Судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи Євграфової Є.П.
04 лютого 2015 року м. Київ
щодо вирішення цивільної справи за позовом прокурора м. Ірпеня Київської області до Ірпінської міської ради Київської області, ОСОБА_2 про скасування рішення та визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою прокуратури Київської області на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 жовтня 2014 року
За наслідками розгляду зазначеної справи, колегією суддів постановленого ухвалу, якою відхилено касаційну скаргу прокурора Київської області, а рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 жовтня 2014 року залишено без змін.
Колегія погодилась із висновками судів попередніх інстанції про те, що прокурор м. Ірпеня мав дізнатися про порушення закону під час ухвалення радою рішень ще у 2004 році, а тому строк для звернення до суду сплинув 31 грудня 2007 року, що є підставою для відмови в позові.
З такими висновками не погоджуюсь з огляду на наступне.
Із позовом прокурор м. Ірпеня Київської області звернувся в грудні 2012 року, мотивуючи свої вимоги тим, що за результатами проведеної перевірки у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів під час надання земельних ділянок у власність встановлено, що рішення Ірпінської міської ради Київської області від 9 вересня 2004 року № 864-25- ХХІV «Про передачу земельних ділянок у приватну власність», яким передано безкоштовно у приватну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1 га по АДРЕСА_1, ухвалено без прийняття рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, без його розробки і погодження з відповідними органами.
Станом на час прийняття оспорюваних прокурором рішень Ірпінської міської ради Київської області були чинними положення п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України, в якому зазначено, що позовна давність не поширюється на вимоги власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.
Отже, висновок судів про те, що строк позовної давності сплив в грудні 2007 року не ґрунтується на нормах матеріального закону.
Крім того, судами не враховано, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20 грудня 2011 року, яким виключено п. 4 з ч. 1 ст. 268 ЦК України, та згідно з п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень даного закону, відповідно до якого протягом трьох років дня набрання ним чинності (тобто до 15 січня 2015 року) особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.
Враховуючи викладене, вважаю, що звернувшись із позовом в грудні 2012 року, прокурор позовної давності не пропустив.
З огляду на наведене судові рішення, ухвалені у справі з підстав пропуску прокурором позовної давності, підлягали скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову прокурора.
Суддя Є.П.Євграфова