Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/809/15 Головуючий у 1 інстанції: Марченко Н.В.
Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Воробйової І.А.,

при секретарі: Книш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця Заводського районного відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця. Зазначав, що на примусовому виконанні Заводського ВДВС Запорізького МУЮ знаходиться виконавчий лист про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до матеріалів виконавчого провадження стосовно нього виконавчою службою оголошувався розшук, накладений арешт на все майно, нарахована заборгованість за значний період часу. Посилаючись на те, що не ухилявся від утримання своєї дитини і не приховувався від виконавчої служби, постійно надає матеріальну допомогу, просив визнати дії державного виконавця неправомірними і скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження і про накладення арешту на майно.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2014 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі про скасування судової ухвали і постановлення нової про задоволення скарги ОСОБА_3 посилається на порушення судом першої інстанції норма матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Частинами 1, 2 ст.14 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 383 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч.1 ст.82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Частиною 1 ст. 384 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби.

Встановлено, що на підставі рішення Заводського районного суду міста Запоріжжя 27.06.2001 року видано виконавчий лист №2-1454 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів у розмірі ? частки всіх видів заробітку на утримання доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1. За вказаним виконавчим листом державним виконавцем Заводського ВДВС 6 липня 2001 року відкрито виконавче провадження, яке 26 листопада 2004 року зупинено у зв'язку із оголошенням розшуку боржника (а.с.20, 22-23).

Згідно довідки Заводського ВДВС від 05.05.2014 р. №8535 виконавчий лист №2-1454 від 27.06.2001р. втрачено при перенесенні паперових носіїв до електронної бази даних, у зв'язку з чим ухвалою суду від 2 червня 2014 року видано його дублікат (а.с.18 зворот, 19).

17 червня 2014 року до Заводського ВДВС Запорізького МУЮ звернулася стягувач ОСОБА_4 із заявою про прийняття до виконання виконавчого листа №2-1454 /2001р. про стягнення з ОСОБА_3 аліментів, із зазначенням місця роботи і фактичного місця проживання боржника (а.с.15).

Постановами державного виконавця Заводського ВДВС Запорізького МУЮ Висоцької А.Г. від 04.07.2014 року і від 21.11.2014року повторно відкрито виконавче впровадження за вищевказаним виконавчим листом, проведено нарахування заборгованості ОСОБА_3 зі сплати аліментів за період з червня 2011 року по червень 2014 року у розмірі 23 060 грн., а також накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження (а.с.6, 21).

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні скарги, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що заявник був добре обізнаний про свій обов'язок зі сплати аліментів. При виконанні судового рішення про стягнення аліментів посадові особи виконавчої служби діяли в межах Закону України «Про виконавче провадження». Підстав для скасування постанов про відкриття виконавчого провадженні і про накладення арешту на все майно боржника не має.

Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи і зібраним у справі доказам.

Доводи апеляційної скарги про те, що при розгляді скарги судом не взяті до уваги надані ОСОБА_3 письмові докази - копії платіжних документів на підтвердження факту участі в утриманні неповнолітньої дитини сторін, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Частиною 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі наявності заборгованості зі сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника.

Зважаючи на те, що заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_3 становить понад три роки, в порядку, передбаченому ст.ст.194, 195 СК України і ст. 74 ч.9 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості боржником не оспорювався, підстав для висновку про необґрунтованість накладення арешту на майно боржника не встановлено.

Надані скаржником копії платіжних документів можуть бути підставою для перерахування розміру заборгованості, проте з такими вимогами останній до суду не звертався.

Оскаржувана ухвала відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для її скасування судова колегія не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 312 ч.1 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2014 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: