Ухвала

іменем України

28 січня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Амеліна В.І., Остапчука Д.О.,Гончара В.П., Савченко В.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про відшкодування шкоди, завданої втратою годувальника, за касаційною скаргою ОСОБА_9 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 березня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 24 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_6 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулись до суду з позовом, у якому, уточнивши його, просили стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 624 грн 75 коп., на користь ОСОБА_8 7 149 грн 41 коп. та на користь ОСОБА_7 в особі її законного представника ОСОБА_6 33 530 грн 41 коп. шкоди, завданої смертю потерпілого.

На обґрунтування своїх вимог посилались на ті обставини, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_9, керуючи автомобілем, здійснив наїзд на їхнього чоловіка та батька ОСОБА_10, який від отриманих тілесних ушкоджень помер.

Вироком Жовківського районного суду Львівської області від 26 листопада 2011 року його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а вони мають право на відшкодування завданої шкоди на підставі ст. 1200 ЦК України, просили задовольнити позов.

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 11 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 24 липня 2014 року, позов задоволено.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_6 624 грн 75 коп., на користь ОСОБА_8 - 7149 грн. 41 коп., на користь ОСОБА_7 в особі законного представника ОСОБА_6 - 33 530 грн 41 коп. шкоди, завданої смертю потерпілого, з яких 11 737 грн 41 коп. - стягнуто одним платежем, а 21 793 грн - щомісячними платежами в розмірі 573 грн 05 коп., починаючи з 02 березня 2014 року по 02 травня 2017 року.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього на користь ОСОБА_8 4119 грн 75 коп. шкоди, завданої смертю потерпілого, на користь ОСОБА_7 в особі її законного представника ОСОБА_6 20 277 грн 79 коп., з яких 9252 грн 25 коп. стягнути одним платежем, а 11 025 грн 54 коп. стягувати щомісячними платежами в розмірі 290 грн 15 коп., починаючи з 02 березня 2014 року по 02 травня 2017 року, у задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Свої вимоги мотивує порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що внаслідок смерті потерпілого його неповнолітня дочка ОСОБА_7 до досягнення нею 18 років, дочка померлого ОСОБА_8, яка продовжує навчання до його закінчення, та дружина ОСОБА_6, як другий з подружжя, що здійснює догляд за дитиною, яка не досягла 14 років, мають право на відшкодування завданої шкоди винною особою на підставі ст. 1200 ЦК України.

Рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду є правильними та такими, що ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, є дітьми ОСОБА_10, а ОСОБА_6 - його дружиною.

26 грудня 2011 року вироком Жовківського районного суду Львівської області ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за фактом ДТП, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_3 року з його вини, внаслідок якої настала смерть ОСОБА_10

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_6, дружини померлого, 12 500 грн моральної шкоди, 5 760 грн шкоди, завданої його смертю, як другому з подружжя, що здійснює догляд за дитиною, яка не досягла 14 років до досягнення нею цього віку, та 2000 грн витрат на правову допомогу, на користь неповнолітньої ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в особі їх законного представника ОСОБА_6 по 12 500 грн моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання. Зокрема, шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років), другому з подружжя незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за дітьми померлого до досягнення ними 14 років.

Цим особам шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував (ч. 2 ст. 1200 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1195 ЦК України передбачено, що у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, та, залишаючи його без змін, суд апеляційної інстанції, виходили з того, що відповідач за вироком суду визнаний винним у смерті ОСОБА_10, тому він зобов'язаний відшкодувати шкоду доньці померлого ОСОБА_7 до досягнення нею вісімнадцяти років, доньці ОСОБА_8 як особі, що продовжує навчання, та дружині ОСОБА_6, яка здійснює догляд за донькою ОСОБА_7 до досягнення нею 14 років, у порядку, визначеному ст. 1200 ЦК України, виходячи із мінімального розміру заробітної плати, як передбачено ч. 2 ст. 1195 ЦК України.

При цьому суд правильно застосував норми матеріального права, що регулюють ці відносини, та, враховуючи кількість осіб, які мають право на відшкодування шкоди, її розмір та період стягнення, з урахуванням сум за різні періоди і часток від мінімальної заробітної плати, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки вони не ґрунтуються на законі та доказах, які містяться у справі.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно відхилити, рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 березня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 24 липня 2014 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_9 відхилити, рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 березня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 24 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

В.П. Гончар

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко