Провадження № 22-ц/773/424/15 Категорія: 39 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В.А.,

суддів Шевчук Л.Я., Киці С.І.,

при секретарі Вергуну Т.С.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права спадкування за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 січня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 січня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права спадкування відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, посилаючись на неповноту з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В даному судовому засіданні позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, просить рішення скасувати, представник відповідача ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечив.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Частина 1 статті 303 ЦПК України передбачає, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи не було встановлено факту умисного ухилення ОСОБА_3 від надання допомоги матері та її винної поведінки, не доведено потреби отримання допомоги саме від відповідача ОСОБА_3, яка проживала окремо. Не доведено також того факту, що ОСОБА_3 мала фізичну і матеріальну можливість надавати матері допомогу, суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_4, про що було зроблено актовий запис № 3 від 23.01.2014 року, а тому у відповідності до ч.1 ст. 1220 ЦК України відкрилась спадщина на все належне їй майно. Дана обставина підтверджена копією свідоцтва про смерть серії І-ЕГ № 151056 від 23.01.2014 року.

Згідно залишеного ОСОБА_4 заповіту від 29.11.1999 року все майно, в тому числі житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Прилуцьке Ківерцівського району, заповідалось позивачу ОСОБА_1

В березні 2014 року позивач подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Крім, неї до нотаріальної контори звернулася і відповідач, рідна сестра ОСОБА_1 ОСОБА_3

Відповідно до ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Оскільки відповідач ОСОБА_3 є непрацездатною, то вона має право на обов»язкову частку у спадщині.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми Закону, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. А також враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтвердили покази позивача, що відповідач мала можливість здійснювати догляд за матір'ю, та умисно ухилялась від надання допомоги хворій матері, усвідомлюючи при цьому свій обов'язок.

Враховуючи, що відповідно до ст.1233 ЦК України свобода заповіту обмежена правилами про обов'язкову частку, колегія суддів вважає безпідставними також і твердження апелянта про те, що заповідаючи все своє майно позивачу, спадкодавець таким чином висловив своє бажання виключити відповідачку із числа спадкоємців.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції на підставі встановлених в судовому засіданні фактів, що підтверджуються належними доказами, прийшов до вірного висновку про відмову в задоволені позову.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанції і не спростовують висновків суду, оскільки не підтверджуються належними доказами.

Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 січня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: