Справа № 760/9790/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року м. Київ

Соломянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Кошар А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про розяснення рішення Залізничного районного народного суду м. Києва від 27 грудня 1993 року,

в с т а н о в и в:

27 грудня 1993 року Залізничним районним народним судом м. Києва ухвалено рішення, яким:

· відмовлено в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу частини жилого будинку недійсним і визнання права власності на частину жилого будинку АДРЕСА_1;

· розділено жилий будинок АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та виділено в користування кожному з них конкретні приміщення в будинку;

· розділено між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 та визначені частки, що виділяються сторонам.

ОСОБА_1 звернулась в суд з заявою про розяснення цього рішення суду, оскільки у неї виникли перешкоди при реєстрації свого права власності в Реєстраційній службі.

У судовому засіданні представники заявника підтримали подану заяву та зазначили, що фактична за рішенням суду припинилась спільна часткова власність на будинок і виникло право особистої власності на виділене майно, зазначене в рішенні суду. Будинки мають тільки спільні стіни, проте розташовані на різних земельних ділянках.

Просять суд розяснити чи припинилась на підставі рішення Залізничного районного народного суду м. Києва від 27 грудня 1993 року спільна часткова власність на будинок чи були виділені кожному з співвласників в натурі будинки, що складаються з приміщень вказаних у рішенні суду.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 221 ЦПК України якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій розяснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Вбачається, що рішенням Залізничного районного народного суду м. Києва від 27 грудня 1993 року відмовлено в позові про визнання договору купівлі-продажу частини жилого будинку недійсним і визнання права власності на частину жилого будинку АДРЕСА_1; розділено жилий будинок АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та виділено в користування кожному з них конкретні приміщення в будинку; розділено між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 та визначені частки, що виділяються сторонам.

У мотивувальній частині цього рішення зазначено, що згідно висновку технічної експертизи можливий лише один варіант поділу спірного будинку між його співвласниками і такий варіант поділу не оспорюється позивачем.

Також зазначено, що позивач (ОСОБА_1) є власником 3/5 частин домоволодіння, а відповідач (ОСОБА_2) власником 2/5 частин домоволодіння. З урахуванням ідеальних долей сторін суд прийшов до висновку про можливість виділення конкретних приміщень у будинку позивачу ОСОБА_1 та інших конкретних приміщень у будинку відповідачу ОСОБА_2

Вбачається, що при вирішенні спору судом застосовувались норми ст. 115 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), яка регулювала питання виділу частки з спільного майна.

Разом з тим, вирішивши питання про виділ частки кожного з співвласників жилого будинку АДРЕСА_1, в рішенні суду не зазначено, про припинення їх спільної часткової власності на будинок.

З огляду на наведене, заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 221, ст. 293 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про розяснення рішення Залізничного районного народного суду м. Києва від 27 грудня 1993 року задовольнити.

Розяснити, що рішенням Залізничного районного народного суду м. Києва від 27 грудня 1993 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу частини жилого будинку недійсним і визнання права власності на частину жилого будинку та за зустрічним позовом ОСОБА_1 про поділ жилого будинку припинено спільну часткову власність ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на жилий будинок АДРЕСА_1, розділено будинок між співвласниками (ОСОБА_2 та ОСОБА_1) та виділено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у власність конкретні приміщення, перелік яких наведений в резолютивній частині рішення суду.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: