Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Великолюблінської селищної ради Городоцького району Львівської області, треті особи: ОСОБА_6, релігійна громада Римсько-католицької церкви у смт Великий Любінь Городоцького району Львівської області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю за касаційною скаргою релігійної громади Римсько-католицької церкви на ухвалу апеляційного суду Львівської області від

1 вересня 2014 року,

встановила:

У квітні 2011 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з указаним позовом, у якому просили визнати за ними права власності на квартиру АДРЕСА_1, за набувальною давністю.

В обґрунтування позову зазаначали, що згідно ордеру від 10 червня 1978 року, виданого на підставі рішення Великолюбінської селищної ради від 9 червня 1978 року, вони вселились у квартиру АДРЕСА_1. Більше десяти років користуються, проживають в ній, претензій щодо неправомірності їх проживання чи прав на спірну квартиру ніхто не заявляв, а тому вони правомірно набули право власності на спірну квартиру за набувальною давністю.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 30 листопада 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 1 вересня 2014 року, позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4, ОСОБА_5 право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

У касаційній скарзі релігійна громада Римсько-католицької церкви просить скасувати ухвалу апеляційного суду Львівської області від

1 вересня 2014 року, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вірно виходив із того, що оскільки позивачі добросовісно заволоділи спірною квартирою, на законних підставах вселилися та користуються нею, утримують у належному стані, відкрито та безперервно володіють нею протягом 10 років, набули право власності за набувальною давністю відповідно до

ст. 344 ЦК України.

Висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновок суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу релігійної громади Римсько-католицької церкви відхилити, ухвалу апеляційного суду Львівської області від 1 вересня

2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова