Справа № 298/790/15-ц
Номер провадження №2/298/245/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2015 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі

головуючого - судді Тарасевич П.П.,

при секретарі судового засідання Брітовій Е.А.,

за участі представника позивача Моняк О.В.,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань, в смт. Великий Березний цивільну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В позові йдеться про те, з 01.01.2007 року відповідачці ОСОБА_2 призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» від 09.03.1992 р № 2262-ХІІ (далі Закон) та згідно поданих згодом документів, з 01.03.2007 року призначено останній доплату в розмірі 20% до пенсії за проживання в місцевості, якій надано статус гірської.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплат пенсій деяким категоріям громадян» від 02.11.2006 року № 1522 та Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 року», з 01.01.2007 року функцію пенсій військовослужбовцям силових структур надано, зокрема, головному управлінню Пенсійного фонду України в Закарпатській області, яке продовжило виплату призначеної пенсії ОСОБА_2 в подальшому.

Під час звірки пенсійних справ пенсіонерів МВС України та персональних даних щодо місця проживання, встановлено, що ОСОБА_2 фактично працювала та проживала в м. Ужгород, та виявлено факт неправомірної видачі посвідчення серії А №100758 виданого Буківцівською сільською радою від 09.02.2007 року.

В продовж березня 2007 року по жовтень 2012 року ОСОБА_2 отримувала доплату до пенсії у розмірі 20 % від розміру пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» фактично не проживаючи в с. Буківцьово. Сума безпідставно виплачених коштів за зазначений період становить 17 342,79 грн.

На сьогоднішній день від відповідача в погашення даної суми переплати пенсії надійшло 677,28 грн., залишок непогашеної суми переплати пенсії становить 16 665,51 грн.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, які зазначені у позові та пояснила, в суді, що позивачу було надано посвідчення та статус гірський з порушенням шестимісячного строку без постійного факту проживання, необхідного для надання спеціального статусу, такий статус надається, коли особа проживає строком понад шість місяців на рік, а отже позовні вимоги є обґрунтованими. Окрім того, відповідач повинна була знати про те, що подаючи повідомлення на право призначення доплати за проживання в гірській місцевості, остання порушила 6-ти місячний строк постійного проживання, необхідного для надання їй такого спеціального статусу. Просила позов задовольнити, за винятком суми відшкодованої добровільно.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, оскільки було відшкодування доплати до пенсії за шість місяців, в решті заявленого позову просила відмовити, оскільки вона є власником будинку в АДРЕСА_1, постійно там проживає, за виключенням декількох зимових місяців, так як до вказаного будинку у великий сніг не може добратися. Позивачем і раніше подавалась позовна заява до Закарпатського окружного адміністративного суду, який виніс постанову від 13.02.2013 року про стягнення матеріальної шкоди в сумі 979,91 грн., в решті вимог було відмовлено, на яку було подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, який апеляційну скаргу залишив без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду, залишено без змін. На підставі цього просить відмовити в позові.

Суд, вислухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи та дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про те, що позовна заява не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідачеві було призначено пенсію, як військовослужбовцеві силових структур.

21.02.2007 року Буківцівською сільською радою Великоберезнянського району Закарпатської області, була видана Довідка про те, що відповідач дійсно проживає в АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Також, Буківцівською сільською радою Великоберезнянського району, Закарпатської області 01.06.2007 року була видана Довідка про те, що відповідач дійсно прописана в АДРЕСА_1, якому надано статус гірського, як це передбачено Законом України "Про статус гірських населених пунктів в Україні» від 15 лютого 1995 року № 56/95 ВР (далі - Закон України № 56/95-ВР) (а.с. 11).

Згідно до ст.2 Закону України № 56/95-ВР перелік населених пунктів, яким надається статус гірських, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.08.1995 № 647 «Про перелік населених пунктів, яким надається статус гірських» с. Буківцьово надано статус гірського району.

У відповідності до ст.5 Закону України № 56/95-ВР статус особи, яка проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, надається громадянам, що постійно проживають, постійно працюють або навчаються на денних відділеннях навчальних закладів у цьому населеному пункті.

Правила видачі посвідчення громадянина, який проживає, працює (навчається) на території населеного пункту, якому в установленому законодавством порядку надано статус гірського, врегульовані "Положенням про порядок видачі посвідчення громадянина, який проживає, працює (навчається) на території гірського населеного пункту" затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1996 року № 345 (далі - Положення № 345).

У відповідності до ч. 2 Положення № 345 посвідчення є документом, який підтверджує, що громадянину (громадянці) надано статус особи, яка проживає, працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, на підставі якого надаються пільги, встановлені статтями 3 і 6 Закону України № 56/95-ВР.

На підставі Довідок від 21.02.2007 року та від 01.06.2007 року Буківцівською сільською радою Великоберезнянського району Закарпатської області відповідачеві було видано Посвідчення серії НОМЕР_1 від 09.02.2007 року (а.с. 9), яке надавало їй право на гарантії та пільги встановлені Законом України № 56/95-ВР.

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України № 56/95-ВР розмір державних пенсій, стипендій, всіх передбачених чинним законодавством видів державної матеріальної допомоги громадянам, які одержали статус особи, що працює, проживає або навчається на території населеного пункту, якому надано статус гірського, збільшується на 20 відсотків.

Таким чином, відповідач впродовж з березня 2007 року по жовтень 2012 року включно отримувала доплату до пенсії у розмірі 20 %, що склало 17 342,79 грн., у відповідності до наданого розрахунку отриманої гірської надбавки, з яких 677, 28 грн. погашено станом на 01.07.2015 року, і сума матеріальної шкоди складає 16 665,51 грн. (а.с. 4-5).

Згідно до ч.4 Положення № 345 посвідчення видаються громадянам відповідними місцевими державними адміністраціями та виконавчими органами місцевої ради.

У відповідності до ч.3 ст.11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» у сільських радах, що представляють територіальні громади, які налічують до 500 жителів, за рішенням відповідної територіальної громади або сільської ради виконавчий орган ради може не створюватися.

Дане Посвідчення від 09.02.2007 року було видано відповідачеві без рішення Буківцівської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області.

Також, п.4 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року за № 1382-IV визначено, що місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Таким чином, в контексті ч.2 ст.6 Закону України № 56-95-ВР особа вважається такою, що проживає на території населеного пункту, якому надано статус гірського, якщо вона проживає в даній адміністративно-територіальній одиниці строком понад шість місяців на рік.

Однак, в супереч даній нормі Посвідчення серії НОМЕР_1 від 09.02.2007 року було видано відповідачеві без додержання шестимісячного терміну проживання на території населеного пункту, якому надано статус гірського, оскільки відповідно до відмітки в паспорті громадянина України відповідач була зареєстрована в АДРЕСА_1 - 09.02.2007 року (а.с. 6). Тобто, Посвідчення серії НОМЕР_1 було видано одразу після реєстрації відповідача в даному населеному пункті.

Відповідачем в своєму письмовому заперечені визнано факт про те, що Посвідчення серії НОМЕР_1 від 09.02.2007 року було видано їй з порушенням, а саме шестимісячного терміну проживання на території населеного пункту, якому надано статус гірського та те, що протягом шести місяців вона незаконно отримувала надбавку до пенсії в розмірі 979,91 грн., яку добровільно відшкодувала ( а.с.45,46).

Ствердження позивача про те, що відповідач впродовж з березня 2007 року по жовтень 2012 року включно незаконно отримувала надбавку до пенсії, оскільки вона фактично не проживала в с. Буківцьово, а проживала та працювала в м. Ужгороді, не знайшло свого підтвердження, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.7 Положення № 345 посвідчення видаються таким категоріям громадян: особам, які постійно проживають на території населених пунктів, яким надано статус гірських; особам, які постійно працюють на території населених пунктів, яким надано статус гірських; особам, які навчаються на денних відділеннях навчальних закладів, розташованих у населених пунктах, яким надано статус гірських; окремим громадянам інших населених пунктів та тим, які проживають за межами населених пунктів і умови проживання яких відповідають критеріям, передбаченим у статті 1 Закону України № 56/95-ВР, а також громадянам, які постійно працюють або несуть службу на лісогосподарських підприємствах, гідрометеорологічних станціях, заставах, в обсерваторіях та на інших об'єктах, розташованих поза межами населених пунктів у місцевостях, що відповідають критеріям, передбаченим у статті 1 зазначеного Закону.

Згідно до ч.8 Положення № 345 посвідчення видаються на підставі паспорта громадянина України, свідоцтва про народження (для осіб у віці до 16 років), посвідки на проживання в Україні (для іноземних громадян та осіб без громадянства).

У відповідності до паспорта відповідача серії НОМЕР_2, була зареєстрована в АДРЕСА_1 09.02.2007 року (а.с. 6).

Даний будинок, де зареєстрована відповідач, за адресою АДРЕСА_1, належить ОСОБА_4, у відповідності до Договору купівлі-продажу від 23.05.1990 року (а.с. 30-31), Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 31.03.2007 року (а.с. 32), Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.04.2007 року (а.с.33).

Згідно до паспорта громадянина України відповідача серії НОМЕР_2, 13.03.1988 року Оросієвською сільською радою Берегівського району Закарпатської області було зареєстровано шлюб між відповідачем та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 6).

У відповідності до ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Таким чином будинок, на території населеного пункту, якому надано статус гірського, де зареєстрована відповідач, за адресою: АДРЕСА_1, належить їй на праві спільної сумісної власності подружжя.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 13.02.2013 року було ухвалено в позові Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області матеріальну шкоду в сумі 979,91 грн. В решті позовних вимог відмовлено (а.с.35-39).

На дану постанову від 13.02.2013 року було подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, яку 23.07.2014 року ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду залишено без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 13.02.2013 року залишено без змін.(а.с.40-42).

Постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Великоберезнянського районного управління юстиції Пекар І.І. від 07.11.2014 року ВП № 45373400, було відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області матеріальну шкоду в сумі 979,91 грн. та надано строк для самостійного виконання боржником рішення суду до 14.11.2014 року (а.с.44).

У відповідності до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсіонери зобов'язані повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати, в разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу пенсійного забезпечення заподіяну шкоду.

Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера (подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі його сім'ї тощо), можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень органу, який призначає пенсію, чи суду.

В діях відповідача суд не вбачає зловживань, пов'язаних з наданням неправдивих відомостей, які потягли за собою незаконну доплату до пенсії, крім цього ОСОБА_2 добровільно сплатила борг, в сумі 980 грн. підтверджується долученими до матеріалів справи квитанціями.

Відповідно до ст.10 Цивільно Процесуального Кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; с уд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч.1 ст.60 Цивільно Процесуального Кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 ст.1 Цивільно Процесуального Кодексу України Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На підставі вище вказаного суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1-4,8,10,11,15,57-60,64,88,212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Закарпатської області через Великоберезнянський районний суд шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги (сторонами, які не були при цьому присутні - в той же строк з дня отримання ними копії цього рішення) і набере законної сили після закінчення вищезазначеного строку, якщо не буде оскаржене, а в разі оскарження - після апеляційного розгляду справи, якщо не буде скасоване.

Повний текст судового рішення виготовлено 16 листопада 2015 року.

Головуючий