Ухвала

іменем україни

21 січня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про оспорювання батьківства та виключення з актового запису відомостей про батька дитини, з участю органу опіки та піклування Радомишльської районної державної адміністрації, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 29 серпня

2014 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 14 жовтня 2014 року,

встановила:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з вересня 2006 року по 7 грудня 2012 року він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у них народилися діти: син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Зазначав, батьком останніх у свідоцтві про народження записали саме його, хоча йому відомо, що він не є біологічним батьком цих дітей, а тому просив виключити з актових записів про народження дітей відомості про нього, як про батька дітей.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від

29 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 14 жовтня 2014 року, позов задоволено.

Виключено з актового запису №47, вчиненого відділом РАЦС Радомишльського РУЮ від 29 березня 2007 року про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; виключено з актового запису №144, вчиненого відділом РАЦС Радомишльського РУЮ від

20 жовтня 2011 року про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 відомості про ОСОБА_3, як про батька вказаних дітей.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із доведеності факту відсутності кровного споріднення між позивачем та дітьми.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена в шлюбі, походить від подружжя, тобто закон встановлює презумпцію шлюбного походження дитини, яка складається з презумпції материнства дружини та презумпції батьківства чоловіка.

Приписами ст. 133 СК України визначено, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір'ю, а чоловік - батьком дитини.

Згідно зі ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статтей 122,124,126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Не має права оспорювати батьківство, зокрема, особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком.

Установлено, що 16 вересня 2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, який рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 7 грудня 2012 року розірвано.

За час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі у них народилися діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком яких в свідоцтвах про народження зазначено позивача ОСОБА_3

За змістом ст. ст. 10, 11, 212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від

15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК - шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини.

Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Задовольняючи позов, суд в основу рішення поклав висновок експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи за №23 від 19 травня 2014 року судово-медичної ідентифікації ОСОБА_6, згідно якого біологічне батьківство ОСОБА_3 відносно народжених ОСОБА_4 дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, виключається.

Згідно зі ст. 150 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Заперечуючи проти позову ОСОБА_4 заявляла про сумнів з приводу достовірності висновку експерта та проведення повторної експертизи.

Мотивувала тим, що експертом порушено п.2.5, підпункти 2.5.1 - 2.5.7 діючих на даний час Правил проведення судово-медичних експертиз (досліджень) у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичних експертиз № 6 від 17 січня 1995 року (затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 17 січня 2005 року № 6, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 26 липня 1995 року №255/788).

За правилами, встановленими Цивільним процесуальним кодексом України, висновок експерта оцінюється судом за правилами ст. 212 цього Кодексу та підлягає дослідженню й перевірці.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних та цивільних справах», при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з'ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об'єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про проведення повторної експерти, суди на вказане уваги не звернули, у порушення ст. ст. 60, 212 ЦПК України не вжили відповідних заходів для спростовування доводів клопотання, не витребували відповідної медичної документації по проведенню вказаної експертизи, зокрема «Протокол відбору зразків крові для дослідження методом ДНК-аналізу» та документації, що підтверджує атестацію експерта.

Не перевірили даний висновок на відповідність Інструкції про призначення та проведення судових експертиз, затвердженої наказом Міністра юстиції України № 53/5 від 8 жовтня 1998 року, а саме у вступній частині не зазначено осіб, зразки крові яких досліджуються.

Поза увагою судів залишилося рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 11 листопада 2011 року, яким із

ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання синів, зі змісту якого вбачається, що останній даний позов визнав (а.с.8).

Усупереч вимогам ст. 212 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу, зібраного у справі, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зосередившись лише на висновку експертизи, та у порушення вимогам

ст. 212-214, ЦПК України належної правової оцінки їм не дав, у судових рішеннях не зазначив чому не взяв їх до уваги.

Ураховуючи те, що при вирішенні спору судами порушені норми процесуального права, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 29 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 14 жовтня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська