АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/3563/14-ц Номер провадження 22-ц/786/240/15Головуючий у 1-й інстанції Яценко В.В. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Обідіної О.І., Пікуля В.П.,

При секретарях: Кальник А.М., Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою та доповненнями до неї ОСОБА_2

на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 жовтня 2014 року про відкриття провадження

та рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 грудня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжрегіональний брокерський дім "Фаворит", за участю третьої особи Управління ДАІ УМВС України в Полтавській області про визнання права власності, визнання правочинів недійсними, вилучення майна, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 жовтня 2014 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 - задоволено.

Визнано, що у спірному автомобілі типу «загальний легковий», марки ОРЕL моделі VIVАРО, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2, тип кузову «пасажирський-В», об'єм двигуна 1870 куб.см, який придбаний під час перебування сторін у шлюбі кожна із сторін ОСОБА_3 та ОСОБА_2, мають рівні частки власності тобто по 1/2 частині кожен.

Визнано недійсним та скасовано договір комісії від 23.09.2014 року, який був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональний брокерський дім Фаворит» (код ЄДРПОУ 3284441) та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3).

Визнано недійсним та скасовано договір купівлі-продажу від 23.09.2014 року, який був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональний брокерський дім Фаворит» (код ЄДРПОУ 3284441) та відповідачем ОСОБА_4.

Визнано недійсним та скасовано свідоцтво серії НОМЕР_4 від 23.09.2014 року про реєстрацію транспортного засобу типу «загальний легковий», марки ОРЕL моделі //І//АРО, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2, тип кузову «пасажирський-В», об'єм двигуна 1870 куб.см., яке оформлене на відповідача ОСОБА_4.

Вилучено у відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 і передано позивачу ОСОБА_3автомобіль типу «загальний легковий», марки ОРЕL, моделі //І//АРО, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2, тип кузову «пасажирський-В», об'єм двигуна 1870 куб.см., у комплектності поставки заводу виробника автомобіля, двома пультами керування системою сигналізації, з державними номерними знаками та документами про державну реєстрацію автомобіля.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням та ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржив їх в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, а також просить скасувати ухвалу суду про відкриття провадження, як таку що суперечить положенням ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення та ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та доповнень до неї, а також вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що останні підлягають до часткового задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 31 березня 1995 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_5 від 31.03.1995 року.

В період шлюбу сторони придбали автомобіль типу «загальний легковий», марки ОРЕL, моделі VIVARO, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, який був зареєстрований на ім'я відповідача ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 04 листопада 2013 року шлюб між сторонами розірвано.

Також судом встановлено, що в лютому 2014 року позивач ОСОБА_3 звернулася до Лубенського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, зокрема і вищезазначеного автомобіля.

Звертаючись до суду за захистом свого порушеного права позивач вказувала, що під час судового засідання по справі за позовом про поділ майна їй стало відомо, що відповідач ОСОБА_2 24 вересня 2014 року без її згоди, за допомогою відповідача МБД "Фаворит" 23 вересня 2014 року продав своєму батькові відповідачу ОСОБА_4 спірний автомобіль, який зареєстрував його на своє ім'я відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4.

Судом встановлено, що ринкова вартість спірного автомобіля становить 74 340 грн.

Згідно з вимогами ст. ст. 69, 70 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Так, місцевий суд встановивши, що спірний автомобіль був приданий ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в період їх перебування в шлюбі, прийшов до вірного висновку про можливість задоволення позову в частині визнання за останніми рівності часток у спірному автомобілі, тобто по ? частці кожному.

Далі, вирішуючи питання щодо визнання недійсним договору комісії від 23.09.2014 року, який був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональний брокерський дім Фаворит» та ОСОБА_2, а також визнання недійсним договору купівлі-продажу від 23.09.2014 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональний брокерський дім Фаворит» та відповідачем ОСОБА_4, місцевий суд правомірно виходив з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Оскільки позивач, як колишня дружина згоди на укладення спірних договорів щодо відчуження автомобіля, який є цінним майном, не давала, то такі договори в силу наведених вище норм матеріального права є недійсними.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції в цих частинах є вірним та обґрунтованим.

Проте, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції про застосування наслідків недійсності оспорюваних правочинів з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Як роз'яснено у п. п. 5, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» особа, яка не є стороною договору, може вимагати визнання його недійсним у тому разі, якщо вона не домагається повернення їй переданого на виконання цього договору майна, а її порушене право може бути відновлене шляхом повернення сторін цього договору до первісного стану. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Проте, місцевий суд не звернув уваги на те, що позов пред'явлено особою, яка не була стороною оспорюваних правочинів, а відтак така особа може лише вимагати визнання їх недійсними та не може вимагати застосування загальних наслідків, передбачених ст. 216 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту скасування свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки ОРЕL моделі //І//АРО, 2004 року випуску, на ім'я ОСОБА_4, позивач не врахував того, що в такому випадку підлягає скасуванню державна реєстрація транспортного засобу, а не свідоцтво про його реєстрацію. Однак, така вимога позивачем не заявлялася.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що за вказаних обставин до участі у справі орган державної реєстрації мав бути залучений стороною, а не третьою особою.

Крім цього, не підлягає до задоволення вимога апелянта про скасування ухвали Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 жовтня 2014 року про відкриття провадження, з підстав порушення судом першої інстанції п. 3 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

Так, відмова у відкритті провадження на підставі п. 3 ч. 2 ст. 122 ЦПК України можлива у випадку перебування у цьому або іншого суду справи із спору спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Судом встановлено, що в лютому 2014 року позивач ОСОБА_3 звернулася до Лубенського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, зокрема і спірного автомобіля.

В даному випадку позивач ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжрегіональний брокерський дім "Фаворит", за участю третьої особи Управління ДАІ УМВС України в Полтавській області про визнання права власності на частки у автомобілі, визнання правочинів недійсними, вилучення майна.

Аналізуючи вказані вище позови, колегія суддів не вбачає в останніх ознак тотожності, а тому вважає, що місцевий суд відкриваючи провадження по даній справі не порушив норми процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 грудня 2014 року слід змінити, виключивши із абзацу 3, 4 резолютивної частини слова «та скасувати».

За таких обставин , у відповідності до п.4 ч.1. ст. 309 ЦПК України рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 грудня 2014 року в частинівизнання недійсним та скасування свідоцтва серії НОМЕР_4 від 23.09.2014 року про реєстрацію транспортного засобу, марки ОРЕL моделі //І//АРО, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_4, в частині вилучення у ОСОБА_4 та ОСОБА_2 і передачі позивачу ОСОБА_3зазначеного автомобіля підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 цих частинах та зміні в частині виключення із резолютивної його частини слів про скасування недійсних правочинів.

В іншій частині рішення слід залишити без змін.

Відповідно до п. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст.. 303, п. 2, 3 ч. 1 ст. 307, ч. ч. 3, 4 ст. 309, ст. ст. 312, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та доповнення до неї - задовольнити частково.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 грудня 2014 року - змінити, виключивши із абзаців 3, 4 резолютивної частини слова «та скасувати».

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 грудня 2014 року в частині визнання недійсним та скасування свідоцтва серії НОМЕР_4 від 23.09.2014 року про реєстрацію транспортного засобу, марки ОРЕL моделі //І//АРО, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_4 та в частині вилучення у ОСОБА_4 та ОСОБА_2 і передачі позивачу ОСОБА_3зазначеного автомобіля - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 цих частинах відмовити.

Зменшити розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судових витрат по сплаті судового збору з 615 гривень до 300 гривень та витрат на правову допомогу з 2000 гривень до 1000 гривень.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 жовтня 2014 року про відкриття провадження - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ Панченко О.О.

Судді: /підпис/ Обідіна О.І. /підпис/ Пікуль В.П.

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області _________________ Панченко О.О.