Справа № 452/1006/15 Головуючий у 1 інстанції: Кунцік О.С.
Провадження № 22-ц/783/4797/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шашкіна С. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Шашкіної С.А.

Суддів: Богонюка М.Я., Ванівського О.М.

При секретарі: Бадівській О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27 квітня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27 квітня 2015 року у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2. В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що суд під час розгляду справи прийшов до неправильного висновку, що відповідачкою не було порушено його законного права, зокрема що вона своїми діями не принизила його честь та гідність, оскільки відповідачка звертається у різні інстанції з метою принизити позивача та заподіяти йому моральних страждань. Так, перевірку її скарг неодноразово проводили посадові особи Трускавецького МВ ГУМВСУ у Львівській області, проте відмовляли у порушенні кримінальної справи, оскільки наведені нею факти не знаходили свого підтвердження. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляд справи належним чином повідомлена.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з таких підстав.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам закону, є справедливим і обґрунтованим.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Право висловлювати судження, оцінки, думки гарантовано ст. 34 Конституції України.

Вказане право закріплено також у ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції є складовою частиною національного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно до ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до роз'яснень, які викладені у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення,наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоч одній особі в будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове благо.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, між ОСОБА_2, мешканцем квартири АДРЕСА_1 та ОСОБА_4 існує цивільно-правовий спір щодо сусідньої квартири АДРЕСА_2, зокрема позивачем оспорюється законність отримання відповідачкою цієї квартири. ОСОБА_3 є представником за дорученням ОСОБА_4, яка є власником спірної квартири.

Так, рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 31.05.2011 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_5 - законного представника ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання недійсним ордера, скасування реєстрації та виселення. Дане рішення залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області 01.12.2011 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.04.2012 року (а.с.172, 177).

Між сторонами тривалий час існують неприязні відносини. Для вирішення даного спору відповідачка за дорученням ОСОБА_4 неодноразово зверталась в правоохоронні органи, якими її заяви розглядались і виносились офіційні застереження позивачеві.

Посилання апелянта на те, що зверненням в Трускавецьку міську лікарню у 2010 році з приводу призначення примусового психіатричного огляду, де відповідачка зазначала, що позивач психічно хворий, остання принизила його честь та гідність є безпідставними, оскільки в матеріалах справи є рішення Трускавецького міського суду від 30 квітня 2014 року, яким поновлено цивільну дієздатність ОСОБА_2 Йосифоивича та скасовано рішення Трускавецького міського суду від 01 лютого 2007 року, яким ОСОБА_2 визнано недієздатним та призначено опікуна.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відповідачка з приводу його поведінки неодноразово зверталась в правоохоронні органи і цим переслідувала мету принизити його честь та гідність, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк (стаття 40); кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга статті 55).

Питання практичної реалізації громадянами цих прав регулюються, зокрема, Законом України "Про звернення громадян", який забезпечує їм можливість брати участь в управлінні державними і громадськими справами, впливати на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, відстоювати свої права і законні інтереси та поновлювати їх у разі порушення шляхом викладення в письмовій або усній формі пропозицій (зауважень), заяв (клопотань) і скарг.

Згідно з частиною п'ятою статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи із того, що направлені відповідачем заяви до правоохоронних органів, як до компетентного органу, який уповноважений провести перевірки питань, порушених за зверненнями, є реалізацією передбаченого законом права на звернення громадян до правоохоронних органів і такі звернення не є поширенням відомостей у розумінні ст. 277 ЦК України.

Під час розгляду справи судом не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими та правильність висновків суду не спростовують, тому колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.1 , 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: