У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Собіна І.М., Оніпко О.В.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду від 22 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Сарненського районного суду від 22 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено: шлюб, що зареєстрований 31 серпня 2007 року у Виконавчому комітеті Ремчицької сільської ради Сарненського району Рівненської області, актовий запис № 20, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, розірвано.

У поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач покликалась на його незаконність та необґрунтованість через порушення судом норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначала, що при вирішенні справи і ухваленні рішення судом не враховано норми ч.3 ст. 51 Конституції України, ст.111 СК України, ч.5 ст.191 ЦПК України та роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя".

Вважала, що за наданий судом місячний строк на примирення терміном неможливо реально вжити заходи для можливого збереження їхньої сім'ї, через що з цією метою просила визначити триваліший строк. Місцевий суд формально виконав вимоги закону для вжиття заходів для збереження сім'ї, не врахувавши її стан здоров'я - має ІІІ групу інвалідності та інтереси та стан здоров'я малолітніх дітей - старша дочка хворіє на бронхіальну астму.

З цих підстав просила рішення Сарненського районного суду від 22 грудня 2014 року скасувати та надати термін для примирення тривалістю у 5 місяців.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи відповідача, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції правильно виходив з того, що сторони понад рік не проживають однією сім'єю, не ведуть спільного побуту, мешкають за різними адресами, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам.

Крім того, за наслідками наданого сторонам строку для примирення вони заходів до збереження шлюбу не вжили і відновлення відносин не відбулося.

Згідно зі ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому 31 серпня 2005 року Виконавчим комітетом Ремчицької сільської ради Сарненського району шлюбі, актовий запис №20. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.. Понад один рік сторони не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільного побуту і проживають окремо.

Відповідно до положень ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3 та 4 ст. 56 цього Кодексу передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини, а примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

Тому сім'ю неможливо зберегти без доброї на те волі сторін, а подальше сумісне життя подружжя та збереження їх шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і ОСОБА_1.

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновків оскаржуваного рішення в зв'язку з ненаданням тривалішого строку для примирення на увагу не заслуговують.

Судом першої інстанції надавався місячний строк для примирення сторін з метою можливого збереження шлюбу.

Згідно зі ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

З роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України в абз. третьому, п'ятому п. 10 своєї постанови від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вбачається, що при визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті.

За таких обставин суд, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, фактичні відносини подружжя і дійсні мотиви позову, правильно вжив заходів до примирення подружжя, а оскільки примирення між сторонами не відбулося, ухвалив законне і обґрунтоване рішення про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України додержання при ухваленні рішення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права є підставою для залишення його без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-25 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Сарненського районного суду від 22 грудня 2014 у залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: