21 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Горелкіної Н.А., Євтушенко О.І., Журавель В.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про визнання недійсним договору дарування та визнання права власності,
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання правочину удаваним,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 11 листопада 2014 року,
в с т а н о в и л а:
У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про визнання недійсним договору дарування та визнання права власності.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що в березні 2002 року ОСОБА_4 вирішив придбати для спільного проживання разом з ОСОБА_5 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 у громадянки ОСОБА_6 26 березня 2002 року укладено договір дарування між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 Однак до будинку позивач потрапити не має змоги, оскільки відповідач чинить перешкоди, крім того вважає, що насправді укладався договір купівлі-продажу спірного будинку, оскільки позивачем сплачено кошти. Тому ОСОБА_4 просив визнати недійсним договір дарування та визнати за ним право власності на спірний будинок.
У липні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання правочину удаваним.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що укладаючи договір дарування спірного будинку, вона мала на меті укласти договір купівлі-продажу зазначеного майна і до укладення договору дарування 26 березня 2002 року отримала від ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі
9 600 дол. США. Тому ОСОБА_6 просила визнати правочин удаваним.
Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від
5 серпня 2014 року об'єднано в одне провадження позовні вимоги
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про визнання недійсним договору дарування та визнання права власності та позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання правочину удаваним.
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від

3 вересня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про визнання недійсним договору дарування задоволено частково. Поновлено ОСОБА_4 строк на звернення до суду для оскарження договору дарування житлового будинку, укладеного

26 березня 2002 року. Визнано недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 від 26 березня 2002 року, укладеного між

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 Встановлено факт придбання житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4, визнано його покупцем будинку. Визнано за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю. Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання правочину удаваним задоволено частково. Поновлено ОСОБА_6 строк на звернення до суду для оскарження договору дарування житлового будинку укладеного 26 березня 2002 року. Визнано ОСОБА_4 покупцем житлового будинку АДРЕСА_1. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 11 листопада 2014 року рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 3 вересня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа -

ОСОБА_6, про визнання недійсним договору дарування та визнання права власності, та позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання правочину удаваним відмовлено за безпідставністю.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Житомирської області від 11 листопада 2014 року та залишити в силі рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 3 вересня 2014 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 та

позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржуваний договір дарування не відповідає вимогам ст. 243 ЦК УРСР 1963 року, тому згідно ст. 48 ЦК УРСР цей договір підлягає визнанню недійсним.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та позовних вимог ОСОБА_6, суд апеляційної інстанції виходив із безпідставності заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 243 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_4 не був стороною спірного договору дарування будинку, а його домовленість

про купівлю будинку та передання грошових коштів за нього

ОСОБА_6, не тягне за собою виникнення будь-яких речових прав, тому в силу ст. ст. 48-58 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов до висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Житомирської області від 11 листопада

2014 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 11 листопада 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про визнання недійсним договору дарування та визнання права власності, за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання правочину удаваним залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Н.А. Горелкіна О.І. Євтушенко В.І. Журавель