Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 січня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Павліченка С.В.,

суддів:Собослоя Г.Г., Куцина М.М.,

при секретарі Маринець Д.М.,

розглянувши в судовому засіданні апеляційні скаргу Приватного підприємства "Свяс" та ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Берегівського районного суду від 29 жовтня 2014 року по справі за первісним позовом ПП «Свяс» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 та ОСОБА_7 про визнання недійсним договору позики та позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Приватного підприємства «Свяс» про визнання договору позики від 26.03.2009 року недійсним,-

в с т а н о в и л а :

Приватне підприємство «Свяс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 та ОСОБА_7 про визнання недійсним договору позики.

Свої позовні вимоги мотивували тим, що 26 березня 2009 року ПП «СВЯС» в особі директора ОСОБА_5 уклало з ОСОБА_6 договір позики, за умовами якого остання надала Підприємству поворотну фінансову допомогу на суму 264 350 гривень, яку той зобов'язався повернути не пізніше 26 травня 2009 року. На думку позивача, вказаний договір укладений директором з перевищенням своїх повноважень та в порушення інтересів Підприємства.

Свої доводи з цього приводу позивач аргументує тим, що відповідно до підпункту 4.3.5. пункту 4.3. Статуту Підприємства виключно до компетенції власника відноситься прийняття рішення по отриманню кредитів.

Крім того, позивач стверджує, що Договір позики сторонами досі не виконано, оскільки ПП «СВЯС» не отримало від ОСОБА_6 обумовлену суму позики, яка є предметом зазначеного договору.

Під час розгляду справи, третя особа ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Приватного підприємства «Свяс» про визнання договору позики від 26.03.2009 року недійсним, який мотивувала, тим, що обтяження ПП «СВЯС» борговим зобов'язанням на суму 264350 грн на підставі договору позики від 26.03.2009 року укладеного між ОСОБА_6 та ПП «СВЯС» впливає на її майнові права.

ОСОБА_4 обґрунтовувала свої вимоги тим, що правочин вчинено у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною.

Рішенням Берегівського районного суду від 29 жовтня 2014 року в задоволенні позовів ПП «Свяс» та ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі Приватного підприємства "Свяс" ставиться питання про скасування рішення суду, як незаконного та необґрунтованого і постановлення нового рішення про задоволення позову.

Зазначається, що укладаючи оспорюваний правочин, директор ПП «Свяс» перевищив свої повноваження Однак суд першої інстанції цього не врахував, докази судом першої інстанції оцінені неналежно, а строк позовної давності пропущений ПП «Свяс» з поважних причин.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 ставиться питання про скасування рішення суду, як незаконного та необґрунтованого і постановлення нового рішення про задоволення позову.

Зазначається, що рішення в частині відмови в позові ОСОБА_4 не містить мотивувальної частини та процесуальні порушення допущені суддею під час розгляду даної справи в суді першої інстанції.

Належно повідомлена ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились і про причини неявки не повідомили, тому суд проглядає справу у їх відсутності.

Наявні у справі докази дають підстави вважати, що суд першої інстанції жійщов вірного висновку про наступне.

26 березня 2009 року між ПП «СВЯС», в особі тодішнього директора ОСОБА_5, та ОСОБА_6 був укладений Договір позики, на виконання якого остання ще того ж дня внесла до каси Підприємства обумовлену сторонами в договорі суму позики в 264 350 гривень для придбання підприємством земельної ділянки.

В підтвердження отримання коштів від позичальника позивачем було видано квитанцію до прибуткового касового ордеру № 4 від 26 березня 2009 року.

В підтвердження факту укладення та виконання зазначеного Договору позики суд першої інстанції послався на квитанцію № 95825 від 26 березня 2009 року, видану Берегівським відділенням Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Коопінвестбанк», у якому на той час був відкритий рахунок Підприємства.

Зважаючи на наведені обставини, та придбання в подальшому за ці кошти директором ПП "СВЯС" земельної ділянки під належним останньому комплексом будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та відсутність чіткої заборони для директора в статутних документах ПП "СВЯС" укладати договори позики з фізичнми особами, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав, зазначених у позові ПП "СВЯС" для визнання недійсним договору позики від 26.03.2009 року.

Крім того, відповідно до ч.2 п.3 ст. 92 ЦК України у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Суд першої інстанції також дійшов вірного висновку про те, що позивачем пропущений строк позовної давності, та про відсутність підстав для його поновлення, оскільки зміна директора підприємства не має правового значення в даному випадку.

Відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності, однак судом не враховано, що за змістом ст.267 ЦК України сплив позовної давності може бути застосовано для відмови в обґрунтованому позові.

В даному випадку, суд визнав позов необґрунтованим, тому не мав підстав для відмовляти в його задоволенні із за спливу строку позовної давності.

Зважаючи на наведене, рішення суду в частині відмови в задоволенні позову приватного підприємства "Свяс" із за спливу строку позовної давності підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову як необґрунтованого.

Що стосується позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Приватного підприємства «Свяс» про визнання договору позики від 26.03.2009 року недійсним, то суд постановив правильне по суті рішення і воно не може бути скасоване з формальних підстав.

Відповідно до змісту ст. 16 ЦК України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На ОСОБА_4 не була учасником оспореного правочину, правочин не стосувався жодних її прав та інтересів і на момент його укладення ОСОБА_4 не мала жодного відношення ні до приватного підприємства «Свяс», ні до майна цього підприємства.

За таких обставин, позов ОСОБА_4 не міг бути задоволений.

Керуючись ст. ст. 307- 309, 313 - 317 ЦПК України, Судова палата у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області,-

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 відхилити.

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Свяс" задовольнити частково.

Рішення Берегівського районного суду від 29 жовтня 2014 року в частині відмови в задоволенні позову Приватного підприємства "Свяс" скасувати.

В задоволенні позову Приватного підприємства "Свяс" до ОСОБА_5, ОСОБА_6 треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 та ОСОБА_7 про визнання недійсним договору позики д 26.03.2009 року відмовити.

Рішення Берегівського районного суду від 29 жовтня 2014 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Приватного підприємства «Свяс» про визнання договору позики від 26.03.2009 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді