Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/445/15-ц

15 квітня 2015 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд, Івано-Франківської області в складі:

в складі: головуючого-судді: Мужика І.І.

секретаря: Кушнірчук М.Д.

з участю позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Надвірна справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особитакою, що втратила право користування житлом, -

Встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3. про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

В судовому засіданні позивач по справі ОСОБА_1 позов підтримала повністю з мотивів викладених в позовній заяві, який просить задоволити.

Відповідач по справі ОСОБА_3 в судове засідання не прибув з невідомих суду причин. Про час і місце слухання справи повідомлений вчасно через оголошення у пресі у встановленому законом порядку, яке розміщене в газеті "Галичина" № 53-54 (5006-5007) від 09.04. 2015 року.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України/ постановляє заочне рішення/.

Суд, вислухавши пояснення сторони по справі, свідків, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст. 60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи, прийшов до висновку про задоволення позову, виходячи з наступних підстав:

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту ст.60 ЦК України випливає, що кожна сторона по справі зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, а також доказуванню підлягають ті обставини , які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, 382 ЦК України).

Згідно ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст. 155 Житлового кодексу України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено право користування жилим будинком.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу по справі ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від13.10.2008 року та договору дарування частини домоволодіння від 18.03.2011 року належить будинковолодіння АДРЕСА_2(а.с.10 -11).

Як ствердила в судовому засіданні позивач по справі ОСОБА_1 в даному будинковолодінні АДРЕСА_2 зареєстрований відповідач по справі -ОСОБА_3, який з 2010 року забравши свої речі виїхав на заробітки та не виписавшись з даного будинковолодіння.

Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов проживання № 119 від 12.02.2015 року, складеного депутатом Цуцилівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, ОСОБА_3 з кінця 2010 року і по даний час в даному будинковолодінні не проживає і місце знаходження його невідоме / а.с.15-17/.

Згідно довідки Цуцилівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області №10 від 20.01.2015 року ОСОБА_3 зареєстрований в АДРЕСА_1, однак там не проживає(ас.18).

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідач по справі ОСОБА_3 не проживає в даному будинковолодінні АДРЕСА_2 з кінця 2010 року і місце проживання останнього не відоме, про що ствердили в судовому засіданні свідки по даній справі ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Реєстрація ОСОБА_3 у належному позивачу по справі на праві власності будинковолодінні, перешкоджає у здійсненні нею права власності, позбавляє можливості користуватися та розпоряджатися майном на свій розсуд, а також оформити субсидію.

А тому, суд, оцінюючи в сукупності здобуті докази по справі прийшов до висновку про задоволення позову.

На підставіст.ст. 319, 382, 383, 391, 405 ЦК України, керуючисьст.ст. 213-215, 218, 228 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 - задоволити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житлом у будинковолодінні АДРЕСА_2.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Надвірнянський районний суд.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Мужик І.І.

Повний текст рішення виготовлено в повному обсязі 17.04.2015 року.