АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Ящук Т.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» СЛАВКІНОЇМарини Анатоліївни на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири нікчемним,

встановила:

У лютому 2015 року позивач ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Славкіної М.А. звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про визнання нікчемним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Бочкарьовою А.В. за реєстровим №3445 та про визнання права власності на вказану квартиру за банком.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» - Славкіна М.А. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказувала, що суд першої інстанції при ухваленні рішення прийшов до помилкового висновку про те, що положення ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», які визначають підстави нікчемності договорів неплатоспроможного банку, можуть бути застосовані лише щодо правочинів вчинених вже неплатоспроможним банком, оскільки положеннями ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» законодавець чітко визначив, що підстави нікчемності правочинів (в тому числі договорів), визначених в ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», застосовуються до правочинів (в тому числі договорів) вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку.

Крім того, суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку, що ст. 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним.

Посилалась на те, що оскільки для застосування положень п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» необхідним є визначення звичайної ціни відчуженого майна, то позивачем неодноразово заявлялися клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, в задоволенні яких судом першої інстанції було відмовлено в зв'язку з недоцільністю.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_7 вважав доводи апеляційної скарги безпідставними та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, представник ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» свої вимоги обґрунтовував тим, що рішенням від 20.11.2014 року призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Славкіну М.А.

При проведенні перевірки укладених правочинів банком останньою було встановлено нікчемність договору купівлі-продажу від 18.09.2014 року квартири АДРЕСА_1, оскільки правочин здійснено за суттєво заниженою ціною та з порушенням порядку проведення розрахунку.

Вказував, що відповідно до акту приймання-передачі квартир від 03 вересня 2011 року на підставі договору з ТОВ «Електротех» про погашення боргу, загальна ціна квартири АДРЕСА_1, загальною фактичною площею 108,5 кв.м., була визначена у розмірі 3 067 519 грн. 35 коп.

Однак, відповідно до укладеного 18 вересня 2014 року між ПАТ «ВіЕйБі банк» та ОСОБА_4 договору купівлі-продажу, продаж вказаної квартири було здійснено за 1 875 965 грн., тобто банк поніс прямі збитки.

Крім того, пунктом 3.2 договору передбачено, що розрахунок за придбання квартири за цим договором проводиться покупцем, тобто ОСОБА_4, у безготівковій формі, в сумі, зазначеній в п. 3.1 договору, на рахунок продавця номер 361048002, відкритий у ПАТ «ВіЕйБі банк», шляхом надання покупцем до банку платіжного доручення на перерахування коштів з поточного рахунку покупця, відкритого в ПАТ «ВіЕйБі банк» грошових коштів в сумі заборгованості за цим договором протягом тридцяти банківських днів з моменту підписання та нотаріального посвідчення цього договору.

Однак оплата за квартиру здійснювалась у безготівковій формі за рахунок коштів, розміщених не на поточному рахунку покупця, як передбачено в договорі, а за рахунок коштів, розміщених на вкладних ( депозитних) рахунках іншого клієнта ПАТ «ВіЕйБі банк» - ОСОБА_8 22 вересня 2014 року.

Проведення такої операції надало можливість власникам вкладів, розміри яких значно перевищують гарантовану Фондом гарантування вкладів фізичних осіб суму 200 000 грн. отримати суми вкладів повністю, без будь-яких обмежень, що є наданням переваг цим вкладникам перед іншими кредиторами банку та є підставою для визначення нікчемності правочину.

Відповідно до п.3 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (в тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з тих підстав, що банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав ( отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

Враховуючи, що правочин здійснено за суттєво заниженою ціною та порушено порядок проведення розрахунку ( п.3.2 договору) позивач просив визнати даний правочин нікчемним. Крім того, укладання такого правочину принесло суттєві збитки банку, що стало однією із причин визнання його неплатоспроможним.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав визнання укладеного між сторонами договору купівлі-продажу нікчемним. При цьому вказував, що ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» віднесено до категорії неплатоспроможних на підставі Постанови Правління НБУ № 733/БТ від 20 листопада 2014 року, тоді як договір купівлі-продажу з ОСОБА_4 був укладений 18 вересня 2014 року, тобто до віднесення банку до категорії неплатоспроможних, тоді як за п.3 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочин має бути вчинений уже неплатоспроможним банком.

Однак погодитись у повному обсязі з такими висновками суду першої інстанції неможливо, оскільки вони зроблені за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Проте оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 214, 215 ЦПК України, оскільки не містить викладу мотивів, з яких суд вважав встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення; у рішенні не визначено, чи були порушені, не визнані оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 березня 2011 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «Електротех» був укладений договір про погашення боргу. Умовами договору передбачено погашення ТОВ «Електротех» заборгованості за кредитним договором № 89 від 09 серпня 2007 року перед ПАТ «ВіЕйБі Банк» у сумі 65 675 251 грн. 90 коп. шляхом передання останньому майнових прав на квартири, що розташовані на об'єкті, що будується за адресою: АДРЕСА_1. Пунктом 4.1. вказаного договору передбачено, що передача майнових прав на квартири здійснюється за ціною 65 675 251 грн. 90 коп.

15 березня 2011 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «Електротех» був підписаний акт приймання-передачі майнових прав на квартири, за яким позивачу передаються майнові права на квартиру із будівельним номером 1309, загальною площею 108,5 кв.м. (а. с. 6-8).

03 вересня 2013 року представниками ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «Електротех» був підписаний акт приймання-передачі квартир, за яким загальна ціна квартири № 14 (будівельний номер 1309), загальною фактичною площею 108,5 кв.м., визначається у розмірі 3 067 519 грн. 35 коп.

18 вересня 2014 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В. за реєстровим № 3445.

Відповідно до п. 1.1 договору ПАТ «ВіЕйБі Банк» як продавець зобов'язався передати ОСОБА_4 майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у власність, а ОСОБА_4 зобов'язався прийняти вищевказане майно та сплатити за нього обумовлену грошову суму. Пунктом 3.1. договору купівлі-продажу квартири передбачено, що продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 1 875 965 грн. ( а.с. 11-12).

18 вересня 2014 року між сторонами був складений акт приймання-передачі квартири ( а.с. 13).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 року № 733/БТ виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 123 від 20.11.2014 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», відповідно до якого з 21 листопада 2014 року розпочато процедуру виведення ПАТ «ВіЕйБі Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 188 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно якого з 20 березня 2015 року розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіну М.А.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до ст. 3 вказаного Закону Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд зобов'язаний забезпечити збереження активів та документації банку.

Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Частиною 3 ст. 38 вказаного Закону визначено перелік підстав, з яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними.

Серед них, зокрема, зазначені: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

Частиною 4 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ( в редакції станом на час звернення позивача до суду) визначено, що уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; вживає заходів до витребування (повернення) майна ( коштів) банку, переданого за такими договорами; має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Законом України № 629-VIII від 16.07.2015 року зазначену норму викладено в новій редакції, згідно з якою вказані повноваження належать Фонду.

Таким чином, виходячи зі змісту вищевказаних норм Закону, колегія суддів вважає, що правом вимоги про встановлення нікчемності правочинів з передбачених ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» підстав та застосування наслідків нікчемності правочинів, витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами має Фонд гарантування вкладів фізичних осіб або Уповноважена особа Фонду, як самостійний суб'єкт правовідносин в межах здійснення регулятивної функції, а не Банк, який знаходиться на стадії дії тимчасової адміністрації або ліквідації.

Однак, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем в даній справі визначено саме ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Крім того, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» про визнання договору купівлі-продажу квартири нікчемним з підстав, визначених п. 2, 3 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є необґрунтованими та недоведеними, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2-3 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 4 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» було визначено, що уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 18 вересня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Бочкарьковою А.В., продаж квартири АДРЕСА_1 було вчинено за 1 875 965 грн.

Відповідно до п.14.1.71 Податкового кодексу України, звичайна ціна - це ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Пункт 14.1.219. Податкового кодексу України визначає, що ринкова ціна - ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.

Колегією суддів встановлено, що з метою укладення зазначеного договору купівлі-продажу ПАТ «ВіЕйБі банк» замовив оцінку квартири у ТОВ «Актив-Експерт».

Як вбачається зі звіту про незалежну оцінку ринкової вартості двокімнатної квартири, загальною площею 108,5 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, ТОВ «Актив-експерт» виконало комплекс робіт з незалежної оцінки зазначеної квартири відповідно до договору №44-13 від 12.09.2013 року з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк». Робота з оцінки проводилася з метою визначення ринкової вартості об'єкта оцінки, спеціалістом було здійснено огляд квартири та встановлено, що на момент огляду та на дату оцінки приміщення не використовуються, оскільки потребують проведення внутрішніх оздоблювальних робіт. Для проведення незалежної оцінки було використано порівняльний підхід (в межах аналогів продажу), з коригуванням на відмінність технічного стану приміщень.

Відповідно до вказаного звіту, ринкова вартість квартири станом на 09.09.2014 року складає 1 779 880 грн. ( а.с. 163-164).

Заявляючи вимоги про визнання правочину нікчемним, позивачем не було надано належних та допустимих доказів на спростування Звіту ТОВ «Актив-Експерт» про оцінку квартири на час укладення договору купівлі-продажу. При цьому зазначений звіт було виготовлено суб'єктом оціночної діяльності саме на замовлення позивача.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання про призначення експертизи щодо оцінки квартири, оскільки позивач не зазначив будь-яких порушень при проведенні попередньої оцінки, які б ставили під сумнів висновок про оцінку квартири, на підставі якого було укладено договір купівлі-продажу квартири.

З тих же підстав колегією суддів було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про призначення судової будівельно-технічної експертизи в суді апеляційної інстанції.

Разом з тим, як вбачається з висновку експерта за результатами проведення оціночно-будівельного дослідження від 03 червня 2015 року, складеного за результатами дослідження експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за заявою ОСОБА_4, ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 станом на 10.09.2014 року визначена в сумі 2 257 451 грн.

Отже, відповідно до вказаного висновку, вартість, за якою ПАТ «ВіЕйБі банк» здійснив відчуження ОСОБА_4 спірної квартири, менше ніж на 20 % відрізняється від визначеної експертом ринкової вартості вказаної квартири, різниця становить 16,9%, що не тягне за собою нікчемність правочину, відповідно до п.3 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Наданий представником позивача в суді апеляційної інстанції звіт про незалежну оцінку зазначеної квартири, складений ТОВ «Кредитне брокерське агентство» 11.09.2015 року на замовлення ПАТ «ВіЕйБі банк», згідно з яким ринкова вартість квартири становить 2 406 300 грн., не може бути прийнятий до уваги колегією суддів, оскільки зі змісту звіту ТОВ «Кредитне брокерське агентство» вбачається, що звіт складений з використанням порівняльного підходу ринкової вартості квартири, без проведення обстеження об'єкту дослідження. Крім того, при складанні даного висновку були враховані для порівняння ринкові ціни на квартири станом на іншу дату - 18 вересня 2014 року, ніж у замовленому самим позивачем висновку ТОВ «Актив-Експерт» - 09 вересня 2014 року, та з використанням іншого курсу долара США.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав вважати договір купівлі-продажу нікчемним відповідно до п.3 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Доводи представника позивача про те, що розрахунки за договором купівлі-продажу були здійснені з порушенням п. 3.2 договору, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вказані обставини не можуть бути підставою для визнання договору нікчемним з підстав, заявлених позивачем.

Доводи представника позивача про те, що внаслідок здійснення оплати квартири з депозитного рахунку ОСОБА_8 було здійснено надання переваг цьому вкладнику перед іншими кредиторами банку, оскільки він отримав суму вкладу повністю, що перевищує гарантовану Фондом гарантування вкладів фізичних осіб суму 200 000 грн. - колегія суддів також не приймає до уваги як підставу для визнання договору нікчемним, оскільки вказані доводи є безпідставними та суперечать наявним у матеріалах справи доказам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною ( сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 цього Кодексу, саме в момент вчинення правочину.

Відповідно до змісту розділу 5 договору купівлі-продажу квартири від 18.09.2014 року, право власності на квартиру за цим договором переходить до покупця з моменту нотаріального посвідчення цього договору та його державної реєстрації згідно положень ст. 334 ЦК України, ст. 3, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». На підтвердження державної реєстрації приватний нотаріус видає Витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності в день нотаріального посвідчення цього договору.

З викладеного слідує, що договір купівлі-продажу був укладений 18.09.2014 року, а перерахування коштів 23.09.2014 року з поточного рахунку ОСОБА_8 на рахунок банку для оплати за придбану ОСОБА_4 квартиру є виконанням зазначеного договору, а тому не має правового значення для встановлення нікчемності правочину.

Крім того, як вбачається з витягу про рух коштів за період з 22.09.2014 року по 03.10.2014 року на рахунку ОСОБА_8, відкритому в ПАТ «ВіЕйБі банк», зазначений рахунок є поточним, а не вкладним ( депозитним), і , як пояснив представник позивача в суді апеляційної інстанції, жодних обмежень на зняття коштів з поточного рахунку на той період часу не було.

Посилання представника позивача на наявність рішення про призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» не може свідчити про порушення його прав як власника та наявність дій, що обмежували права останнього, оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу будь-яких заборон на реалізацію банком свого права власності на майно не існувало.

Посилання представника позивача на підставу нікчемності договору, визначену п.2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» не довів наявності цих підстав, оскільки не зазначив, виконання яких зобов'язань стало неможливим внаслідок укладення правочину, не вказав кредиторів, перед якими виконання зобов'язань стало неможливим, а також не зазначив і не довів причинно-наслідковий зв'язок між виникненням обов'язку і неможливістю виконання зобов'язань перед іншими кредиторами.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що спірний договір було укладено з дотриманням усіх вимог цивільного закону, позивачем не надано доказів на підтвердження незаконності підстав набуття ОСОБА_4 права власності на квартиру АДРЕСА_1, а тому підстави вважати договір нікчемним - відсутні.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших, вищевикладених підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-309, 313- 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» СЛАВКІНОЇ МариниАнатоліївни - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року - скасувати та ухвалити по справі нове рішення наступного змісту:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири нікчемним - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: