Справа № 186/606/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2015 р. Першотравенський міський суд Дніпропетровської області

в складі: головуючої судді Янжули С. А.

при секретарі: Лиман Н.П.

з участю позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника органу опіки та піклування Виконавчого комітету Першотравенської міської ради Пилипенко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Виконавчого комітету Першотравенської міської ради про дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,

В С Т А Н О В И В :

23 квітня 2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Виконавчого комітету Першотравенської міської ради про дозвіл на тимчасовий виїзд закордон неповнолітньої дитини без згоди батька.

В обґрунтування позову зазначила, 30 серпня 2008 року вона вступила в шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 26 травня 2014 року шлюб між сторонами розірвано, відповідач проживає окремо за іншою адресою.

Вона та донька є громадянками України та постійно проживають на території України. Вона належним чином виконує батьківські обов'язки по вихованню та утриманню дитини. Відповідач участі у вихованні дочки практично не бере, спілкується з нею рідко, практично не цікавиться її життям.

Для духовного та фізичного розвитку дитини, розширення її світогляду, вона має намір відвідати родичів, які проживають на території Російської Федерації та разом з ними відпочити на узбережжі Чорного моря, що буде дуже корисним для їх хворобливої дитини, яка знаходиться на обліку у декількох лікарів. Оздоровити та відпочити разом з донькою на території України вона не має можливості.

Оскільки вона не проживають однією сім'єю і фактично місце проживання дитини визначено разом із матір'ю, то обов'язок по піклуванню за дитиною покладено на неї.

Відповідач без пояснення причин відмовляється надати нотаріально оформлений дозвіл на тимчасовий виїзд доньки за територію України. Вважає, що відповідач маніпулює своїми батьківськими правами, всупереч інтересам дитини. Виїздом дитини за кордон права відповідача, як батька дитини, не будуть порушені. Перешкод у спілкуванні з дитиною вона чинити не намагається.

Вважає, що така позиція відповідача шкодить інтересам та не сприяє всебічному розвитку неповнолітньої ОСОБА_5

Просить суд надати дозвіл неповнолітній ОСОБА_5 тимчасовий виїзд разом з нею з України до Російської Федерації з 30 червня 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 без згоди батька дитини - відповідача по справі.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила суду, що їх неповнолітня донька перебуває на обліку у лікарів, лікар рекомендував їм відпочинок на морі, лікування. В неї в м.Бєлгород, РФ проживає двоюрідна сестра, яка погодилася сплатити кошти за поїздку на відпочинок дитини на море. Батько дитини на протязі 4 місяців не бачив дитину, не телефонував їй, не відвідував, взагалі не проявляє до неї ніякого інтересу, хоча дитина хоче бачити батька. спілкуватися з ним. Вона не може примусити відповідача приходити до дитини, так як дитина його зовсім не цікавить. Аліменти він сплачує на дитину, в розмірі 1000 грн щомісячно.

Просить позовні вимоги задовільнити у повному обсязі в інтересах неповнолітньої дитини.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив суду, що заперечує проти поїздки його дитини в РФ, так як наші країни перебувають в стані війни і він хвилюється, що дитину там можуть притісняти. Крім цього, його цікавить на які кошти буде відпочивати його дитина. У дитини проблеми з ногами, крім аліментів він надавав матеріальну допомогу дитині. Після розірвання шлюбу його ніхто не повідомляв про стан здоров'я доньки, останній раз він бачив її на 8 Березня. Просить відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та пояснив суду, що відповідач не заперечує, щоб його дитина відпочивала, наприклад, в Турції, або в Болгарії, чи в Єгипті, а не в Росії, з якою йде війна. Велика кількість дітей вже загинула. Якби не було війни, то вони не заперечували б проти позову. Просить в задоволенні позову відмовити.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить в інтересах неповнолітньої дитини їх задовільнити.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 12 січня 2011 року підтверджується, що батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 26 травня 2014 року шлюб між сторонами по справі розірвано.

Довідками та виписками з медичної карти неповнолітньої ОСОБА_5 підтверджується, що їй встановлено діагноз порушення осанки, вальгусна установка стоп, колінних суглобів. Рекомендовано, між іншим, санаторно-курортне лікування.

Неповнолітня ОСОБА_5 проживає разом з матір'ю - ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1.

Згідно абз.2 ч. З ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними .

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну і оформлення документів для зарубіжних поїздок визначається Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року.

Згідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 вказаного Закону України за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п.2 ст. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

З аналізу вказаної норми впливає, що у разі відсутності згоди одного з батьків на виїзд дитини з України, спір може бути вирішено судом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до принципів 4 і 6, викладених в Декларації прав дитини, прийнятою генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, дитина повинна користуватися всіма благами соціального забезпечення, їй належить право на здоровий ріст і розвиток, з цією метою спеціальний догляд і охорона мають бути забезпечені, як їй так і матері, малолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір'ю.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ), та ч. 7 і ч. 8 ст. 7 СК України, усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, дитина проживає з матір'ю, яка є відповідальною за життя, здоров'я та всебічний розвиток дитини, тобто місце проживання дитини визначено разом з матір'ю.

Позивачка зазначила, що вона виїжджає за межі України, відповідач не надає їй згоди на виїзд разом з нею неповнолітньої дитини.

Принцип 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року передбачає безумовний пріоритет інтересів дитини для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і виховання.

Оскільки сторони однією сім'єю не проживають і фактично місце проживання неповнолітньої ОСОБА_5 визначене з позивачкою, то, цей обов'язок покладено на матір - позивачку у справі, яка повинна постійно доглядати дитину.

Суд вважає безпідставними доводи відповідача та його представника про те, що відповідач не заперечує проти поїздки дитини на оздоролення в інші крани світу, оскільки ним не надано доказів того, що він ініціював такі пропозиції, сприяв їх організації, погоджувався їх оплатити, тощо, що не відповідає інтересам малолітньої дитини.

Враховуючи викладене і те, що підстави для відмови в наданні дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон відсутні, то позов ОСОБА_1 слід задовільнити - надати дозвіл на виїзд ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до Російської Федерації у супроводі матері - ОСОБА_1 на період з 30 червня 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_3.

Також підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, сплачений нею судовий збір по справі в розмірі 243,60 гривень, на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10,11,58,59,60,212-215,218,224-226 ЦПК України (в редакції 2004 року), ст. 313 ЦК України, Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", Правилами перетинання державного кордону громадянами України, -суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Виконавчого комітету Першотравенської міської ради про дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька задовільнити.

Надати дозвіл ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасовий виїзд разом з матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженкою м.Житковічі, Гомельської області, громадянкою України, з України до Російської Федерації з 30 червня 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 без згоди батька дитини - ОСОБА_2.

Стягти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243 (двохста сорока трьох) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С. А. Янжула