Справа №560/586/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 травня 2015 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого судді: Оборонової І.В.,
за участю секретаря: Волкодав А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубровиця справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Дубровицький РС УДМС України в Рівненській області про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та скасування реєстрації,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням належним ОСОБА_1 на праві приватної власності, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, знявши його з реєстраційного обліку в Дубровицькому секторі Управління державної міграційної служби України в Рівненській області.
Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 04.03.2008 року, позивач є власником житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований по АДРЕСА_1. У 2008 році, позивач уклала з відповідачем шлюб, після чого у вищевказаному житловому будинку зареєструвала відповідача. Однак, з 2009 року останній там не проживає, але залишається зареєстрованим. 13 грудня 2011 року, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.
В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задоволити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з'явився. Хоча про розгляд справи був повідомлений своєчасно та належним чином (а.с.24, 28), причини неявки суду не повідомив .
Відповідно до ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Оскільки від відповідача до суду не надійшло жодних заперечень проти позову, тому суд, дослідивши докази належного повідомлення про дату та час розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та постановлення заочного рішення по справі.
Від представника третьої особи до суду надійшла заява, про розгляд справи без участі представника.
В судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4, підтвердили, що відповідач ОСОБА_2 з 2009 року не проживає у житловому будинку по АДРЕСА_1.
Заслухавши позивача та свідків, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1, про що свідчить свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 виданого 04.03.2008 року виконавчим комітетом Соломіївської сільської ради Дубровицького району Рівненської області (а.с.8) та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17965291 від 04.03.2008 року, виданого КП "Дубровицьке міське бюро технічної інвентаризації" (а.с.9).
Як вбачається із довідки №533 від 04.03.2015 року, виданої виконкомом Соломіївської сільської ради Дубровицького району Рівненської області, згідно погосподарської книги №1, особовий рахунок НОМЕР_2, житловий будинок по АДРЕСА_1, рахується за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителькою с.Орв'яниця Дубровицького району Рівненської області (а.с.14).
Заочним рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 13.12.2011 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, було розірвано (а.с.10).
Як вбачається з довідок №531, №535 від 04.03.2015 року, виданих Соломіївською сільською радою Дубровицького району Рівненської області, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1. До складу її сім'ї входять: колишній чоловік - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований, але не проживає з 2009 року; син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, студент та син - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, учень Орв'яницької ЗОШ (а.с.11, 12).
Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї ОСОБА_1 від 04.03.2015 року, колишній чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований, але з 2009 року не проживає (а.с.15).
Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому засіданні.
Згідно вимог ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною 2 ст.386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Судом встановлено, що з 2009 року відповідач не проживає у житловому будинку АДРЕСА_1, який на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно належить позивачці. При цьому, відповідач не мав з позивачем жодних домовленостей з цього приводу і не користується житлом, де він зареєстрований, понад рік.
Ці обставини відповідно до вимог ч.2 ст. 405 ЦК України є підставою для задоволення позовних вимог у частині визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом.
Що стосується позовних вимог позивача про скасування реєстрації, суд приходить до наступних висновків.
Статтею 3 Закону України "Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003р. "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003р. "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення права користування такої особи житловим приміщенням.
Крім цього, відповідно до частини 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
В статті 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до вимог частини 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право.
Частиною 3 цієї ж статті також передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстрації.
З огляду на те, що даним рішенням ОСОБА_2 визнано таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1, тому вимога про зняття відповідача з реєстраційного обліку є законною та обґрунтованою й підлягає задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 88 ЦК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 317, 364, 405 ЦК України, Законом України про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, ст.ст.10, 15, 60, 212-215, 224-228, 294 ЦПК України, суд,
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування належним ОСОБА_1 на праві приватної власності житловим приміщенням, що знаходиться по АДРЕСА_1, знявши його в Дубровицькому секторі Управління державної міграційної служби України в Рівненській області з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 243,60 грн. (двісті сорок три гривні шістдесят копійок) витрат понесених позивачем по сплаті судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області через Дубровицький районний суд з поданням апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно

Суддя Дубровицького

районного суду Оборонова І.В.