РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 521/12546/14-ц

№ 2/521/818/15

22 січня 2015 року

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Тополевої Ю.В.,

за участю секретаря - Борисової Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування моральної та майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачів на її користь 40140 грн. майнової шкоди та 15000 грн. моральної шкоди, судові витрати покласти на відповідачів.

Позов обґрунтований такими обставинами. Позивач є власником ? частини від 69/100 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1. Заочне рішення, яким за відповідачем було визнано право власності на 31/100 частини цього домоволодіння, було скасовано апеляційним судом Одеської області. Відповідач виселяв її з будинку, коли її не було вдома. 18.08.2013 року він увірвався до її житла, зламав замки й виніс всі її особисті речі, меблі на подвір'я будинку, в результаті чого у неї зникли гроші в розмірі 11800 грн. та коштовності, були пошкоджені меблі та телевізор. Із цього приводу вона звернулася до РВВС Малиновського району м. Одеси. Загалом спричинені їй збитки позивач оцінює в розмірі 40140 грн. Крім того, позивач зазначає, що їй була заподіяна моральна шкода, оскільки відповідач своїми незаконними діями принизив її гідність, внаслідок постійних погроз, що вона відчула значні погіршення здоров'я, у неї з'явилося безсоння та постійне нервове напруження.

Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила задовольнити позов.

Відповідачі та їхній представник у судовому засіданні заперечували проти позову. Відповідач ОСОБА_2 надав письмові заперечення, в яких посилався на те, що позовні вимоги є незаконними, безпідставними і необґрунтованими, доводи позивача ґрунтуються на припущеннях, позивач не надала суду необхідних належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які вона посилається.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 спростувала доводи позивача, зазначивши, що спірне житлове приміщення, яке було зайнято ОСОБА_1 не було зачинено на замок, ОСОБА_2 очистив приміщення від мотлоху, жодної речі, яка б належала ОСОБА_1 не було пошкоджено відповідачами.

Заслухавши сторони та представника відповідача, допитавши свідка, дослідивши письмові докази по справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не може бути задоволений, зважаючи на такі обставини.

Як встановлено в судовому засіданні, заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06.11.2012 року за ОСОБА_1 було визнано право власності на ? частину спадкового майна, що складається з 69/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці площею 673 кв. м., у порядку спадкування після смерті матері позивача ОСОБА_5.

Крім того, заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18.12.2012 року був задоволений у повному обсязі позов ОСОБА_2 та визнано за ним право власності на 31/100 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6; встановлено порядок користування земельною ділянкою загальною площею 673 кв. м. між співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 та виділено в натурі 31/100 частину зазначеного житлового будинку АДРЕСА_1, в окрему одиницю - житловий будинок АДРЕСА_2.

Разом із тим, 20.05.2014 року апеляційний суд Одеської області зазначене заочне рішення від 18.12.2012 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено.

На час розгляду справи судом зазначене рішення апеляційного суду Одеської області не було оскаржено.

Місце проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1.

На підтвердження своїх вимог про відшкодування завданої їй майнової шкоди позивач посилається на такі обставини, а саме: відповідач виселяв її з будинку, коли її не було вдома, 18.08.2013 року він увірвався до її житла, зламав замки й виніс всі її особисті речі, меблі на подвір'я будинку, в результаті чого у неї зникли гроші в розмірі 11800 грн. та коштовності, були пошкоджені меблі та телевізор. Зокрема, відповідач пошкодив таке майно: 5 листів листового шиферу вартістю 3000 грн., 4 курки та півень вартість 370 грн., двері, замки та сокира вартістю 1000 грн., диван вартістю 500 грн., телевізор Gold Star вартістю 1000 грн., зубний протез вартістю 1300 грн., мед 3 л. вартістю 170 грн., а також викрав 2 каблучки та хрестик вартістю 6 000 грн. Крім того, позивач зазначила, що з 1989 року вона сплачувала за комунальні послуги, загальна вартість яких складає 15 000 грн.

Таким чином, загальний розмір спричинених збитків позивач оцінює у 40140 грн.

На підтвердження викладених обставин позивач надала до суду лише копію талона-повідомлення № 001354 від 18.08.2013 року про прийняття заяви Хмельницьким РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області. Разом із тим, суд звертає увагу на те, що із зазначеного документа не можливо встановити, із приводу чого та ким було подано заяву. Крім того, суду не було надано відомостей про результати розгляду зазначеної заяви. До того ж позивач не надала суду доказів на підтвердження належності їй вищезазначеного майна та його вартості (наприклад, чеки, квитанції про оплату вартості, гарантійні талони тощо).

Водночас відповідач ОСОБА_2 у своїх поясненнях не заперечував той факт, що після ухвалення Малиновським районним судом м. Одеси заочного рішення від 18.12.2012 року про визнання за ним права власності на частину домоволодіння, він вжив заходів для звільнення позивачем належної йому частини будинку. Із цього приводу 21.08.2013 року він, зокрема, звертався із заявою до Хмельницького РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, що підтверджується матеріалами справи. Разом із тим, відповідач заперечував факт пошкодження ним майна позивача та наявність деякого із переліченого позивачем майна взагалі.

Правовою підставою позадоговірної відповідальності за завдану шкоду є склад цивільного правопорушення, тобто шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою і вина, що витікає з положень ст. 1166 ЦК України.

Таким чином, в ході судового розгляду справи не знайшли підтвердження факти заподіяння майнової шкоди позивачу з боку відповідачів внаслідок їхніх протиправних дій, зокрема факти пошкодження та викрадення ними майна, що виключає наявність складу цивільно-правого делікту як підстави для настання цивільної відповідальності у вигляді відшкодування завданої шкоди.

Що стосується посилань позивача на сплату нею комунальних послуг, то суд звертає увагу, що позивач окрім копій договору на вивіз твердих побутових відходів та відповідної розрахункової книжки (титульного аркуша), не надала суду доказів на підтвердження сплати нею вартості зазначених послуг, загального розміру понесених витрат та їхній розрахунок тощо.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов до наступного. До спірних відносин необхідно застосувати положення ст. ст. 23 та 1167 ЦК України.

Відповідно до ст. 23 ЦК України під моральним збитком закон передбачає фізичний біль та страждання, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, втрати немайнового характеру внаслідок душевних і фізичних страждань, яких фізична особа зазнала у зв'язку, в тому числі із знищенням чи пошкодженням її майна, приниження ділової репутації, чи інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних і душевних страждань, ступеня вини особи, що заподіяла моральну шкоду, а також інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, що заподіяла її, за наявності її вини.

Відповідно до абзацу 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Виходячи з вищевикладеного, позивач не надала суду доказів на підтвердження факту заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не можуть бути задоволені.

Керуючись ст.ст. 23, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування моральної та майнової шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.В. Тополева