АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/259/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : на ухвалу ОСОБА_1 .
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівЄльцова В. О. , Пальонного В. С.
при секретаріЖуравель Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 грудня 2014 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: Черкаська обласна психіатрична лікарня № 1 про встановлення факту застосування примусових заходів медичного характеру з політичних мотивів ,-

в с т а н о в и л а :
08 грудня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення факту застосування примусових заходів медичного характеру з політичних мотивів, заінтересована особа: Черкаська обласна психіатрична лікарня № 1, посилаючись на те, що він з 03 листопада 1986 року по 12 січня 1987 року виконував обов`язки військової строкової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку в Демократичній Республіці Афганістан у в/ч пп. 24872 (130 Гвардійський окремий інженерно-саперний батальйон 103 вдд 40 ОА Кабул ДР Афганістан). З 12 січня 1987 року по 23 січня 1987 року він знаходився на лікуванні у відділенні в/ч НОМЕР_1 (650 ВГ 40 ОА Кабул ДРА), а 24 січня 1987 року переведений в 340 ОВГ (Ташкент) для подальшого обстеження та лікування. Згідно даних епікризу в/ч НОМЕР_2 йому встановлено діагноз: множинне осколкове поранення підборіддя, ЗЧМТ-контузія головного мозку в листопаді 1986 року.

Заявник ОСОБА_2 зазначає у заяві, що під час перебування в ізольованій одиночній палаті психіатричного відділення Кабульського госпіталю в/ч НОМЕР_1 в січні 1987 року в присутності військового лікаря-психіатра, заступника по політичній частині в/ч НОМЕР_3 і охоронців ДСО 9 управління КДБ СРСР до нього було застосовано примусові заходи медичного і фізичного характеру. Тому він звернувся до суду із даною заявою та просив встановити факт застосування до нього примусових заходів медичного характеру із політичних мотивів з боку посадових осіб військових частин пп. 24872, пп. 94777 та 340 окружного військового госпіталю Збройних Сил колишнього СРСР під час проходження строкової служби в Демократичній Республіці Афганістан.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 грудня 2014 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: Черкаська обласна психіатрична лікарня № 1 про встановлення факту застосування примусових заходів медичного характеру з політичних мотивів на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав на ухвалу апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що застосування судом першої інстанції постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» є незаконним. Просить скасувати ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 грудня 2014 року про відмову у відкритті провадження про встановлення факту застосування примусових заходів медичного характеру з політичних мотивів, а справу передати на новий судовий розгляд.

Представник заінтересованої особи Черкаська обласна психіатрична лікарня № 1 в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується підписом на судовій повістці повідомленні про вручення.

Заслухавши суддю-доповідача, заявника, який з`явився в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відмовляючи у відкритті провадження у даній справі з посиланням на п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що справи про встановлення факту застосування примусових заходів медичного характеру з політичних мотивів не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства, так як передбачено не судовий порядок їх встановлення.

Суд першої інстанції послався на п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в якому роз`яснено, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому законодавством України.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, оскільки судом допущено порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, так як заявником ставиться питання про встановлення факту застосування примусових заходів медичного характеру з політичних мотивів, та не вказується, для чого саме необхідно встановлення даного факту заявнику, які юридичні наслідки породжуватиме встановлення даного факту.

Встановлення фактів, що мають юридичне значення розглядаються в цивільному судочинстві в порядку окремого провадження, якщо:- згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян ; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення ; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Зі змісту заяви ОСОБА_2 вбачається, що він просив встановити факт застосування до нього примусових заходів медичного характеру із політичних мотивів з боку посадових осіб військових частин пп. 24872, пп. 94777 та 340 окружного військового госпіталю Збройних Сил колишнього СРСР під час проходження строкової служби в Демократичній Республіці Афганістан, посилаючись на те, що під час перебування в ізольованій одиночній палаті психіатричного відділення Кабульського госпіталю в/ч НОМЕР_1 в січні 1987 року в присутності військового лікаря-психіатра, заступника по політичній частині в/ч НОМЕР_3 і охоронців ДСО 9 управління КДБ СРСР до нього застосовано примусові заходи медичного і фізичного характеру. При цьому заявник не вказав, для чого йому необхідно встановлення даного факту при наявності в нього встановленої інвалідності 2 групи для ветеранів війни інвалідів війни.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 258 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити, та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт.

Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану ).

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 грудня 2014 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: Черкаська обласна психіатрична лікарня № 1 про встановлення факту застосування примусових заходів медичного характеру з політичних мотивів на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства, та Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення».

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, помилково застосував п. 2 даного роз`яснення Пленуму ВСУ № 5 та п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, оскільки, вирішуючи питання про прийняття даної заяви, суд не врахував, що вона повинна відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ст. 119 ЦПК, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим ст. 258 цього Кодексу. Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами даний факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя відповідно до ст.121 ЦПК України постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції не звернув уваги на вищевказані обставини та передчасно відмовив у відкритті провадження у справі, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, дійшов помилкового висновку про те, що дана заява про встановлення факту застосування примусових заходів медичного характеру з політичних мотивів не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства, оскільки передбачено не судовий порядок його встановлення.

В разі, коли заявником подано заяву, яка відповідає вимогам щодо особливостей розгляду справ окремого провадження щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення , суд першої інстанції повинен прийняти її до розгляду та вирішити заяву по суті вимог в залежності від наявних доказів : задовольнити заяву або відмовити в її задоволенні в зв`язку з недоведеністю чи з інших обставин.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими щодо відмовити у відкриття провадження, тому що суд невірно вважав, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, підлягають частковому задоволенню, а постановлена ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки перешкоджає подальшому провадженню у справі, а матеріали справи підлягають направленню до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття заяви, так як судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, п. 4 ч.1 ст.311,314, 315,317 ЦПК України, колегія суддів , -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 грудня 2014 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: Черкаська обласна психіатрична лікарня № 1 про встановлення факту застосування примусових заходів медичного характеру з політичних мотивів скасувати, а справу направити до Соснівського районного суду м. Черкаси для вирішення питання про прийняття заяви.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :