Провадження №2/761/724/2015
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 січня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді: Маліновської В.М.,
при секретарі Лазоришинець К.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (Позивач, Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (Відповідач-1, Позичальник), ОСОБА_2 (Відповідач-2, Поручитель) про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19.08.2008р. між ВАТ Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «Надра» та Відповідачем-1 було укладено Кредитний договір № 303/ЕМК73/2008-980, згідно з умовами якого Позивач надав Відповідачу на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) в гривнях, ціль кредитування - споживчі цілі, на загальну суму 30 000,00 грн. із розрахунку 36% на рік строком з 19.08.2008р. по 19.08.2010р.
В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між Позивачем та Відповідачами було укладено Договір поруки, за яким останні зобов'язались відповідати перед банком як солідарні боржники за виконання Відповідачем-1 зобов'язань, що витікають з кредитного договору № 303/ЕМК73/2008-980 від 19.08.2008р., а саме повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, сплати інших платежів, передбачених кредитним договором, сплати можливих штрафних санкцій (штраф, пеня). Позивач свої зобов'язання перед Відповідачем-1 виконав в повному обсязі та надав йому кредиту в сумі 30 000,00 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки від 19.08.2008р. Проте, Відповідачем-1 станом на 08.05.2014р. порушені пункти 1.3., 3.1., 5.1.2. кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування коштами, в результаті чого станом на 08 травня 2014 року Відповідач-1 має заборгованість по кредитному договору у сумі 104 434,78 грн., що складається з: - непогашеного кредиту - 30 000,00 грн., - несплачених відсотків - 62 640,00 грн., - несплаченої пені за прострочення строків виконання зобов'язань - 11 794,78 грн., яку Позивач просив стягнути з Відповідачів в солідарному порядку.
В судовому засіданні представник Позивача - Хмиров Е.О. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
У судовому засіданні достовірно встановлено, що 19 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариство комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 303/ЕМК73/2008-980 (а.с.8-9), згідно з умовами якого, Банк надає Позичальнику грошові кошти в сумі 30 000,00 грн., строком до 19 серпня 2010 року включно, зі сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 36% річних, що обчислюється виходячи з 360 днів у році.
Відповідно до п.п.3.1.1.1. Кредитного договору повернення кредиту та сплата відсотків здійснюється на рахунок НОМЕР_2 в Ф ВАТ КБ «Надра» Київське РУ, МФО 320564 згідно з Графіком повернення Кредиту та сплати відсотків, який є невід'ємною частиною цього Договору.
Відсотки за користування кредитом нараховуються починаючи з дати надання кредиту, відсотки за користування встановлюються у розмірі 36% річних виходячи з фактичної кількості днів у розрахунковому місяці, рік дорівнює 360 дням. Позичальник повинен сплачувати відсотки за користування кредитом згідно з Графіком (п.п.3.1.2.1. Кредитного договору).
Повернення кредиту та сплата відсотків здійснюється Позичальником шляхом внесення готівки в касу Банку, або шляхом безготівкового переказу (п.3.1.3. Кредитного договору).
Як встановлено судом, для забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним Договором, між Позивачем та ОСОБА_2 (Відповідач-2) було укладено договір поруки від 19.08.2008р (а.с.10-11).
Відповідно до п.1.1., 1.2. договору поруки, Відповідач-2 поручається перед Кредитором за належне ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань, що витікають з Кредитного договору № 303/ЕМК73/2008-980 від 19.08.2008р., в тому числі: повернути до 19.08.2010р. кредит в сумі 30 000,00 грн., сплатити відсотки за користування кредитним коштами із розрахунку 36% річних (із розрахунку фактичної кількості днів у періоді (28-29-30-31/360), сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня). Поручитель відповідає перед Кредитором у повному обсязі. Позичальник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання Зобов'язань повністю (чи у будь-якій його частині) як від Позичальника та Поручителя разом, так і від кожного окремо.
Як встановлено в судовому засіданні, Позивач свої зобов'язання за Договором виконав належним чином та надав Позичальнику кредитні кошти в розмірі 30 000,00 грн., що підтверджується заявою ОСОБА_1 на видачу готівки № 342 від 19.08.2008р. (а.с.7).
Однак, Відповідачем-1 після отримання кредитних коштів не виконано зобов'язань, визначених Договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування, що підтверджується розрахунком по Кредитному договору за період з 19.08.2008р. по 08.05.2014р. (а.с.5-6).
Відповідно до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до п.8.1. Кредитного договору за порушення строків повернення кредиту Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.
Згідно зі ст. 625 ЦК України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За розрахунком Позивача станом на 08.05.2014р. в зв'язку з порушенням Відповідачем-1 своїх зобов'язань за Кредитним договором, сума його простроченої заборгованості перед Позивачем становить 104 434,78 грн., що складається з: - непогашеного кредиту - 30 000,00 грн., - несплачених відсотків - 62 640,00 грн., - несплаченої пені за прострочення строків виконання зобов'язань - 11 794,78 грн. (а.с.5-6), яка підлягає стягненню з Позичальника - ОСОБА_1
Щодо позовних вимог в частині солідарного стягнення заборгованості з Позичальника та Поручителя - ОСОБА_2, суд виходить з наступного.
Приписами ч. 1 ст. 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.
У відповідності до ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, а ч.2. ст.554 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів неустойки відшкодування збитків.
Згідно до ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, зокрема, зазначено, що договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Разом із тим, пред'явлення позову до солідарних боржників є правом, а не обов'язком банку чи іншої фінансової установи (частина перша статті 543 ЦК).
Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.
Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.
За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.
Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).
Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).
Представник Позивача в судовому засідання зазначив, що порука не вважається припиненою, оскільки відповідно до п.5.3. Договору поруки дію договору поруки закінчується належним виконанням Позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору чи виконання поручителем своїх зобов'язань, згідно з умовами договору поруки.
Проте, сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року)
Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.
Так, під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.
Як встановлено судом, Позичальник - ОСОБА_1 (а відтак і поручитель - ОСОБА_2) взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 19 серпня 2010 року.
Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14 встановлено, що регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).
Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову», як умови чинності поруки.
Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим.
Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.
Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.
З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.
Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).
Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.
Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.
Статтею 360-7 ЦПК України встановлено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.
Окрім того, відповідно до п.п.2.1., 2.2. Договору поруки зазначено, що Кредитор набуває права вимагати від Поручителя виконання Зобов'язання, що витікає з Кредитного договору при умові, якщо в установлений Кредитним договором строк виконання Позичальником Зобов'язання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконанні, а також при умові обов'язкового направлення Поручителю повідомлення з вимогою виконати Зобов'язання Позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині). Поручитель зобов'язаний виконати взяті на себе зобов'язання по договору поруки не пізніше 3 банківських днів з моменту отримання повідомлення від Кредитора про невиконання Позичальником Зобов'язань і необхідності їх виконання поручителем.
Повідомлення, що направляється Кредитором Поручителю, повинно бути здійснено у письмовій формі і буде вважатись поданим належним чином, якщо воно надіслано рекомендованим чи цінним листом (за адресою, що вказана у Договорі) чи надано особисто Поручителю (п.2.4. Договору поруки).
Водночас, Позивачем не надано доказів надсилання Відповідачу-2 як поручителю по кредитному договору повідомлень з вимогою виконати зобов'язання Позичальника по кредитному договору в цілому або в певній його частині.
За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином з урахуванням положень чинного законодавства та постанови Верховного Суду України від 17.09.2014р. № 6-53цс14, оскільки Позивач не звернувся до Поручителя з позовом про стягнення заборгованості за забезпеченим зобов'язанням, суд дійшов висновку, що договір поруки від 19.08.2008р., укладений між Банком та ОСОБА_2 є припиненим з 20 лютого 2011 року, тобто після спливу шести місяців з дня настання строку виконання Відповідачем-1 основного зобов'язання за Кредитним договором - 19.08.2010р.
Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення з Відповідача-1 - ОСОБА_1 на користь ПАТ «Комерційний Банк «Надра» заборгованості за Кредитним договором № 303/ЕМК73/2008-980 від 19.08.2008р. на загальну суму 104 434,78 грн.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд також присуджує до стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат пропорційно до задоволених вимог, які було сплачено позивачем при поданні позову до суду. Враховуючи суму задоволених вимог, суд присуджує до стягнення з Відповідача-1 на користь Позивача витрати по сплаті судового збору у сумі 1 044,35 грн.
Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 251, 252, 525, 526, 543, 553, 554, 559, 625, 1054 ЦК України з урахуванням п.п.2, 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, Постанови Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, та керуючись ст.ст. 10, 11, 26, 30, 57-60, 64, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223-226, 228, 232, 294, 296, 360-7 ЦПК України, суд,-
Позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за Кредитним договором № 303/ЕМК73/2008-980 від 19.08.2008р. станом на 08 травня 2014 року в сумі 104 434,78 грн., що складається з: - непогашеного кредиту - 30 000,00 грн., - несплачених відсотків - 62 640,00 грн., - несплаченої пені за прострочення строків виконання зобов'язань - 11 794,78 грн.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» судові витрати у розмірі 1 044,35 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили в разі закінчення вищезазначених строків або після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не скасовано.

Суддя: