Ухвала

іменем україни

09 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 24 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 05 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» (далі - ПАТ КБ «Правекс-Банк») звернулося до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що 27 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 12 697 доларів США зі сплатою 12 % річних, з кінцевим терміном повернення 27 серпня 2011 року. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором у цей же день між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки.

Відповідач ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 19 червня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 13 706 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом - 8 149 доларів США, пені - 3 562 доларів США, заборгованості за построченими процентами за користування кредитом - 1 419 доларів США та пені за несвоєчасне погашення процентів - 576 доларів США.

Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку вищевказану заборгованість за кредитним договором.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від

24 березня 2015 року позов ПАТ КБ «Правекс-Банк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 9 568 доларів США, що за курсом НБУ складає 116 567 грн 51 коп., яка складається з: 8 149 доларів США - заборгованість за кредитом, у тому числі простроченим; 1 419 доларів США - заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 05 серпня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено, виключено із резолютивної частини рішення суду після слів «у сумі 9 568 доларів США» наступне «що за курсом НБУ від 04 серпня 2014 року складає: 116 567 грн 51 коп.». Вважати, що з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стягнуто солідарно на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 9 568 доларів США, яка складається з: 8 149 доларів США - заборгованість за кредитом, 1 419 доларів США - заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом. В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 27 серпня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «Правекс-банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 12 697 доларів США зі сплатою 12 % річних, з кінцевим терміном повернення 27 серпня 2011 року. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором у цей же день між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, згідно з яким поручитель зобов'язався нести солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання боржником в повному обсязі зобов'язань за кредитним договором та можливих змін та доповнень до нього.

Відповідач ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 19 червня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 13 706 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом - 8 149 доларів США, пені - 3 562 доларів США, заборгованості за построченими процентами за користування кредитом - 1 419 доларів США та пені за несвоєчасне погашення процентів - 576 доларів США.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідачами порушені договірні зобов'язання перед банком, а тому визнав, що з останніх в солідарному порядку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в сумі 9 568 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом та заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення пені, суд першої інстанції виходив із пропуску позивачем строку позовної давності звернення до суду із зазначеними вимогами.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що кредит був наданий в іноземній валюті, а тому вважав, що з рішення суду першої інстанції необхідно виключити посилання на переведення заборгованості за кредитним договором в національну валюту за курсом НБУ.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Колегія суддів суду касаційної інстанції не може погодитися з висновками апеляційного суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст. ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору - до 27 серпня 2011 року, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця до 10 числа наступного місяця включно, шляхом внесення грошових коштів згідно з графіком погашення кредиту (договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору від 22 жовтня 2009 року).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у ч. 1 ст. 611, ч. ч. 2-4 ст. 612 ЦК України, ч. ч. 1, 2 ст. 220 ГК України, які передбачають відповідальність боржника.

Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору - до 27 серпня 2011 року, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у зазначений строк.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок ( ст. 253 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

У зв'язку з наведеним висновок суду про початок перебігу позовної давності з 27 серпня 2011 року - закінчення строку дії кредитного договору та відсутність підстав для застосування позовної давності до вимог банку про стягнення заборгованості за кредитним договором ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-20цс14, яка є обов'язковою для виконання всіма судами України.

Перевіряючи в апеляційному порядку законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не встановив фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо необхідності застосування до спірних правовідносин строку позовної давності та не надав їм належної оцінки у рішенні суду, не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи, не оцінив належність, допустимість, достовірність доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України, що призвело до неправильного вирішення спору та в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 05 серпня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська