АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22 -ц/790/336/15 Головуючий 1 - інстанції - Бородіна Н.М.
Справа № 640/2589/14 Доповідач - Зазулинська Т.П.
Категорія - відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.

суддів колегії - КРУГОВОЇ С.С.

- МІНЕНКОВОЇ Н.О.

за участю секретаря - Пруднікової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в мсті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 25 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до слідчого прокуратури Орджонікідзевського (Дзержинського) району міста Харкова Яциченка Дмитра Олександровича, прокуратури Харківської області, третя особа: Головне управління Державного казначейства України в Харківській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів прокуратури Харківської області,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом в якому, з урахуванням уточнень, просила стягнути з прокуратури Харківської області спричинену їй діями слідчого прокуратури Орджонікідзевського району міста Харкова Яциченка Д.О. матеріальну шкоду у сумі 50563,00 грн.; моральну шкоду у сумі 3000,00 грн.; а також 3000,00 грн. витрат на отримання правової допомоги щодо відновлення її порушених прав.

В обґрунтування позову зазначала, що слідчий прокуратури Орджонікідзевського району незаконно наклав арешт на її автомобіль - Toyota Camry, д.н. НОМЕР_1, чим спричинив їй матеріальну шкоду, яка полягала в тому, що вона хотіла продати автомобіль, а кошти від продажу покласти на депозитний рахунок та отримати відсотки від депозиту. Також незаконними діями слідчого прокуратури їй спричинена моральна шкода, яка полягала в неможливості реалізації своїх звичок і бажань, та витрачанні часу на захист своїх прав.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 25 вересня 2014 року (з урахуванням ухвали цього ж суду від 03 грудня 2014 року про виправлення описок) у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі..

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення є незаконним та таким, що суперечить даним, встановленим під час судового засідання та наданих позивачем.

Вказує, що у судовому засіданні 10.07.2013 року Ленінського районного суду міста Харкова було встановлено безпідставність накладення арешту на вказаний автомобіль і постановою знято його, тобто суд фактично встановив незаконність накладення цього арешту, що на підставі ст.1, 2, 3, 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури й суду» є підставою для відшкодування шкоди.

Зазначає, що протягом тривалого часу не могла користуватися своїми правами, передбаченими законодавством, щодо користування своїм майном, а саме вказаним автомобілем.

Вказує, що у квітні 2013 року зверталась до Окружного адміністративного суду з позовом про визнання дій слідчого неправомірними та стягнення моральної шкоди. У відкритті провадження за її позовом було відмовлено з посиланням на те, що їй необхідно звертатись до загального суду за місцем проживанням у порядку цивільного судочинства.

На її зверенння з заявою про встановлення спричиненої матеріальної і моральної шкоди прокуратурою Харківської області відповіді не надано, тому вона змушена була звертатись до суду.

Висновки суду про необґрунтованість вимог щодо наявності спричиненої відповідачами позивачу шкоди вважає такими, що не відповідають дійсності, оскільки вона навела достатні докази та розрахунки спричиненої матеріальної шкоди у вигляді упущеної вигоди шляхом неотримання відсотків по депозиту, а внаслідок незаконних дій слідчого прокуратури Харківської області не змогла реалізувати свої законні бажання, її моральному здоров"ю спричинена значна шкода, тому що весь період намагання поновити порушені права її життя було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями.

Розмір стягнення у відшкодування моральної шкоди був визнчений нею у мінімальному розмірі, з урахуванням тяжкого фінансового стану бюджету України.

Посилається, що у відповідності до п.1 ст.1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури й суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного накладення арешту на майно, проте відмовляючи у задоволенні її позову суд виходив з ненадання рішення про визнання незаконним накладення арешту на майно, проте безпідставність накладення арешту встановлена постановою Ленінського районного суду міста Харкова від 10.07.2013 року.

У письмових поясненнях на апеляційну скаргу відповідач Яциченко Д.О. вказує, що досудове слідство у кримінальній справі № 83100436 за обвинуваченням ОСОБА_6 та інших у вчиненні низки злочинів у складі організованої групи проводилось слідчою групою, старшим якої був призначений він, обіймаючи на той час посаду старшого слідчого прокуратури Орджонікідзевського, а згодом Дзержинського району міста Харкова. Під час розслідування було встанолвлено, що ОСОБА_6 постійно користувався автомобілем Toyota Camry, д.н. НОМЕР_1 і за інформацією оперативних підрозділів УСБУ та УБОЗ під час вчинення деяких злочинів використовував вказаний автомобіль, на що потім вказували також потерпілі, свідки та інші підозрювані(обвинувачені). У зв"язку з цим виникла необхідність в огляді автомобіля та виконанні інших слідчих дій. Однак , одразу після затримання автомобіль від будівлі Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області зник, ймовірно за допомогою другого комплекту ключів і в подальшому для проведення слідчих дій його не було надано та про місце знаходження орган слідства не повідомлено. На автомобіль був накладений арешт. Кримінальна справа у порядку ст.232 КПК України ( 1960 року) направлено до суду.

Під час судового розгляду справи питання про зняття арешту з автомобіля ставилось неодноразово і було вирішено.

За скаргою ОСОБА_4 і ОСОБА_6 прокуратурою області проводилась перевірка у порядку ст.97 КПК України і було прийнято рішення про відмову у порушенні кримінальної справи, а також проводилось досудове розслідування в порядку діючого КПК, за наслідками якого кримінальне провадження було закрито на підставі ст.284 КПК України.

Твердження ОСОБА_4 про порушення її права протягом 2-х років разпоряджатися належним майном вважає безпідставним, оскільки досудове слідство тривало 6-ть місяців.

Просить закрити провадження у справі, вважаючи, що вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи скарги, заперечень на скаргу і матеріали справи, судова колегія доходить висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що суду не надано доказів наявності судового рішення, яким встановлено незаконність накладення арешту на автомобіль Toyota Camry, д.н. НОМЕР_1, крім того, не надано доказів спричинення відповідачами позивачу збитків (упущеної вигоди) та не доведено наявність усіх ознак, які передбачають загальні підстави відшкодування моральної шкоди. Крім того, вимоги позивачем пред'явлені до неналежного відповідача, що також є підставою для відмови у задоволенні позову.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу позивач є власницею автомобіля Тоуоtа Саmгу д. н. НОМЕР_1 з 2008 року, ОСОБА_6 має право керування вказаним автомобілем (а.с. 26).

Згідно відповіді начальника ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Харків № 1 ГУМВС України в Харківській області, вбачається що на автомобіль Тоуоtа Саmгу д.н. НОМЕР_1, постановою прокуратури Орджонікідзевського району міста Харкова від 17.02.2011 року по кримінальній справі за № 59100513, накладено арешт.

Постановою Ленінського районного суду міста Харкова від 10.07.2013 року, по кримінальній справі № 83100436 та об'єднаних з нею кримінальних справ №№59100513, 26110021 за обвинуваченням ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6 (прізвище російською мовою) за клопотанням прокурора знятий арешт з автомобіля Toyota Camry д. н. НОМЕР_1 як такого, що не є речовим доказом по справі, не є особистим майном підсудного ОСОБА_6, і на нього не може бути звернуто стягнення у разі постановлення обвинувального вироку або задоволення цивільного позову.

Статею 1166 ЦК України передбачено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 1167 ЦК України встановлено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, шкоду завдано органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, у випадку якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Стаття 1176 ЦК України регулює відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Так шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Спеціальним Законом, що регламентує порядок відшкодування вказаної шкоди є Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" № 266/94-ВР від 01.12.1994 (надалі Закон).

Статтею 1 Закону обумовлено підстави відшкодування шкоди громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність" ( 2135-12 ), "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" ( 3341-12 ) та іншими актами законодавства.

Відповідно до.ст. 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного накладення арешту на майно та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян.

Відповідно до повноважень органів Державної казначейської служби України, визначених ст. 43 Бюджетного кодексу України, Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, органами Державного казначейства здійснюються функції: операції з коштами Державного бюджету, розрахунково-касового обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів; контролю за здійсненням бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень, взятті бюджетних зобов'язань та проведенні дотримання учасниками бюджетного процесу бюджетного законодавства, бухгалтерського обліку та складання звітності при виконанні Державного бюджету.

Виходячи з наведеного при наявності підстав для відшкодування шкоди спричиненої особі діями (рішеннями ) органів прокуратури така шкода відшкодувається за рахунок коштів Державного бюджету, операції з якими віднесено. до повноважень Державного казначейства. .

Відповідно до ч. 1 , ч.2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Доказів наявності спричинення відповідачами позивачу збитків (упущеної вигоди) суду не надано. Посилання на намір (бажання) продати автомобіль на який був накладений арешт та отримані кошти покласти на банківській вклад позивачем не підтверджено. На час накладення арешту автомобіль знаходився у володінні ОСОБА_6, з обліку в органах ДАІ позивачкою не знімався. Інформування ОСОБА_4 ПАТ «Укрсоцбанк» про процентні ставки по банківським вкладам не є доказом упущеної позивачем вигоди, оскільки банком надана загальна інформація.

Частиною четвертою статті 60 ЦПК України визначено, що доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, при цьому моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно роз'яснень, які містяться в п.5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000256 встановлено відсутність у діях слідчого прокуратури Яциченка Д.О. складу кримінального правопорушення і постановою старшого слідчого упправління прокуратури Харківської області винесено постанову про закриття кримінального проваджененя на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду міста Харкова від 04.04.2014 року у задоволенні скарги ОСОБА_4 на вказану постанову було відмовлено. При цьому в мотивувальній частині ухвали судді зазначено, що на час накладення арешту на автомобіль слідчий Яциченко Д.О. діяв в межах наданих йому повноважень. (а.с.82-89).

Судова колегія визнає, що рішення ухвалено судом з додержаннм норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України є підставою для залишення його без змін і відхилення апеляційної скарги, доводи якої висновків суу не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303,304, п.1 ч.1 ст. 307 , ст.ст.308, 313,314,315,317,319,324 ЦПКУкраїни судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 25 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя -

Судді колегії -