Машівський районний суд Полтавської області
Справа № 540/1304/14-ц
Номер провадження 2/540/5/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року. Машівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Кравець С.В.

за участю: секретаря Кольвашенко А.В.

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача-1 ОСОБА_3

представника відповідача-2 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 Аваль до ОСОБА_6, Приватного сільськогосподарського підприємства Нове життя про стягнення заборгованості за кредитним договором,

на підставі ч.3 ст. 209 ЦПК України в судовому засіданні 16 квітня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення, -

в с т а н о в и в :

у жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та наступним уточненням позовних вимог у квітні 2015 року, посилаючись на те, що 15.04.2013 між ним та ПСП Нове життя був укладений кредитний договір № 011/331605/0133869 строком користування коштами до 15.01.2014, за умовами якого банк надає позичальнику кредит в розмірі 600 000 грн, зі сплатою 23 % річних. Цього ж числа, між позивачем та ОСОБА_6 (відповідачем-1) укладено договір поруки № 12/331605/0133869 за умовами якого він відповідає за виконання боржником зобовязань по договору. На письмове звернення банку відповідачі своїх зобовязань не виконують і станом на 10.10.2014 мають заборгованість. У звязку з наведеним, в остаточній редакції позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідачів, солідарно, заборгованість по кредитному договору в розмірі 445 664, 53 грн та судовий збір.

Відповідач-2 направив заперечення в якому просить у задоволенні позову відмовити повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що після 20.01.2014 генеральним директором підприємства ОСОБА_6 були передані бухгалтерські та інші документи слідчому, а претензія була вручена лише відповідачу-1. А оскільки сума необґрунтована позивач вимог не визнає (а.с. 62-63).

В судовому засіданні представник позивача наполягає на задоволенні позову з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач-1 позов визнає з урахуванням точного розрахунку.

Представник відповідача-2 позов не визнала.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані докази у справі, прийшов до наступного висновку.

Судом установлено, що 15 квітня 2013 року між ПАТ ОСОБА_5 Аваль та ПСП Нове життя укладений кредитний договір № 011/331605/0133869, за умовами якого (п. 1.1., 1.3., 2.1.) банк зобовязується надати позичальнику кредит в розмірі 600 000 грн терміном до 10 квітня 2014 року, зі щомісячною процентною ставкою 23 % річних. Погашення заборгованості здійснюється згідно графіку до 09.04.2014 (п.5.2.)

Крім цього, пунктом 11.2.1 договору передбачено, що за кожен календарний день прострочення виконання будь-яких грошових зобовязань, позичальник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення.

Забезпеченням виконання даного договору виступив поручитель ОСОБА_6, який згідно договору поруки № 12/331605/0133869 від 15 квітня 2013 року взяв на себе обовязок про солідарну відповідальність (п. 1.1) у випадку невиконання ПСП Нове життя взятих на себе зобовязань по кредитному договору укладеному між ним та банком (а.с. 10-12).

В період з 17 по 26.04.2013 ПСП Нове життя було отримано від банку 600 000 грн (а.с. 14-17).

09 вересня 2014 р. позивач направив відповідачам лист з вимогою про дострокове погашення заборгованості за даним кредитним договором станом на 08.09.2014 в розмірі 389 185, 84 грн (а.с. 22, 23).

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 10.10.2014 за кредитним договором існує заборгованість в розмірі 445 563, 17 грн, з яких: 389 185, 84 грн прострочена заборгованість за кредитом; 48 239, 36 грн пеня за прострочення строків погашення кредиту; 7 847, 69 грн прострочені відсотки; 290, 28 грн пеня за простроченими відсотками (а.с. 18, 71-74).

Оскільки представник відповідача-2 не погодилася з зазначеним розрахунком судом було призначено судово-економічну експертизу за висновком № 11 якої від 27.02.2015 встановлено, що позивачем вірно визначено розмір простроченої заборгованості за кредитом - 389 185, 84 грн, а також прострочені відсотки в розмірі 7 847, 69 грн. В той час розмір пені за порушення строків погашення кредиту складає 48371, 51 грн та є більшим ніж вказано позивачем, а розмір пені за простроченими відсотками становить 259, 49 грн та є меншим ніж зазначено позивачем, а в цілому заборгованість є більшою та складає 445664, 53 грн (а.с. 92-102).

За таких обставин, в основу рішення суд кладе розрахунок виконаний експертом.

За змістом ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобовязанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Згідно ч.1 ст. 1049 цього Кодексу, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

На підставі вказаних норм закону, враховуючи, що відповідач-2 не виконав свої зобовязання щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 011/331605/0133869 від 15.04.2013 в установлені договором строки, позивач внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки за користування кредитом, на що він розраховував при укладенні договору, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення заборгованості в розмірі 445664, 53 грн.

Разом з тим, даючи оцінку доводам позивача про стягнення з боржників заборгованості солідарно, суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, божник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до ст. 543 цього Кодексу у разі солідарного обовязку боржників кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо.

Разом з тим, частиною 4 статті 559 ЦК України визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Так, у договорі поруки укладеного між позивачем та відповідачем-1 не визначено строку після якого порука припиняється, а вказано, що він діє повного виконання забезпечених зобовязань, що за змістом даної норми не є строком після якого порука припиняється.

Днем настання строку виконання основного зобовязання є 09 квітня 2014 року, що також вбачається з п.1 додатку № 1 до кредитного договору (а.с.9).

Таким чином у банку право на предявлення вимоги до поручителя про виконання порушеного боржником зобовязання виникло, починаючи з 10 квітня 2014 року, протягом наступних шести місяців, тобто до 10 жовтня 2014 року.

Натомість позов до поручителя банк підготував 15.10.2014, а здав на пошту 16.10.2014 (а.с. 23), тобто вже після спливу встановленого ч.4 ст. 559 ЦК шестимісячного строку.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову до поручителя, як солідарного боржника слід відмовити, у звязку з пропуском позивачем строку предявлення до нього вимоги встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України.

Вказаний висновок ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду України викладеній у справі № 6-6цс14 від 17.09.2014.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, яка виникла станом на 10.10.2014 в розмірі 445664, 53 грн саме з відповідача-2, а в частині позовних вимог до відповідача-1 слід відмовити.

Суд визнає безпідставними доводи представника відповідача-2 про зменшення пені відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України, оскільки зазначена норма застосовується у випадках коли розмір неустойки значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Разом з тим як видно з матеріалів справи розмір збитків спричинених банку майже у вісім разів більший від розміру пені за просточення строків погашення кредиту, а відтак правові підстави для застосування вказаної норми та зменшення пені відсутні.

Вказаний висновок ґрунтується також на правовій позиції Верховного Суду України висловленій у справі № 6-100цс14 від 03.09.2014.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позов задоволено, а тому з відповідача-2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позову в розмірі 3654 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 526, 530, 543, 551, 554, 559, 1049 ЦК України, суд,

в и р і ш и в :

позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 Аваль до ОСОБА_6, Приватного сільськогосподарського підприємства Нове життя про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволити частково.

Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства Нове життя на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 Аваль заборгованість за кредитним договором № 011/331605/0133869 від 15 квітня 2013 року в розмірі 445664, 53 грн та сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3654 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Машівський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особою, яка не була присутньою під час проголошення рішення в той же строк з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у випадку його оскарження, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст Рішення виготовлено та підписано 17 квітня 2015 року

Суддя :