АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/8120/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1382/15Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т.В. Доповідач ап. інст. Карнаух П. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого судді: Карнауха П.М.,

Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

при секретарі - Ткаченко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 24 березня 2015 року

по справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 24 березня 2015 року позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» суму заборгованості за послуги теплопостачання в розмірі 1875,87 грн., компенсацію інфляційних втрат підприємства у розмірі 557,52 грн., 3% річних в розмірі 127,52 грн., а всього стягнуто 2560,91 грн.

Вирішено питання стягнення судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не здійснив аналіз доказів щодо призначення субсидії, платіжні квитанції про оплату наданих послуг, не застосував строки позовної давності до правовідносин.

Також вказує, що позовна заява та розрахунки заборгованості не містять відтиску печатки підприємства, а додані до позовної заяви копії рішень обласної та міської ради не завірені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції,, відповідач ОСОБА_2 є споживачем послуг з теплопостачання, які надаються позивачем за адресою: АДРЕСА_1.

За період з 01 травня 2011 по 01 березня 2015 року відповідачем отримано послуги від позивача, але плата за них вносилася нею не в повному обсязі, у зв'язку з чим виникла заборгованість перед підприємством, яка за наданим розрахунком та уточнень до позову складає 1 875,87грн. за період з 01.05.2011 року по 01.03.2015 р.

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, що відповідає встановленим по справі обставинам та ґрунтується на законі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами.

За приписами ст. 68 ЖК України, ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені.

Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням, тому правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Встановивши обставини справи, здійснивши системний аналіз правових норм, що регулюють дані правовідносини, суд першої інстанції дійшов вірних висновків про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 1 875,87грн., заборгованості за спожиту теплову енергію з врахуванням індексу інфляції у сумі 557,52 грн. та 3% річних у сумі 127,52 грн., розмір яких підтверджено наданими позивачем розрахунками, які не викликають сумнівів у колегії суддів та не спростовані відповідачем належними та допустимими доказами.

При стягненні суми заборгованості судом першої інстанції враховано здійснені відповідачем платежі за надані послуги відповідно до копій квитанцій, що наявні у справі (а.с.24,32-38,53-55), рішення про призначення субсидії (а.с.39), що відображено у наданому позивачем розрахунку (а.с. 5-8, 48-52).

Надані до апеляційної скарги копії рішень про призначення субсидій за квітень 2011 року (а.с. 68), лютий-березень 2011 р. (а.с.69), жовтень 2010 - березень 2011 р.р. (а.с.70), копії квитанцій з розрахункової книжки про оплату за послуги теплопостачання від 22.12.2010 р. у сумі 55,18 грн. за жовтень-грудень 2010 р. (а.с.71), від 31.03.2011 р. за січень-березень 2011 р. (а.с. 72), від 04.07.2011 р. за квітень 2011 р. (а.с. 73) - не приймаються до уваги, оскільки позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.05.2011 року по 01.03.2015 р.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги про те, що суд не надав аналізу здійсненим платежам за надані послуги та рішення про призначення субсидій.

Посилання апелянта на пропуск строків позовної давності також не беруться до уваги колегії суддів з огляду на наступне.

Згідно з умовами Договору про надання послуг теплопостачання (п. 4.1.1.) розрахунковий період оплати послуг - один календарний місяць. Термін внесення платежів - не пізніше ніж 10 числа наступного за розрахунковим місяця.

Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України встановлює, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу (ст. 260 ЦК України).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦКУ).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦКУ).

Відповідно до ст. 264 ЦПК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

З матеріалів справи вбачається, що платежі за надані послуги вносилися відповідачем не в повному обсязі та з порушенням строків, що відображено у наданому позивачем розрахунку заборгованості (а.с.48-49), згідно якого її розмір за період з 01.05.2011 року по 01.03.2015 року складає 1 875,87грн.

16.09.2014 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулося до Київського районного суду м. Полтави з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за послуги теплопостачання (справа №552/5918/14-ц, провадження № 2-н/552/1306/14(http://www.reyestr.court.gov.ua).

24.09.2014 р. Київським районним судом м. Полтави було видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги з теплопостачання в розмірі 2574,47 грн. та судові витрати (а.с.107), який в подальшому ухвалою суду від 06.11.2014 р. скасований та роз'яснено стягувачу право на звернення до суду в позовному провадженні (а.с. 100).

З позовом до суду позивач звернувся 24.12.2014 р.

За приписами ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Письмова заява про застосування строків позовної давності до винесення рішення в матеріалах справи відсутня; в усному порядку про застосування строків позовної давності відповідачем до винесення рішення судом першої інстанції також не заявлялося, що вбачається з технічної фіксації звукозаписів судових засідань по даній справі, тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для застосування строків позовної давності до даних правовідносин, про застосування яких заявлено в апеляційній скарзі.

Окрім того, відсутність на наданих позивачем позовній заяві та розрахунках відтиску печатки підприємства не ставить під сумнів їх достовірність, оскільки вони підписані начальником юридичної служби підприємства ОСОБА_3, повноваження якої визначені довіреністю (а.с.14), як і не викликає сумнівів у достовірності додані до позовної заяви копії рішень обласної та міської ради. При цьому, відповідачем не надано доказів про те, що зміст зазначених рішень не відповідає дійсності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, спрямовані на переоцінку доказів, фактично зводяться до незгоди з оцінкою обставин справи, наданою районним судом.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 24 березня 2015 року, - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 24 березня 2015 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ П.М. Карнаух

СУДДІ: /підпис/ Ю.В.Дряниця

/підпис/ О.В.Чумак

ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області П.М. Карнаух