Провадження № 22-ц/783/1881/15 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота&nbsp; Т.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Тропак О.В., Федоришина А.В.

при секретарі: Івановій О.О.

з участю: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 грудня 2014 року, по справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «ВіЕсБанк», ОСОБА_4, про визнання недійсними договорів,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 18 грудня 2014 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_3

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Вважає, що видача наказу від 29 вересня 2008 року про переведення житлового приміщення в нежитлове не свідчить про виключення предмета іпотеки з житлового фонду та набуття ним статусу нежитлового приміщення, а лише про можливість використання предмета іпотеки в комерційних цілях. Зазначає, що оскаржуваний договір не відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про іпотеку». На даний час неможливо ідентифікувати предмет іпотеки.

Заслухавши суддю - доповідача, представника апелянта, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що скаргу належить відхилити.

Згідно з п.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 с. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 18 Закону України «Про іпотеку» передбачено істотні умови іпотечного договору, а саме: для громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання; опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним па підставі рішення суду.

Згідно з ч.2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку», майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників.

Встановлено, що 11 липня 2008 року між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого на даний час є ПАТ «ВіЕс Банк», та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Левченко Л.Г. 11 липня 2008 року за реєстровим №2126. Вказаний договір укладений з метою забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_4 за кредитним договором №KF50771 від 11 липня 2008 року. У відповідності до п. 2 іпотечного договору, без внесених в подальшому змін та доповнень, предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до додаткового договору від 19 червня 2013 року до вищевказаного іпотечного договору, предмет іпотеки вказано як приміщення квартири (офіс) за вищезгаданою адресою.

Додатковим договором до вищевказаного іпотечного договору від 26 червня 2013 року жодних змін в частині опису предмета іпотеки до основного договору не внесено, додаткове майно в іпотеку за таким договором не передавалося.

Оспорюваний іпотечний договір не підлягає визнанню недійсним, оскільки він був спрямований на реальне настання наслідків, пов'язаних з передачею майна в іпотеку. Зазначений договір не суперечить Закону України «Про іпотеку». Зокрема, вказаний договір містить опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації.

ОСОБА_3, звертаючись із зазначеним позовом, посилалася на те, що предмет іпотеки належить їй та іпотекодавцеві на праві спільної сумісної власності, оскільки вона перебуває в шлюбі із ОСОБА_4 Зазначене вона не підтвердила належними та допустимими доказами.

Із наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що на час передачі спірного об'єкта в іпотеку іпотекодавець подав нотаріусу заяву про те, що предмет іпотеки не є спільною сумісною власністю, оскільки на час набуття права власності на такий він (іпотекодавець) не був одружений і особи, які можуть поставити питання про визнання за ними права власності на це майно відсутні. У паспорті ОСОБА_4 відсутні відомості про одруження (а.с.64-65). Інше апелянтом не доведено, хоч за приписами ст. 10 ЦПК України суд вживав заходів для сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їх права, обов'язки, попередив про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій. Апелянт та її представник не виявили бажання скористатися такими правами та надати докази на підтвердження своїх доводів.

Колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів, оцінених судом належним чином кожного окремо на їх достовірність, допустимість та достатність, взаємний зв'язок у сукупності; встановлених судом обставини.

При встановленні зазначених обставин судом першої інстанції не було порушено норм матеріального і процесуального права. Висновки суду ґрунтуються на аналізі наявних у справі доказів.

З такими висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення Сихівського районного суду м.Львова відсутні, а тому апеляційну скаргу належить відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: