АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/367/15 Справа № 203/8144/13 Головуючий у 1 й інстанції - Католікян М.О. Доповідач - Петренко І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Петренко І.О.

суддів - Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі - Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи - Управління-служба у справах дітей Кіровської районної в місті Дніпропетровську ради, Комунальне підприємство "Житлове господарство Кіровського району" Дніпропетровської міської ради, про вселення, визначення порядку користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивачка звернулась до суду з позовом та просила з урахуванням уточнених позовних вимог ухвалити рішення, яким вселити її та сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в квартиру АДРЕСА_1; визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, загальною площею 41,9 кв.м., у відповідності до якого: їй та сину, в інтересах якого вона діє як мати, виділити у їх користування на двох - кімнату площею 10,8 кв.м., а відповідачу виділити у його користування кімнату площею 17,0 кв.м.; приміщення № 1 - коридор площею 2,9 кв.м., приміщення № 2 - санвузол площею 2,7 кв.м., приміщення № 3 - кухню площею 0,4 кв.м., приміщення № 6 - комору площею 2,1 кв.м. залишити в загальному користуванні її та сина, а також відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалась на те, що відповідачу - ОСОБА_2 на підставі ордера № 4562 серія «Б», виданого Кіровською районною у місті Дніпропетровську радою, на сім'ю з трьох осіб: йому (як основному квартиро наймачу), їй як дружині та сину ОСОБА_4, була виділена двокімнатна квартира АДРЕСА_1, де вони втрьох проживали.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 створює перешкоди у користуванні квартирою, внаслідок чого вона з сином не має можливості потрапити до житла навіть у його відсутність, так як відповідач змінив замки.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені та ухвалено вселити ОСОБА_3 та малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у квартиру АДРЕСА_1.

Визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином:

- виділити у користування ОСОБА_3 та малолітньому ОСОБА_4, житлову кімнату площею 10,8 м2;

- виділити у користування ОСОБА_2 житлову кімнату площею 17,0 м2;

- приміщення № 1 - коридор площею 2,9 м2, приміщення № 2 - санвузол площею 2,7 м2, приміщення № 3 - кухня площею 6,4 м2, приміщення № 6 - комора площею 2,1 м2 залишити у загальному користуванні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Судом встановлено, що сторони від 27 жовтня 2007 р. по 06 вересня 2013 р. перебували у шлюбі. Після розірвання шлюбу позивач змінила прізвище на дівоче - ОСОБА_3 (а.с.а.с. 9, 12).

Під час шлюбу у сторін народився син, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

28 вересня 2010 року відповідачеві та членам його сім'ї (позивачеві та дитині) у користування виконавчим комітетом Кіровської районної в м. Дніпропетровську ради була виділена квартира АДРЕСА_1, яка складається з житлових кімнат площею 10,8 м2 та 17,0 м2, приміщення № 1 - коридору площею 2,9 м2, приміщення № 2 - санвузла площею 2,7 м2, приміщення № 3 - кухні площею 6,4 м2, приміщення № 6 - комори площею 2,1 м2 (а.с.а.с. 11, 13, 14).

Між сторонами від часів шлюбу склалися стійкі неприязні стосунки, про що свідчать зміст позовних заяв, письмові заперечення відповідача (а.с.а.с. 42 - 44).

На разі у спірній квартирі зареєстровані сторони та їхня дитина (а.с. 13).

28 вересня 2010 року між виконавчим комітетом Кіровської районної в м. Дніпропетровську ради, з одного боку, та відповідачем, з другого боку, було укладено договір найму жилого приміщення, а предметом договору стала спірна квартира. Інші особи (позивач з дитиною) вселилися у квартиру та зареєструвалися у ній, набувши усі права, що набув і відповідач.

Статтею 63 ЖК України передбачено, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Відповідно до ст. 104 ЖК Української РСР член сім'ї наймача вправі вимагати за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам ст. 63 цього Кодексу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" в силу ст. 104 Житлового кодексу України суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі.

При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у квартиру АДРЕСА_1 та визначення порядку користування житловим приміщенням.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, а частинами 1, 4 стаття 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Так доводи про те , що позивачка має свої ключі від спірної квартири і замки на вхідних дверях ним, відповідачем не замінювались , спростовуються крім матеріалів , що маються у справі , змістом акту , складеного державним виконавцем 17 листопада 2014 року , доданим позивачкою до заперечень на апеляційну скаргу , з якого вбачається , що при виконанні оскаржуваного рішення про вселення було знято верхній замок на дверях , від якого у позивачки ключа не було , а нижній замок було відкрито ключем , що мався у позивачки.

Пояснення відповідача в суді апеляційної інстанції про те , що верхній замок не можна було відкрити , оскільки двері були замкнені з внутрішньої сторони квартири нинішньою дружиною відповідача , визнати обґрунтованими також не можна, оскільки в зауваженнях до вище вказаного акту ОСОБА_2 на дані обставини , як і на присутність в квартирі вказаної особи не зазначав.

Решта доводів апеляційної скарги , зокрема, посилання на необхідність допита свідків - сусідів , дільничого інспектора , суттєвого значення не мають , оскільки в судовому засіданні такого клопотання апелянтом не заявлялось , відповідна заява та оплата не подавались.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя - І.О. Петренко

Судді - С.П.Котушенко

· М.М. Романюк

·