АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Чумак О.В.

Суддів: Кривчун Т.О., Пилипчук Л.І.

при секретарі Філоненко О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 червня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи - ОСОБА_6, ОСОБА_7, комунальне підприємство Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" про усунення перешкод, відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з вказаним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_5, в якому вказував, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 19 березня 2014 року у справі №2/554/350/2014, яке набрало законної сили, задоволено повністю його позов до ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_5 про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Зобов'язано його перенести побутово-питний водопровід №1.

26.09.2014 року до нього та працівників КП «Полтававодоканал», які мали намір провести обстеження місця перенесення водопровідної колонки та прибудинкової території по АДРЕСА_1, для встановлення об'єму робіт та їх вартості, підійшли ОСОБА_3, дочка ОСОБА_4, яка представляла інтереси батька, які заявили, що в разі проведення робіт по перенесенню водопровідної колонки та переміщення огорожі згідно рішення суду вони проженуть усіх хто прийде проводити роботи.

Вважає, що такими діями відповідачів порушені його права, тому просив суд зобов'язати відповідачів не чинити перешкоди у перенесенні водопровідної колонки та огорожі, розташованих по АДРЕСА_1 та встановлення їх у відповідності до рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 березня 2014 року у справі №2/554/350/2014; стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на його користь моральну шкоду в сумі 5 000 грн.; стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_5 на його користь судові витрати, які складаються з витрат на сплату судового збору в сумі 487 грн. 20 коп. та витрат на правову допомогу в сумі 2000 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 25 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про усунення перешкод, відшкодування моральної шкоди, - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на те, що судом не були висвітлені всі встановлені обставини, не взяті до уваги покази свідків та інші докази, які свідчать про наявність перешкод з боку відповідачів у виконанні рішення суду та користування власністю.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1,3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України,за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вправі скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідності висновків суду обставинам справи;неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 19 березня 2014 року у справі №2/554/350/2014, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_5 про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності задоволено повністю. Виділено ОСОБА_2 в натурі 2/5 частки із домоволодіння розташованого по АДРЕСА_1 та складається житлового будинку літ.«А» у складі : кухні 2 пл.9,8 кв.м, кімнати 3 пл.17,6 кв.м, кімната 4 пл.11,3 кв.м., тамбуру 1 пл.1,23 кв.м, сіни 10 пл.7,5 кв.м. та господарських будівель: сараю літ «В», сараю літ. «в», сараю літ. «в1», вбиральні літ. «З», частини трубопроводу №1, частини вимощення №2, розташованих на земельній ділянці площею 600 кв.м., як зазначено у варіанті виділу №2 (додатку №6) висновку №668 експертно-будівельно-технічного дослідження від 26 липня 2013 року складеного експертом Дудник Т.Г. Полтавського відділення ХНДІСЕ ім.засл.проф.Бокаріуса та зафарбовано на плані земельної ділянки червоним кольором. Зобов'язано ОСОБА_2 перенести побутово-питний водопровід №1 згідно розробленого робочого проекту 3 розробленого ПАТ «Укранафта» НГВУ «Полтаванафтогаз» за 2013 рік та варіанту №2 (додатку №6) висновку №668 експертно-будівельно-технічного дослідження від 26 липня 2013 року складеного експертом Дудник Т.Г. Полтавського відділення ХНДІСЕ ім.засл.проф.Бокаріуса.

Зазначеним рішенням встановлено, що ОСОБА_2 є власником 2/5 частини; ОСОБА_5 - 1/10 частини, ОСОБА_4 - 1/10 частини; ОСОБА_6 - 3/10 частини; ОСОБА_11 - 1/10 частини домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1.

ОСОБА_11 помер, його частка спадщини офіційно не оформлена.

05.08.2014 року робочий проект «Водопостачання житлового будинку АДРЕСА_1» виготовлений ПАТ «Укранафта» НГВУ «Полтаванафтогаз» у 2013 році, погоджений головним інженером КП Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» (а.с. 25-28).

15.10.2014 року ПАТ «Укранафта» НГВУ «Полтаванафтогаз» складено кошторисну документацію до робочого проекту «Водопостачання житлового будинку АДРЕСА_1» за 2013 рік (а.с. 59-70).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог, зокрема, що позивачем не надано доказів, які б свідчили, що відповідачі перешкоджають у проведенні обстеження місця проведення водопровідної колонки та у перенесенні водопровідної колонки та огорожі. Також суд послався на відсутність доказів завдання позивачу душевних страждань та не обґрунтував розмір моральної шкоди.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як роз'яснено у п. 3 Постанови ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5, право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові.

Відповідно до ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно ч.2 ст.386 ЦК власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Проте зазначений спосіб захисту права власності спрямований на попередження можливого порушення, якого на момент подання позову немає, але при цьому у власника є всі підстави вважати, що дії відповідних осіб неминуче призведуть до порушення його права.

Як убачається зі змісту позовної заяви, даний спір виник між сторонами з виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 березня 2014 року у справі №2/554/350/2014 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_5 про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, яке набрало законної сили, а тому на переконання колегії суддів захист порушених прав ОСОБА_2 в даному випадку має здійснюватися в порядку, встановленому законом України «Про виконавче провадження», який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають

примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

За вказаних обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем невірно обраний захист порушеного права.

Керуючись ст.ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п. 1,3,4 ч.1 ст.309, ст.ст. 316,317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 червня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про усунення перешкод, відшкодування моральної шкоди, - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий /підпис/ О.В.Чумак

Судді /підпис/ Л.І.Пилипчук

/підпис/ Т.О.Кривчун

ЗГІДНО: Суддя Апеляційного

суду Полтавської області О.В.Чумак