Справа 1412/1861/12
Номер провадження 4-с/487/4/15
Ухвала

28.01.2015 року м. Миколаїв
Заводський районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючого судді Бобрової І.В.,
при секретарі Табунщик К.С.,
в присутності представника скаржника ОСОБА_1,
представника стягувача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва скаргу ОСОБА_3, зацікавлена особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання постанови про відкриття виконавчого провадження неправомірною, -
ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, зацікавлена особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», про визнання постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.11.2014 року №45586267 винесену старшим державним виконавцем Заводського відділу ДВС ММУЮ неправомірною.
Доводи скарги мотивовані тим, що 26.11.2014 року старшим державним виконавцем Заводського ВДВС ММУЮ ОСОБА_4 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі ухвали Заводського районного суду міста Миколаєва від 22.04.2014 року у справі №6/487/452/14 про визнання мирової угоди, укладеної між стягувачем ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та боржником ОСОБА_3, ОСОБА_5 щодо порядку добровільного виконання виконавчого листа по справі №2/1412/3013/2012, виданого 24.09.2012 року Заводським районним судом міста Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором у розмірі 575808,21 грн. та судових витрат. Вважаючи, що ухвала про визнання мирової угоди не має виконуватися в примусовому порядку та не є тією ухвалою в розумінні діючого ЦПК України на підставі якої може бути відкрите виконавче провадження, скаржник просив задовольнити його вимоги.
В судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги скарги, просив про її задоволення.
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував, посилаючись на невиконання боржниками умов мирової угоди, а також відповідність дій державного виконавцям ст.. 17 ЗУ «Про виконавче провадження».
Державний виконавець в судове засідання не зявився, надав письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні скарги з підстав відповідності оскаржуваної постанови вимогам ст..ст. 17,18 ЗУ «Про виконавче провадження».
Суд заслухавши сторони, дослідивши матеріали скарги, прийшов до наступного.
З матеріалів скарги вбачається, що 22.04.2014 року ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва було задоволено заяву державного виконавця Заводського відділу ДВС ММУЮ та визнано мирову угоду, укладену 24.01.2014 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_3, ОСОБА_5 щодо порядку добровільного виконання виконавчого листа по справі №2/1412/3013/2012, виданого 24.09.2012 року Заводським районним судом міста Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором у розмірі 575808,21 грн. та судових витрат.
Згідно ст. 372 ЦПК України мирова угода, укладена між сторонами, або відмова стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її до суду за місцем виконання рішення для визнання.
За змістом ст. 175 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.
Відтак, законодавчо не передбачено виконання ухвали про затвердження мирової угоди в примусовому порядку, оскільки презюмується її добровільне виконання сторонами.
Фактично за своєю природою мирова угода є цивільно-правовою угодою, до якої застосовуються загальні правила Цивільного кодексу України, в тому числі у спосіб пред'явлення відповідного позову, зокрема про спонукання виконати умови мирової угоди.
Тобто, ухвала про визнання мирової угоди згідно до ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» не є тим виконавчим документом, що підлягає примусовому виконанню державною виконавчою службою.
Ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачені умови закінчення виконавчого провадження, серед яких міститься і визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання.
В судовому засіданні встановлено, що фактично державний виконавець і вчинив передбачені дії закінчивши виконавче провадження, але потім за заявою стягувача від 24.11.2014 року знову відкрив виконавче провадження про примусове виконання ухвали суду від 22.04.2014 року.
Отже суд вважає, що оскаржувана постанова винесена державним виконавцем є неправомірною.
При цьому суд не бере до уваги письмові заперечення державного виконавця, оскільки згідно, ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України (ст. 2 цього Закону).
Відповідно до ст. 3 цього Закону, примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних та кримінальних справах у випадках, передбачених законом. Виконавчими документами є такі документи, що відповідають вимогам, зазначеним у ст. 18 цього Закону.
Згідно зі ч.3 статті 210 ЦПК України, якщо ухвала має силу виконавчого документа і підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень, така ухвала оформлюється з урахуванням вимог, встановлених Законом України «Про виконавче провадження».
Як вбачається з ухвали суду від 22.04.2014 року вона не оформлено у відповідності до вимог ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження».
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,209,212-215,383-387 ЦПК України, суд,-
Скаргу ОСОБА_3, зацікавлена особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання постанови про відкриття виконавчого провадження неправомірною задовольнити.
Визнати неправомірно постанову про відкриття виконавчого провадження від 26.11.2014 року №45586267 винесену старшим державним виконавцем Заводського відділу ДВС ММУЮ .
Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом п'яти днів з дня її проголошення.
Суддя підпис ОСОБА_6
суддя