У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_5, який діє від імені публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (длі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до суду з указаним позовом. Зазначало, що 19 лютого 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 39/П/35/2008-840, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 19 801,98 дол. США на купівлю автотранспортного засобу, зі сплатою 14,3 % річних, строком дії до 17 лютого 2015 року. На забезпечення виконання кредитного договору, між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки згідно якого остання зобов'язалася відповідати за виконання зобов'язань боржником. У зв'язку з невиконанням відповідачами зобов'язань за кредитним договором, просило задовольнити позов.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 22 липня 2014 року, позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитом у розмірі 29 114,38 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 232 711 грн 24 коп. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

ОСОБА_5, який діє від імені ПАТ «КБ «Надра», звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що п. 7.2 кредитного договору, яким передбачено збільшення строку позовної давності до 10 років, не стосується штрафу та пені, а тому у стягненні штрафу правильно відмовлено у зв'язку з пропуском позовної давності, а пеня стягнута в межах року до подання позову.

Проте погодитися з такими висновками не можна.

Судом встановлено, що 19 лютого 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», було укладено кредитний договір № 39/П/35/2008-840, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 19 801,98 дол. США на купівлю автотранспортного засобу, зі сплатою 14,3 % річних, строком дії до 17 лютого 2015 року.

На забезпечення виконання кредитного договору, між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки згідно якого остання зобов'язалася відповідати за виконання зобов'язань позичальником.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Статтею 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до п. 7.2 кредитного договору сторони дійшли згоди про збільшення позовної давності до 10 років.

Апеляційний суд зробивши висновок про те, що встановлений п. 7.2 договору є неоднозначним, в ньому не конкретизовано чи стосується збільшення позовної давності і щодо вимог про стягнення штрафу та пені, а тому витлумачив його на користь споживача та вважав, що його положення не розповсюджується на вимоги про стягнення штрафу та пені. При цьому, суд не звернув уваги на те, що у вказаному пункті договору не вказано, що встановлена ним позовна давність застосовується за певних умов та окремих вимог, спір щодо яких може бути переданий на вирішення суду у разі порушення прав сторін договору.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При цьому беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній рефері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

З огляду на вказану норму та з урахуванням того, що вимога про тлумачення змісту правочину жодною із сторін правочину у встановленому порядку не заявлялась, апеляційний суд не міг тлумачити зміст вказаного пункту договору, у зв'язку з чим погодитись із зробленим ним висновком про те, що збільшений у договорі строк позовної давності не застосовується до вимог про стягнення пені та штрафу, неможливо.

Вказані порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179, 212 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, в зв'язку з чим рішення апеляційного суду в частині вирішення вимог про стягнення пені та штрафу не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до цього суду.

В іншій частині оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, касаційна скарга не містить доводів щодо їх незаконності в цій частині, тому підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє від імені публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 липня 2014 року у частині вирішення вимог публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення штрафу та пені скасувати, справу передати в цій частині на новий розгляд до цього суду.

В іншій частині рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С. Олійник