АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Соколової В.В., Усика Г.І.

при секретарі: Лознян О.С.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 4 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 11 березня 2009 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 був укладений договір банківського вкладу №SAMDN622, відповідно до умов якого останній передав, а банк прийняв грошові кошти в сумі 37147,00 доларів США строком на один місяць до 11 квітня 2009 року. У подальшому, в квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом ПАТ КБ "Приватбанк" про відшкодування майнової шкоди в розмірі 766786 грн. 50 коп., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вироком суду, який набрав законної сили, встановлено, що матеріально-відповідальна особа ПАТ КБ "Приватбанк" ОСОБА_2 при виконанні нею своїх трудових обов'язків привласнила належні позивачу депозитні вклади в розмірі 60447,00 доларів США, які знаходились на його рахунках у банку, відповідно до договорів банківських вкладів №SAMDN622 від 11 березня 2009 року та №SAMDN3074 від 21 вересня 2010 року. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 15 липня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ПАТ КБ "Приватбанк" на його користь майнову шкоду в розмірі 766786 грн. 50 коп. Позивач зазначав про те, що вказане рішення суду виконано у повному обсязі. Однак, вироком Апеляційного суду міста Києва від 12 квітня 2014 року було встановлено, що 12 листопада 2012 року ОСОБА_2 провела зняття грошових коштів на загальну суму 62744,14 доларів США з особових рахунків ОСОБА_1, відкритих на підставі договорів банківського вкладу № SAMDN622 та № SAMDN1146. Після цього, ОСОБА_2 провела операцію по видачі готівки та видала ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 37200 доларів США.

Позивач вважає, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 липня 2014 року було стягнуто грошові кошти за договором банківського вкладу № SAMDN622 від 11 березня 2009 року, що призвело до подвійного отримання ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 37200,00 доларів США, а також нарахованих відсотків у сумі 13613, 10 доларів США. Посилаючись на викладене та керуючись ст. 1212 ЦК України, позивач просив суд стягнути з відповідача безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 50760,10 доларів США.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 4 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ КБ "Приватбанк", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Скаржник зазначає, що відповідач знав, що набуттям права власності на грошові кошти ПАТ КБ "Приватбанк" він порушує права банка, проте свідомо скористався помилковою виплатою та розпорядився отриманим майном - грошовими коштами на власний розсуд. Також вважає, що судом безпідставно не було прийнято до уваги доводи позивача щодо подвійного отримання суми коштів ОСОБА_1 за спірним договором банківського вкладу.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що ,рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші особи, які беруть участь у справі, в суд апеляційної інстанції не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 1 жовтня 2013 року, який набрав законної сили, встановлено, що матеріально-відповідальна працівниця ПАТ КБ "Приватбанк" - ОСОБА_2 при виконанні нею трудових (службових) обов'язків, будучи операціоністом 1-ої категорії відділення №23 філії "Розрахунковий центр" ПАТ КБ "Приватбанк", привласнила належні ОСОБА_1 грошові кошти на депозитних вкладах у розмірі 60447,00 доларів США, таким чином завдавши останньому майнової шкоди, яка підлягала відшкодуванню банком.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 15 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11 вересня 2014 року, позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ "Приватбанк", третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок злочину, задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 766 786 грн. 50 коп.

Вказане рішення суду набрало законної сили.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк", суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано будь-яких належних доказів на підтвердження безпідставного отримання відповідачем грошових коштів у розумінні ст. 1212 ЦК України.

Такий висновок суду є правильним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов'язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 14 ЦПК України передбачено,що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Так, з мотивувальної частини рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 липня 2014 року вбачається, що 11 березня 2009 року та 21 вересня 2010 року між позивачем та ПАТ КБ "Приватбанк" було укладено договори № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, відповідно до яких ОСОБА_1 розмістив у ПАТ КБ "Приватбанк" депозитні вклади на суму 37147 та 23300 доларів США. Зазначені рахунки було закрито у листопаді 2010 року без відома позивача, а грошові кошти на них були відсутні. Зокрема, з рахунку № НОМЕР_1 було знято грошову суму у розмірі 37383,62 доларів США, а з рахунку № НОМЕР_2 - у розмірі 23303,37 доларів США.

Отже, підставами для відшкодування шкоди були укладені 11 березня 2009 року та 21 вересня 2010 року договори №SAMD8622 та №SAMD3074, відповідно до яких ОСОБА_1 розмістив у ПАТ КБ "Приватбанк" депозитні вклади на суму 37147 та 23300 доларів США.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції на підставі доказів, наданих сторонами та належним чином оцінених судом (ст. 212 ЦК України), дійшов правильного висновку про те, що позивачем не доведено факту безпідставного отримання відповідачем грошових коштів у розумінні ст. 1212 ЦК України, та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк" з цих підстав.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач знав, що набуттям права власності на грошові кошти ПАТ КБ "Приватбанк" він порушує права банка, проте свідомо скористався помилковою виплатою та розпорядився грошовими коштами на власний розсуд, є необґрунтованими та підлягають відхиленню з урахуванням вищевикладеного.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість ухвалення рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" відхилити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 4 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Судді: