У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Наумчука М.І.,
Кадєтової О.В.,Олійник А.С.,-
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_6, на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 20 серпня 2014 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до ОСОБА_6 з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 15 459,12 грн, обґрунтовуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, укладеного між сторонами 22 листопада 2005 року.

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 20 серпня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у задоволені позовних вимог.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ПАТ «ПриватБанк» загальну суму заборгованості в розмірі 9 886,10 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_6, просить рішення суду першої та апеляційної інстанцій скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_6, підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції керуючись положеннями ст. 257 ЦК України, виходив із того, що позивачем пропущено без поважних причин строк позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом, про застосування якого заявила сторона у спорі.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що позивач не пропустив строк позовної давності, оскільки п. 9.12 умов та правил надання банківських послуг передбачає пролонгацію договору у разі, якщо жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору. Крім того, останній платіж був здійснений відповідачем 10 січня 2011 року. Оскільки із заявленим позовом Банк звернувся до суду 14 квітня 2014 року, відтак, початок перебігу трьох річного строку позовної давності за заявлених вимог необхідно обчислювати з 14 квітня 2011 року.

Проте погодитися з таким висновком апеляційного суду не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує наступні питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Судами встановлено, що відповідно до укладеного договору від 22 листопада 2005 року ОСОБА_6 отримав кредит в сумі 4 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір був укладений у формі заяви разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 31 березня 2014 року ОСОБА_6 має заборгованість перед позивачем ПАТ «Приват Банк» у сумі 15 450 грн 12 коп., з яких 3849 грн 85 коп. - заборгованість за кредитом, 10 388 грн 36 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Крім того, відповідачу відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг нараховано: 500 грн - штраф (фіксована частина), 711 грн 91 коп. - штраф (процентна складова).

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність, скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно з вимогами статті 266 ЦК України зі спливом давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Згідно з п. 9.12 умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк.

Вирішуючи спір, апеляційний суд залишив поза увагою те, що відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього дня такого місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.

Суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, не надав належної оцінки наявним доказам у справі, не з'ясував яким чином здійснював відповідач погашення заборгованості за кредитним договором (шляхом внесення готівки, перерахування з іншого карткового рахунку тощо), не звернув уваги на те, що строк дії карки передбачений договором 10/07 (а.с. 13), відповідно до розрахунку наданого позивачем останній платіж, був здійснений останнім у січні 2011 року (а.с. 11), а позивач звернувся до суду із позовом у квітні 2014 року. Також судом апеляційної інстанції не з'ясовано даних про підвищення ліміту кредиту, оскільки, згідно зави про отримання кредиту сума кредитного ліміту встановлена 1 500 грн, а позивач просить стягнуто 3 849,85 грн за тілом кредиту. Не з'ясовано, яким чим відповідач отримував грошові кошти з картки після закінчення її дії.

Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, судове рішення апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 338, 3ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Судді: В.О. Кузнєцов