Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого

спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі

суддів: Гончара В.П., Амеліна В.І., Остапчука Д.О.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо ‑ збагачувального комбінату окислених руд», третя особа - Міністерство економічного розвитку та торгівлі про стягнення заборгованості по заробітній платі, за касаційною скаргою ОСОБА_2, яка діє від імені державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд», на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 07 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 27 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом.

Зазначала, що з 18 січня 1985 року вона працювала в державному підприємстві «Дирекція Криворізького гірничо -збагачувального комбінату окислених руд» (далі - ДП «Дирекція Криворізького гірничо - збагачувального комбінату окислених руд» ).

01 вересня 2014 року ОСОБА_1 звільнена з посади начальника проектно - конструкторського відділу управління капітального будівництва та капітальних ремонтів ДП «Дирекція Криворізького гірничо - збагачувального комбінату окислених руд» за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію.

Станом на день її звільнення відповідач мав перед нею заборгованість по заробітній платі за червень - вересень 2014 року у розмірі 7 586 грн 50 коп.

У порушення вимог ст. 116 КЗпП Україниповний розрахунок по заробітній платі з ОСОБА_1 було проведено лише 01 грудня 2014 року.

Посилаючись на ст.117, 237-1 КЗпП України просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 10 622 грн 72 коп. та моральну шкоду завдану порушенням її трудових прав у розмірі 3 000 грн.

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 07 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Дирекція Криворізького гірничо - збагачувального комбінату окислених руд» на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 10 290 грн 76 коп.

У задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 27 травня 2015 року, рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 07 квітня 2015 року в частині відмови у позові про відшкодування моральної шкоди скасовано, позов ОСОБА_1 в цій частині задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Дирекція Криворізького гірничо - збагачувального комбінату окислених руд» на її користь моральну шкоду у розмірі 500 грн. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, яка діє від імені ДП «Дирекція Криворізького гірничо - збагачувального комбінату окислених руд», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити у позові.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судами встановлено, що з 18 січня 1985 року по 01 вересня 2014 року ОСОБА_1 працювала у ДП «Дирекція Криворізького гірничо - збагачувального комбінату окислених руд» та була звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію.

В день звільнення відповідач не виплатив ОСОБА_1 заробітну плату та розрахункові кошти у розмірі 7 096 грн 95 коп.

Спір між сторонами щодо розміру сум, які підлягали виплаті в день звільнення, відсутній. Зазначена сума відповідачем перерахована на картковий рахунок позивача 28 листопада 2014 року, компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 307 грн 40 коп. перерахована позивачу 09 грудня 2014 року.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таке ж роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст.117, 237-1 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК Українисуд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Отже, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що при звільненні позивача з нею не було проведено повного розрахунку, що дає підстави відповідно до вимог ст. 117 КЗпП Українистягнути на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку. Також, суд апеляційної інстанції вірно встановив, що позивачу було завдано моральну шкоду, яка підлягала відшкодуванню.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, яка діє від імені державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд», відхилити.

Рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 07 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 27 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.П. Гончар

В.І.Амелін

Д.О. Остапчук