У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, Управління Державної міграційної служби Миколаївської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до

· суду з указаним позовом. Зазначала, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29 квітня 2005 року їй належав житловий будинок АДРЕСА_1. Згідно договорів купівлі-про

дажу від 30 червня 2005 року та 28 липня 2005 року вона відчужила ОСОБА_7 27/100 частки та ОСОБА_6 35/100 частки цього житлового будинку. У зв'язку з чим вона є власником 38/100 частки житлового будинку. Будинок складається з двох окремих будинків, в одному з яких проживають ОСОБА_7 та ОСОБА_6, а в іншому з дитинства проживав її двоюрідний брат ОСОБА_4, який був зареєстрований у ньому в 1983 році за згодою колишнього власника цього будинку. У 2011 році відповідач, зібравши свої речі, добровільно виїхав зі спірного житлового будинку і не проживає в ньому до теперішнього часу. Посилаючись на те, що відповідач зареєстрований у житловому будинку, вона не має можливості вільно розпоряджатись своїм майном, просила задовольнити позов.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 вересня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про задоволення позову. Визнано ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 був членом сім'ї колишнього власника будинку ОСОБА_8, а у зв'язку із зміною власника з 1988 року в силу ч. 2 ст. 64, ч. 4 ст. 156 ЖК України він не є членом сім'ї нового власника будинку ОСОБА_3

Однак, повністю з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_3) відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 17 серпня 1988 року успадкувала житловий будинок АДРЕСА_1, з усіма господарськими будівлями та спорудами.

Згідно договорів купівлі-продажу від 30 червня 2005 року та 28 липня 2005 року позивач відчужила ОСОБА_7 - 27/100 частки та ОСОБА_6 - 35/100 частки спірного житлового будинку. У зв'язку з цим вона залишалась власником 38/100 частин житлового будинку. Будинок складається з двох окремих будинків, в одному з них проживають ОСОБА_7 та ОСОБА_6, а в іншому будинку з дозволу колишнього власника будинку - ОСОБА_8 (баби сторін) проживали та були зареєстровані ОСОБА_9 (дочка колишнього власника) та її діти, зокрема, - відповідач ОСОБА_10 з 1983 року, який після досягнення шістнадцятирічного віку при отриманні паспорта в 2001 році зареєстрований за вказаною адресою.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника будинку, в тому числі і колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником.

З матеріалів справи вбачається, що право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 перейшло до ОСОБА_3 у порядку спадкування.

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З огляду на цю норму, незважаючи на те, що відповідач не входить до кола членів сім'ї ОСОБА_3, виходячи з підстав переходу до неї права власності на жиле приміщення, право користування яким, як член сім'ї попереднього власника набув ОСОБА_4, право останнього на проживання у квартирі, у зв'язку з її спадкуванням позивачем, не припинилось.

Відсутність сімейних стосунків між сторонами надає право новому власнику змінити умови користування жилим приміщенням, зокрема, встановлення плати за проживання в ньому, наслідком невнесення якої може бути виселення.

Апеляційний суд, неправильно визначившись із характером спірних правовідносин та нормою права, яка підлягає застосуванню, дійшов помилкових висновків щодо задоволення позову з наведених в ухваленому рішенні мотивів.

Із змісту позовної вбачається, що ОСОБА_3 обґрунтовувала позов непроживанням відповідача у спірному жилому приміщенні без поважних причин.

З цих підстав відповідач міг бути визнаний втратившим право на користування жилим приміщенням відповідно до ст. 405 ЦК України.

Судом першої інстанції перевірялись обставини за яких можливе визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням передбачені цією статтею.

Апеляційний суд з приводу їх існування в ухваленому ним рішенні за результатами розгляду апеляційної скарги ніяких висновків не зробив.

Такі порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) та неправильне застосування норм матеріального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С. Олійник