РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/4158/15-ц

пр. № 2/759/2992/15

08 червня 2015 року

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Мазур І.В.

при секретарі Сіряченко Я.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

3-ї особи ОСОБА_2

Представника відповідача Музички М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», 3-тя особа ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору, договору застави та графіку погашення кредиту,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 25.12.2013р. між ним та відповідачем ТОВ «Порше Мобіліті» був укладений кредитний договір №50011478 від 25.12.2013р., поручителем за кредитним договором виступила його дружина ОСОБА_2 Відповідно до умов кредитного договору йому було надано кредит у розмірі 218250,38грн. під 9,9% річних на 60 місяців. Грошові кошти, що складались з особистих коштів позивача та наданого відповідачем кредиту у розмірі 291000грн. були перераховані на розрахунковий рахунок ТОВ «Автомир» у якості оплати вартості автомобіля VOLRSWAGEN PASSAT. Кредитний договір складається між сторонами з кредитного договору, графіку погашення кредиту, додаткової угоди, загальних умов кредитування. Відповідно до узгодженого графіка погашення кредиту визначено щомісячний платіж у розмірі 562,49доларів США, який з розрахунку курсу долара США зазначеного в договорі складав 4626,48грн. Також його було повідомлено, що сума процентів за користування кредитом становить на рік 11867,69грн. 30.12.2013р. між ним та відповідачем було укладено Договір застави транспортного засобу відповідно до п.1.1. якого ОСОБА_2 з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором передав в заставу свій автомобіль VOLRSWAGEN PASSAT, реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 291000грн. В подальшому відповідачем були виставлені рахунки-фактури, які позивачем було своєчасно і в повному обсязі оплачено. У звязку з систематичним збільшенням договірних зобовязань він звернувся до відповідача зі зверненням 23.12.2014р. вхід 2124, в якому просив надати розяснення, в яких одиницях здійснюється розрахунок. На зазначене звернення отримав відповідь від 30.12.2014р. в якій відповідач зазначив, що позивач зобовязаний повернути суму коштів за комерційним курсом гривні до долару США на дату здійснення платежу. З розрахунку самого позивача, його заборгованість не могла перевищувати 90000грн. При цьому відповідач надав розрахунок заборгованості на суму 344036,43грн. і це при тому, що він сплатив протягом 11 місяців 213030,52грн., а кредит ним отримано у розмірі 218250,38грн. і сума процентів на рік становить 11867,69грн. Відповідно до графіка погашення кредиту до Кредитного договору розмір сум платежів ( в тому числі самого кредиту та процентів за користування ним) встановлено виключно у доларах США. Як визначено п.6 ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити розмір фінансового активу , зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. Кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутних послуг, а також інших фінансових зобовязань. Графік погашення сформовано виключно в іноземній валюті. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна розмір основного зобовязання зазначено 26535,00доларів США. З врахуванням суми кредиту у розмірі 218250,38грн. та суми процентів за користування кредитом на рік у розмірі 11867,69грн. з врахуванням абз. 3 ч.8 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у випадку дострокового повернення кредиту у лютому 2015року позивач повинен був сплатити відповідачу суму у розмірі 2301118,07грн. Якшо врахувати грошові кошти сплачені позивачем у розмірі 213030,52грн., залишок його заборгованості перед відповідачем мав би становити 17087,5грн. Відповідно розрахунку заборгованості залишок суми кредиту позивача при розірванні кредитного договору 24.02.2015р. становив 315170,95грн., а сплатити він був повинен 344036,43грн. Таким чином, за рік користування кредитними коштами зобовязання відповідача збільшилось до 574154,52грн., т.б. на 260%, що становить його у край невигідне фінансове становище, в результаті якого навіть за умови звернення стягнення на предмет застави зобовязання за кредитним договором не будуть виконані. Таким чином, якщо б позивач отримав кредит в доларах США негативні наслідки для нього були би аналогічними вищенаведеним. Суди повинні виходити з того, що укладений після набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» за позовом заінтересованої особи договір може бути визнаний судом недійсним. Спірний Кредитний договір та повязані з ним зобовязання є недійсними у звязку з порушенням абз.3 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. Позивачу невідомо який курс долара США було використано відповідачем під час формування рахунку на оплату щомісячного платежу за спірним кредитним договором. Корегування суми процентів, як це наведено в оскаржуваному положенні пункту 1.3.1 Кредитного договору, не передбачено жодним нормативно-правовим актом України. Відповідно до ч.2 статті 6 Закону України ««Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» забороняється фінансовим установам в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки або інших платежів, передбачених кредитним договором або графіком погашення боргу. Враховуючи, що сторонами у графіку погашення кредиту було узгоджено сукупну вартість кредиту виходячи з його розміру, у випадку використання курсу долара США до гривні більшого ніж було узгоджено сторонами автоматично призведе до порушення визначеної сторонами сукупної вартості кредиту. Фактично відповідач переклав ризик знецінення гривні відносно інших валют по гривневому кредиту на позичальника, що є ознакою нечесної підприємницької діяльності. Враховуючи, що визнання недійсним пункту 1.3.1 загальних умов кредитування зумовлює зміну графіка погашення кредиту спірний кредитний договір в цілому може бути визнаний недійсним.

У звязку з наведеним просить суд визнати недійсним п.1.3.1 Загальних умов кредитування (додаток до Кредитного договору №50011478 від 25.12.2013р.), визнати недійсним графік погашення кредиту за кредитним договором №50011478 від 25.12.2013р., визнати недійсним кредитний договір №50011478 від 25.12.2013р. Визнати недійсним договір застави транспортного засобу №50011478 від 25.12.2013р. Стягнути судові витрати з відповідача.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що згідно п.1.3. 1 Кредитного договору розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у поверненні кредиту та додаткового кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти на день укладення кредитного договору та додаткового кредиту визначено в еквіваленті іноземної валюти на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невідємною частиною кредитного договору. Відповідно до п.9.5 Загальних умов кредитування, підписанням загальних умов кредитування позивач підтверджує, що відповідач належним чином ознайомив позивача з інформацією, передбаченою ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також, що позивач ознайомився з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених відповідачем. Факт того, що позивач був попереджений про те, що він несе валютні ризики під час виконання зобовязань за цим Договором, встановлений у п.9.5 Кредитного договору, та підтверджується шляхом його підписання позивачем. Твердження позивача про те, що законодавством заборонено використовувати розрахунок розміру платежів шляхом застосування еквівалентів у іноземній валюті є цілком безпідставним. Позивач шляхом підписання кредитного договору погодився з усіма умовами кредитного договору, а отже і з валютними ризиками. Відповідач, набувши статусу кредитної установи, має право відповідно до Статуту юридичної особи провадити діяльність з надання фінансових кредитів відповідно до Статуту юридичної особи. Сторони погодили, що кошти з повернення кредиту відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання відповідачем очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у Кредитному договорі. Відповідно до умов Кредитного договору, коригування суми процентів відповідно до Загальних умов кредитування здійснюється в інтересах як Позивача, так і Відповідача, а отже, відповідає принципам справедливості та добросовісності. Окрім того, позивач відповідно до умов договору може висловити своє незгоду щодо застосування нового обмінного курсу та забезпечує право позивача на встановлення нового обмінного курсу, що відповідає принципам добросовісності та справедливості. Щодо визнання недійсним договору застави автомобіля слід керуватися ст.19, 20 Закону України «Про заставу», ст.627 ЦК України . З огляду на вищезазначене просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що 25.12.2013р. між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ТОВ «Порше Мобіліті» був укладений кредитний договір №50011478 . Відповідно до умов кредитного договору йому було надано кредит у розмірі 218250,38грн. під 9,9% річних на 60 місяців.

Відповідно до п.1.3.1. загальних умов кредитування, розмір платежів, що підлягають сплаті Позичальником у повернення кредиту визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладенню договору, у Графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною Кредитного договору. В подальшому Позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та Додаткового кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назву якого зазначено у Договорі, до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту; при цьому для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка з урахування особливостей передбачених договором.

Відповідно до п.п.2.4., 2.5. загальних умов кредитування, нарахування процентів: щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Термін сплати процентів: одночасно із поверненням чергового платежу в терміни та в сумі відповідно до Графіка погашення кредиту./а.с.15-21/

Графіком погашення кредиту до Кредитного договору встановлена сума щомісячного платежу в доларах США, що складає 562,49 доларів США (а.с.23-24).

Відповідач виконав свої зобов'язання, передбачені Кредитним договором та надав кредит в розмірі 218250,38 грн., що в еквіваленті складає 26 535 доларів США, що не заперечувалось Позивачем та підтверджується матеріалами справи, зокрема, квитанціями про сплату Позивачем коштів, спрямованих на повернення отриманого кредиту (а.с.41-51).

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом і банком.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України яка визначає, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, свобода договору означає право громадян вступати чи утримуватись від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, стосовно визнання Кредитного договору недійсним Позивач посилається на те, що в порушення ч.6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору на вимогу споживача: 1) такі положення підлягають зміні або 2) договір може бути визнаний недійсним у цілому.

Разом з тим, як встановлено судом у Кредитному договорі № №50011478 від 25.12.2013р., укладеному між Позивачем та ТОВ «Порше мобіліті» чітко визначені кредитні умови, зокрема, положення про сплату усіх платежів за кредитним договором у гривнях з перерахунком за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначених у Графіку погашення кредиту.

Також, відповідно до п.п.9.5.-9.7. Загальних умов кредитування, що є невід'ємною частиною Кредитного договору, позивач своїм підписом підтвердила, що відповідач належним чином ознайомив його, зокрема, з правилами надання фінансових послуг, з інформацією передбаченою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для Позичальника тощо.

Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, підписавши вказаний вище Кредитний договір № №50011478 від 25.12.2013р., позивач ОСОБА_4 вступив в договірні відносини з відповідачем. У вказаному договорі сторони визначили права та взяли на себе певні обов'язки, визначені у договорі, зокрема із зазначенням терміну виконання зобов'язань відповідачем.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавств при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин» (далі - Постанова № 5 від 30.03.2012р.), при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними".

Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК).

Пунктом 16 Постанови № 5 від 30.03.2012р. визначено, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

При цьому суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів", а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач

Таким чином, суд дійшов висновку, що зростання курсу долара США до гривні протягом строку дії Кредитного договору, саме по собі не є достатньою підставою для визнання недійсними положень Кредитного договору, відповідно до яких погашення кредиту повинно здійснюватись в гривні у перерахунку до долара США зі курсом, який є дійсним на день, що передує виставленню відповідного рахунку.

У відповідності зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (§ 1. Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, позичальник зобов'язаний повернути позику у тій валюті, в якій отримав кредит.

Згідно ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до положень ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, як встановлено судом при укладенні кредитного договору сторонами додержано вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України "Про захист прав споживачів", в редакції, яка діяла на час укладення договору.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Окрім того, слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання позивача на те, що відповідач не мав права надавати кредит, оскільки не має ліцензій, суд не приймає до уваги за наступних підстав.

Відповідач ТОВ «Порше Мобіліті» не є банком. Згідно планової виїзної комплексної перевірки Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг» за результатами перевірки актом від 6.12.2013р. зроблено висновок про те, що ТОВ «Порше Мобіліті» за період діяльності з 30.09.2010р. по 30.09.2013р. порушень з питань надання фінансових послуг не виявлено./а.с.101-106/

Оскільки позовні вимоги позивача в частині визнання Договору застави транспортного засобу №50011478 від 30.12.2013р. недійсним безпосередньо повязані з укладеним між сторонами кредитним договором №50011478 від 30.12.2013р., і з урахуванням того, що кредитний договір укладений сторонами в рамках чинного законодавства, суд в цій частині, враховуючи положення вимог ст.т.19,20 Закону України «Про заставу» та ст.627 ЦК України, приходить до висновку про їх безпідставність.

На підставі викладеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, зокрема вимог ст.11, ст.18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимог ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.ст. 192, 203, 215, 257, 261, 267, 524, 525, 526, 533, 627, 1046, 1049, 1054 ЦК України з урахуванням п.п.14, 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавств при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин» та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 179, 208, 209, 212-215, 218, 222, 223, 294, 296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя