УХВАЛА

іменем україни

11 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа - орган опіки та піклування Гощанської районної державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Рівненської області від 22 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року ПАТ «ПриватБанк» (далі-банк) звернулося до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначено, що 16 травня 2008 року між ним та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №ROG0GA, за яким банк надав позичальнику у строкове платне користування кредит в розмірі 10 535, 51 доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16 травня 2028 року.

У зв'язку з порушенням графіку погашення кредиту у позичальника ОСОБА_4 утворилася заборгованість по платежах на загальну суму 20 325,72 доларів США, що є еквівалентним 162 422, 83 грн.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 16 травня 2008 року було укладено договір іпотеки, за яким іпотекодавець передала в іпотеку кредитору будинок в АДРЕСА_1.

Посилаючись на наведене, банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1 та виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у даному будинку із зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції, та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного будинку.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 16 червня 2014 року позов задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1, у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ «ПриватБанк» за кредитним договором № ROG0GA від 16 травня 2008 року у розмірі 20 325, 72 доларів США, що включає в себе 8 589, 85 доларів США заборгованість за кредитом, 4 297, 03 доларів США заборгованість за відсотками, 11 166, 39 доларів США заборгованість з комісії, 5 274, 76 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором, 31, 29 доларів США штрафу (фіксована частина) та 966, 40 доларів США штрафу (процентна складова) шляхом продажу його на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, які зареєстровані та проживають у житловому будинку АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 22 липня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «ПриватБанк» просить рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам ухвалене у справі рішення апеляційного суду відповідає не в повній мірі.

Судом установлено, що 16 травня 2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №ROG0GA, за яким банк надав позичальнику у строкове платне користування кредит в розмірі 10 535, 51 доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16 травня 2028 року.

У зв'язку з порушенням графіку погашення кредиту у позичальника ОСОБА_4 утворилася заборгованість по платежах на загальну суму 20 325,72 доларів США, що є еквівалентним 162 422, 83 грн.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 16 травня 2008 року було укладено договір іпотеки, за яким іпотекодавець передала в іпотеку кредитору будинок в АДРЕСА_1.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із їх обгрунтованості.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із положень ч.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Проте повністю погодитися з таким висновком апеляційного суду не можна.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Таке право передбачене і п. 4.1. договору іпотеки.

7 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон).

Нормами Закону встановлено тимчасову заборону у визначених цим законом випадках на примусове стягнення нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки згідно з ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: 1) таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; 2) загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Суд апеляційної інстанції зазначав, що житловий будинок АДРЕСА_1 є єдиною нерухомістю ОСОБА_3, проте доказів в підтвердження такого висновку не навів, не звернув уваги, що примусове стягнення визначено як відчуження без згоди власника, а правовим наслідком відчуження майна є перехід власності від однієї особи до іншої. Наслідком ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не є перехід права власності, суд не з»ясував чи підлягає застосуванню мораторій на стадії судового розгляду чи на стадії виконання судового рішення за позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

З огляду на викладене ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не можна вважати законними та обґрунтованим, воно підлягає скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 22 липня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна

Судді: Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко