АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1868/15 Справа № 172/1072/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Порох К. Г. Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

02 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Демченко Е.Л.

при секретарі - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2014року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

21 січня 2014року до Васильківського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2014року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову за безпідставністю вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2014року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів не знаходить передбачених законом підстав для їх задоволення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставі своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, районний суд прийшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги заявлені позивачкою до відповідача не підлягають задоволенню за безпідставністю вимог.

Виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, з 17.03.1984 року по 02.04.2005 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження та рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому вказаним Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В ст.60 СК України зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В частині 3 ст. 368 ЦК України також зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 вказала в заяві як спільне майно подружжя мотоцикл "Іж-Планета-Юпітер" та 50 вуликів з бджолосім"ями.

Проте будь-яких належних та допустимих доказів, що підтверджують кількість, вартість, якість, наявність майна, вказаного в акті опису майна подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 30 березня 2014року, позивачем суду не надано.

Згідно положень статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Акт опису майна від 30 березня 2014року не містить у собі достовірних даних про предмет цивільно - правового спору : майно подружжя, що складається з транспортного засобу - мотоцикла та вуликів з бджолосім"ями з урахуванням його специфіки ( чи були в вуликах бджолосім"ї та їх стан після зимівлі, кількість, якість, розмір вуликів, критерії оцінки вуликів та бджолосімей і т.п.), який технічний стан мотоцикла, рік випуску, модель, правовстановлюючі, реєстраційні документи та документи, що підтверджують правомірність його придбання, грошова оцінка вартості мотоцикла на час огляду тощо).

Посилання позивачки на акт опису спільного майна, який складений депутатом Назарук В.О. в присутності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3, односельців ОСОБА_5 і ОСОБА_6, не може бути допустимим та належним доказом, оскільки всі дії по його складанню відбувалися за територією домоволодіння, присутні не пересвідчилися в кількості бджолосімей та в наявності мотоцикла.

В силу ч. 4ст.60ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин суд не може покласти зазначений доказ позивача в основу рішення по справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 цього ж Кодексу, зазначені ним обставини.

Окрім того, судом першої інстанції встановлено, що позивач 08 квітня 2014року надав довіреність відповідачу, якою уповноважила його продати за ціну на свій власний розсуд, та на умовах йому відомих належний їй житловий будинок з надвірними спорудами та присадибну земельну ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_1. Вказана довіреність посвідчена державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори ОСОБА_7.

Отже наявність довіреності свідчить про добровільний поділ спільного майна подружжя. Вказаний факт підтверджується також поясненнями позивачки, яка в судовому засіданні не заперечувала, що перед підписанням довіреності в кабінеті нотаріуса ОСОБА_3 сплатив їй 80000грн. за 1/2 частину будинку, 700грн. за городину і 875грн. за виготовлення технічного паспорту на будинок, а також поясненнями відповідача та свідка ОСОБА_7

В суді апеляційній інстанції, позивач також пояснила,що правовстановчих документів на мотоцикл вона не має і не мала,оскільки він придбаний в приватному порядку,а також не має ніяких документів ,які б підтверджували наявність та кількість вуликів з бджолосім"ями.

Виходячи з вищевикладеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2014року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді

О.П.Варенко

Е.Л.Демченко