У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Наумчука М.І.,
Кадєтової О.В.,Олійник А.С.,-
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання недійсною довіреності, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання недійсною довіреності, від 18 вересня 2009 року зареєстрованої за реєстраційним номером 906, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського районного нотаріального округу ОСОБА_11, на підставі якої ОСОБА_6 уповноважив ОСОБА_7 розпоряджатись (в тому числі продати) належну довірителеві земельну ділянку, площею 0,1000 га та житловий будинок, загальною площею 470,7 кв.м, які розташовані за адресою: м. Києві, АДРЕСА_1. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що оспорювану довіреність на ім'я ОСОБА_7 він не видавав, про її існування йому нічого невідомо, підпис проставлений від його імені йому не належить, просив позовні вимоги задовольнити.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 16 серпня 2013 року позов ОСОБА_6 задоволено. Визнано недійсною довіреність від 18 вересня 2009 року за реєстраційним номером 906, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського районного нотаріального округу ОСОБА_11, на підставі якої ОСОБА_6 уповноважив ОСОБА_7 розпоряджатися (в тому числі продати) належною довірителю земельною ділянкою площею 0,1000 га та житловим будинком, загальною площею 470,7 кв.м, які розташовані за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2014 року зазначене рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено в цій частині нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з безпідставності позовних вимог, оскільки позивач не навів суду належних доказів недійсності оспорюваної довіреності.

Проте повністю погодитись з такими висновками апеляційного суду не можна з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 18 вересня 2009 року ОСОБА_6 начебто було видано довіреність на ім'я ОСОБА_7, яка зареєстрована в реєстрі приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11, зі змісту якої вбачається, що довіритель надає представнику право: укладати всі передбачені законом угоди по управлінню і розпорядженню майном: бути ОСОБА_7 майновим поручителем при передачі в іпотеку земельної ділянки, площею 0,1000 га та житлового будинку, які розташовані в м. Києві, по АДРЕСА_1, представляти його інтереси в організаціях з усіх питань, які його (позивача) стосуються, а також документи від всіх установ, з метою продажу, укладення договору іпотеки та кредитного договору, на вказані земельну ділянку та житловий будинок. Довіреність видана на один рік та діє до 18 вересня 2010 року (а.с.11).

23 вересня 2009 року між ОСОБА_8, яка за договором є іпотекодержателем, та ОСОБА_7, що діяв на підставі довіреності від імені ОСОБА_6, та який за договором є поручителем за позичальника ОСОБА_9 укладено договір іпотеки (а.с. 10). Відповідно до даного договору предметом іпотеки є спірні земельна ділянка та житловий будинок. Даний договір укладений на забезпечення вимог іпотекодержателя, що витікають з договору позики, який укладений між іпотекодержателем та позичальником ОСОБА_9, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12, 23 вересня 2009 року, за умовами якого позичальник зобов'язався перед іпотекодержателем повернути борг в розмірі 2 890 000 грн за домовленістю в строк до 23 березня 2010 року.

Право власності позивача на земельну ділянку підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, виданого 04 лютого 2003 року площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 в м. Києві (а.с. 8).

Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого 21 грудня 2007 року, вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 в м. Києві належить позивачу на праві приватної власності (а.с. 9).

На підтвердження позовних вимог, позивачем надано копію висновку експертного дослідження № 14 ВКД від 11 квітня 2013 року, проведеного Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України в Київській області, відповідно до якого, зображення підпису в графі «ПІДПИС» в нижній лівій частині технічного зображення (електрофотокопії) довіреності ОСОБА_6 від 18 вересня 2009 року виконано ймовірно не ОСОБА_6, а іншою особою (а.с. 12-14).

Статтею 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила.

Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частинами 1, 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреність є письмовий документ, що видається особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, апеляційний суд не надав належної оцінки наявним у справі доказам, не з'ясував повно та всебічно всі обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, зауваживши при цьому, що законом встановлена презумпція правомірності правочину, а тому, зацікавлена сторона, вимагаючи визнання недійсності правочину, зобов'язана навести суду належні докази його недійсності, залишивши поза увагою, що позивачем можливість витребування доказів вичерпана, оскільки як вбачається з матеріалів справи представником позивача в ході апеляційного розгляду заявлялось клопотання про витребування доказів, а саме оригіналу оспорюваної довіреності у відповідача ОСОБА_7 та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 (а.с. 139-140). Відсутність оригіналів примірників довіреності підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_7 (а.с. 158-159) та листом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 від 30 жовтня 2014 року (а.с. 163).

На підтвердження власної позиції позивачем було надано копію висновку експерта від 15 серпня 2014 року, наданого Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при Управлінні МВС України на Південно-Західній залізниці (а.с. 164-168), за яким підпис від імені ОСОБА_10 у заяві ОСОБА_10 від 18 вересня 2009 року, в графі «ПІДПИС: ____», виконаний не ОСОБА_10, а іншою особою. Апеляційний суд згаданий висновок помилково не взяв до уваги, зауваживши, що він обставин даної справи не стосується, залишивши поза увагою, що зі змісту досліджуваної заяви ОСОБА_10 від 18 вересня 2009 року, зареєстрованої в реєстрі за №904 вбачається, що вона дає згоду чоловікові ОСОБА_6 (через представника за довіреністю) на відчуження земельної ділянки та житлового будинку АДРЕСА_1 в м. Києві. Апеляційний суд не дав належної оцінки цьому висновку експертизи в сукупності з висновком експертного дослідження № 14 ВКД від 11 квітня 2013 року, проведеного Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України в Київській області (а.с. 12-14), з урахуванням того, що і довіреність і заява начебто були оформлені у одного й того нотаріуса в один день.

Апеляційний суд, посилаючись на те, що позивач відмовився від заявленого клопотання щодо проведення почеркознавчої експертизи, а також від можливості її проведення на підставі копії довіреності, не взяв до уваги, що експертне дослідження за копією довіреності вже проводилось і цьому висновку апеляційний суд надав помилкову оцінку, зазначивши про його неналежність.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог дійшов вірного та ґрунтовного висновку про недійсність оспорюваної довіреності, з підстав передбачених ст. 203 ЦК України за відсутності волевиявлення у позивача на укладення одностороннього правочину.

У порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України апеляційний суд, невірно визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, помилково скасував законне рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом було скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2014 року скасувати, а заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 16 серпня 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
М.І. Наумчук
А.С. Олійник