Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,
суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,Мазур Л.М., Писаної Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - Орган опіки та піклування Ірпінської міської ради Київської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 березня 2014 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 01 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_7 є батьком малолітньої дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає з нею, але батько не надає матеріальної допомоги на утримання дитини та ухиляється від виконання батьківських обов'язків з народження дитини.

З урахуванням вказаного позивач просила стягнути з ОСОБА_7 аліменти у розмірі ј частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини у віці від 1 до 18 років, починаючи з для подання позову і до досягнення дитиною повноліття, а також позбавити ОСОБА_7 батьківських прав щодо малолітньої дитини ОСОБА_8

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 28 березня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2 тис. грн щомісячно починаючи з 16 грудня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 01 вересня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Позбавлено ОСОБА_7 батьківських прав стосовно малолітньої доньки ОСОБА_8

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 на утримання дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі ј усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 грудня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить вказані судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення, зазначені у частинах першій і другій цієї статті, допущені тільки цим судом.

Судами встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_8, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1. Батьки у зареєстрованому шлюбі не перебувають. ОСОБА_7 є громадянином Російської Федерації.

Також судом встановлено і це підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_7 надає матеріальну допомогу на утримання дитини.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, визначених ст. 164 СК України. Вирішуючи питання про те, що розмір аліментів на утримання дитини необхідно стягувати у твердій грошовій формі, суд першої інстанції послався на нерегулярний, мінливий дохід відповідача та на відсутність даних про його офіційне працевлаштування за місцем проживання.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд взяв до уваги висновок Органу опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 19 серпня 2014 року та зазначив у рішенні, що ОСОБА_7 не підтримує стосунків з дитиною, не проживає з нею, не бере участі у її вихованні та матеріальному забезпеченні, дитина постійно проживає з матір'ю, а тому суд дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Змінюючи розмір аліментів, апеляційний суд вважав встановленим, що ОСОБА_7 має постійну роботу у Міністерстві внутрішніх справ Російської Федерації, регулярний заробіток, отже, розмір аліментів має бути визначений у розмірі ј від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно.

Проте погодитися з висновком апеляційного суду повною мірою не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухвалюючи рішення, апеляційний суд усупереч наведеним нормам закону не навів обставин, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_7 винної поведінки або свідомого нехтування своїми обов'язками, або жорстокого поводження з дитиною та наявність у відповідача таких хронічних хвороб, як алкоголізм або наркоманія; не встановлено апеляційним судом також обставин, які б свідчили про те, що відповідач вдавався до будь-яких видів експлуатації дитини, примушував дитину до жебракування та бродяжництва тощо.

При цьому апеляційний суд не перевірив пояснень ОСОБА_7, в яких останній посилався на те, що від виконання своїх батьківських обов'язків не ухилявся, неодноразово виявляв турботу про доньку, брав участь в її утриманні та вихованні; надавав дозвіл на її виїзд за межі України, має постійне місце роботи, періодично передає гроші на утримання дитини, але мати ОСОБА_6 створює йому перешкоди у спілкуванні з дитиною (а. с. 73).

При ухваленні рішення про позбавлення батьківських прав апеляційний суд взяв за основу висновок органу опіки та піклування від 19 серпня 2014 року № 7-46-2487, але не надав оцінки тому, що висновок також не містить даних про свідоме нехтування ОСОБА_7 батьківськими обов'язками, висновок складений як без участі самого ОСОБА_7, так і без участі позивача ОСОБА_6

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що у порушення вимог статей 212-214, 315 ЦПК України апеляційний суд ухвалив рішення про позбавлення батьківських прав без повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, належним чином не перевірив доводів та заперечень відповідача; не встановив усіх фактичних обставин для правильного вирішення справи.

Таким чином, рішення апеляційного суду в частині задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК України необхідно скасувати з передачею справи в цій частині на новий розгляд до апеляційного суду.

В іншій частині рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 336, 337, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 01 вересня 2014 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - Орган опіки та піклування Ірпінської міської ради Київської області, про позбавлення батьківських прав скасувати і передати справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У решті рішення апеляційного суду залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська
Судді: А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
А.В. Маляренко
Т.О. Писана