момент укладення спірного договору купівлі-продажу від 15.10.2014 не мала наміру продавати належний їй житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Брянська, будинок 42, оскільки їх пояснення узгоджуються із поясненнями третьої особи ОСОБА_5, якій в цей момент було відомо про небажання позивача продавати будинок, та яка цього дізналась від відповідача, ОСОБА_3, який в свою чергу наполягав за відсутності згоди ОСОБА_1 продати її будинок, що також свідчить про наявність у відповідача умислу на введення позивача в оману, щодо змісту довіреності яку оформила ОСОБА_1 на ОСОБА_5

При цьому судом враховується факт щодо необізнаності ОСОБА_1 про зміст довіреності, внаслідок її віку та стану здоровя, та яка внаслідок обєктивних причин не мала уяви щодо можливих наслідків оформлення такої довіреності у вигляді продажу належного їй будинку, оскільки її онук, ОСОБА_3 запевняв її про надання їй матеріальної допомоги саме за умови надання такої довіреності.

Про відсутність в позивача наміру на продаж будинку також свідчить її заява про скасування довіреності від 22.07.2014, яку позивач надала нотаріусу лише 13.02.2015.

Крім того, сам факт обману підтверджується відсутністю жодних доказів оплати вартості житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Брянська, будинок 42, за договором купівлі-продажу від 15.10.2014 з боку ОСОБА_3 на користь продавця ОСОБА_1, оскільки за його твердженням він надав грошові кошти позивачу ще до укладення договору, а за умовами договору грошові кошти отримала ОСОБА_5, яка в поясненнях стверджувала, що кошти за будинок не отримувала.

Таким чином, судом встановлено, що при укладанні договору купівлі-продажу від 15.10.2014 з боку ОСОБА_3 було вчинено дії, які свідчать про навмисне введення іншої сторони правочину ОСОБА_1 в оману щодо природи правочину, оскільки відповідачу на момент укладення спірного договору було відомо про відсутність згоди позивача на продаж будинку, а за відсутності такої згоди зміст довіреності від 22.07.2014 на здійснення продажу було навмисно спотворено відповідачем, який розраховував на похилий вік ОСОБА_1, відповідний стан здоровя, її правову необізнаність.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Стосовно частини позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 7000,00 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частинами 1 та 2 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

З роз'яснень, що містяться в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", вбачається, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

ОСОБА_1 в позові не зазначила в чому саме полягає завдана моральна шкода, чим саме вона заподіяна і жодним чином не обґрунтувала її розмір.

Тому враховуючи те, що законом не передбачено стягнення моральної шкоди в правовідносинах, що виникли між сторонами, а також у звязку з відсутністю самої шкоди як такої, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 84, 213 ЦПК України, ст. ст. 30, 203, 215, 225, 717, 719 ЦК України, п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України у від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», п.п. 7, 9, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_1, від імені та в інтересах якої діяла ОСОБА_5 за довіреністю, та ОСОБА_3, про придбання житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Брянська, будинок 42, посвідчений державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 2-924, - недійсним.

В іншій частині вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6) судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 243,60 грн. (двісті сорок три гривні 60 копійок).

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано, а у разі її подання - після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не скасовано судом апеляційної інстанції.

Суддя Р.О. Кузнецов