У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В., Леванчука А.О.,

Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Солярис», третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання добросовісним набувачем, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 14 травня 2013 року за договором купівлі-продажу ним була придбана квартира АДРЕСА_1, який було нотаріально посвідчено. У грудні 2013 року позивач дізнався, що зазначена квартира 27 липня 2013 року зареєстрована у Державному реєстрі прав на нерухоме майно за товариством з обмеженою відповідальністю «Солярис» (далі - ТОВ «Солярис»), яке набуло право власності на квартиру на підставі ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 24 липня 2013 року. Ухвала була скасована 19 вересня 2013 року за заявою відповідача. Позивач зазначає, що відповідач порушує його права як власника вищевказаного майна та повинен був при реєстрації права власності знати, що це майно вже зареєстровано, а тому просить суд визнати його добросовісним набувачем та єдиним власником спірної квартири, у якого спірне майно не може бути витребуваним.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2014 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_3 добросовісним набувачем та єдиним власником квартири АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 жовтня 2014 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_3, виходив із того, що квартира була придбана позивачем за договором купівлі-продажу, який зареєстрував своє право власності, а тому має право звернутися за захистом своїх прав.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні вимог, виходив із того, що позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до норм ст. 16 ЦК України такий спосіб захисту прав не передбачений, а також не передбачений він і чинним законодавством.

Судами установлено, що 14 травня 2013 року ОСОБА_3 уклав зі ОСОБА_5 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4

У договорі зазначено, що квартира належить продавцю ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 від 2 лютого 2013 року.

Звертаючись у січні 2014 року з позовом про визнання позивача добросовісним набувачем, ОСОБА_3 зазначав, що у грудні 2013 року він дізнався, що належна йому спірна квартира 27 липня 2013 року зареєстрована у Державному реєстрі прав на нерухоме майно за ТОВ «Солярис». Підставою для реєстрації була ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 24 липня 2013 року про затвердження мирової угоди у справі за заявою приватного підприємства «Інфоспектр» до комунального підприємства «Спеціалізоване ремонтно-будівельна дільниця» Дніпропетровської міської ради про визнання банкрутом. При цьому зазначає, що ухвала суду була скасована ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2013 року. Таким чином, вважає, що його право власності є порушеним, невизнаним та оспореним.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права, або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позову про витребування майна відповідач згідно зі статтею 388 ЦК має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому разі пред'явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту (стаття 16 ЦК), оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту своїх майнових прав.

Таким чином, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: О.В. Закропивний

А.О. Леванчук

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта