Справа № 199/155/14-ц
УХВАЛА

18.02.2015

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Спаї В.В.,

секретар - Прудченко В.Д.,

за участі:

позивачів - ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

відповідачів - ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

представника відповідачів - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську заяву відповідача ОСОБА_4 про перегляд рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2013 р. у зв'язку з нововиявленими обставинами,

ВСТАНОВИВ:

Відповідач ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про перегляд судового рішення - рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2013 р. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, треті особи приватний нотаріус ДМНО ОСОБА_7, КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, Управління Держкомзему України в м. Дніпропетровську, ДП «Центр державного земельного кадастру» в особі Дніпропетровської філії про розірвання договорів купівлі-продажу, стягненні збитків та відшкодування моральної шкоди у зв'язку з нововиявленими обставинам (уточнив заяву 30.05.2014 р.), якими на переконання відповідача ОСОБА_4, в цій справі є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК).

Так, в обґрунтування наявності нововиявленої обставини, яка існувала в об'єктивній дійсності на момент ухвалення рішення, відповідач ОСОБА_4 посилається на те, що за ч. 1 ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, а передбачену ч. 2 ст. 324 ЦК України норму, яка надає сторонам право визначати грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, слід розуміти лише як надання сторонам зобов'язання права визначати його грошовий еквівалент в іноземній валюті, а не як дозвіл у всіх без винятку випадках здійснювати розрахунки (платежі) в іноземній валюті. Відтак, на переконання відповідача ОСОБА_4, позивачі суттєво і безпідставно завищили суму збитків (матеріальної шкоди) тому, що передані в гривні суми, еквівалентні сумам в доларах США згідно договору, дорівнювали 3 828 706,47 грн. по курсу НБУ на день платежу. Однак, з ОСОБА_5 стягується 5 142 842,00 грн.; враховуючи, що ОСОБА_4 є подружжям, ? різниці (в розмірі 1 314 135,53 грн.), стає й боргом ОСОБА_4, та на переконання останньої ці обставини є істотними, оскільки вони існували на день розгляду справи, але не були відомі ОСОБА_4, оскільки остання не приймала участі в розрахунках та не могла знати наслідків укладання та розірвання цієї домовленості.

Про ці обставини ОСОБА_4 стало відомо в момент отримання від ВДВС постанови про поновлення виконавчого провадження від 13.12.2013 p., в якій зазначено, що ухвалою ВССУ від 07.11.2013 р. рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська . та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.06.2013 р. залишено без змін. Постанова про поновлення виконавчого провадження від 13.12.2013 р. була направлена 16.12.2013 р. за № 23-14/25918 та отримана 21.12.2013 р., відтак, ці нововиявлені обставини стали відомі 21.12.2013 р. у 15.43 мін. 15 сек. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2013 р. порушує право власності ОСОБА_4 на гроші, є втручанням в права власника без надання можливості захисту порушених прав у суді.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.04.2014 р. встановлені наступні обставини: ОСОБА_5, прийнявши виконання зобов'язання, як кредитор, на вимогу боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 видав останнім розписку про одержання виконання за договором позики від 19.11.2008 p., посвідченим приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_7 та зареєстрованим в реєстрі за №3796.

Судом встановлено, що це фактично було зроблено ОСОБА_5 в розписці від 20.11.2008 р. про отримання від ОСОБА_1 496 676 дол. США, що згідно апеляційний скарзі ОСОБА_1 дорівнює 2 912 688 грн.

Це підтверджує наведений вище розрахунок та спростовує обставини, встановлені рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2013 р. тому, що одна і та ж розписка не може бути доказом на підтвердження виконання зобов'язань за двома різними правочинами, що також є нововиявленими обставинами. Датою встановлення цих обставин є 30.04.2014 р., оскільки в судовому засіданні 24.04.2014 р. була оголошена тільки вступна та резолютивна частини ухвали, а повий текст був складений 29.04.2014 р. та отриманий 30.04.2014 р.

На підставі договору купівлі-продажу 19.11.2008 р. державні акти на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер №:01:571:0037) на ім'я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були зареєстровані за номерами державної реєстрації 52 та 51 відповідно в рівних частинах., про що державним реєстратором (код реєстратора 104) у 2009 р. в розділі 1 «записи державної реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку фізичних осіб» внесено запис.

Це означає, що в книзі записів реєстрації державних актів зроблені відповідні записи. Книга записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі - це документ суворого обліку, який є складовою частиною державного реєстру земель та містить відомості про зареєстровані державні акти на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договори оренди (суборенди) землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок.

Внесений запис у Державному реєстрі земель є підставою виникнення права власності згідно ст. 202 ЗК України. Наявність факту державної реєстрації земельної ділянки №:01:571:0037 та виникнення на неї права власності у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були приховані позивачами.

Ця нововиявлена обставина є істотною та стала відома ОСОБА_4 19.05.2014 р. з листа ДРФ ДП Центр ДЗК № 14/9918-11.

На вимогу суду Управлінням Держкомзема у Дніпропетровській області було надано відповідь про відсутність реєстрації права власності на земельну ділянку №:01:571:0039, але судом не звернуто увагу на ту обставину, що земельна ділянка, яка була предметом купівлі-продажу, має інший кадастровий номер, а саме №:01:571:0037. В листі ДРФ ДП Центр ДЗК на ім'я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначено, що архівні примірники та дані в базі АС ДЗК м. Дніпропетровська були скасовані ДРФ ДП Центр ДЗК. Також з цього листа вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають на руках перші примірники державних актів на цю земельну ділянку.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування перерозподілити землю інакше після встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості), одержання власником або землекористувачем документів, що посвідчують право на них, та державної реєстрації не може бути підставою для припинення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою як повністю, так і частково, оскільки визначений статтями 140 - 141 ЗКУ перелік підстав для цього є вичерпним.

Відтак на час судового розгляду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були власниками земельної ділянки НОМЕР_1, кадастровий №:01:571:0037. Відсутність даних в базі АС ДЗК не є спором про право та вирішується в порядку адміністративного судочинства.

Що стосується договору купівлі-продажу земельної ділянки, то своє волевиявлення на укладання договору сторона правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складанням та скріпленням підписом письмового документу, що підтверджується практикою ВСУ (постанова від 18.12.2013 р.): відповідно до ст. 214 ЦК відмова від двостороннього правочину може відбуватись лише за взаємною згодою сторін. Одностороння незгода сторони з реєстрацією підписаного нею договору не може визнаватись обставиною для визнання його недійсним (постанова ВСУ від 11.02.2004 р. №21-449а13).

08.11.2008 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у клали домовленість, за якої зобов'язались купити у ОСОБА_5 дві земельні ділянки та незавершений будівництвом будинок за 800 000 дол. США.

08.11.2008 р. по 20.11.2008 р. передали ОСОБА_5 643 676 дол. США. Однак, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в односторонньому порядку розірвали цю домовленість та зазначили, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий №:01:571:0039, є недійсним. Таким чином, після укладання договору купівлі-продажу та дарування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовились від виконання своїх зобов'язань з підстав фінансової неспроможності, що не вважається «випадком» у розумінні ст. 617 ЦК. Фінансова неспроможність позивачів це нововиявлена істотна обставина, яка стала мені відома 19.05.2014 р. Aлe, в момент укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий №:01:571:0037, та з набуттям права власності на неї у ОСОБА_1 і ОСОБА_2 для ОСОБА_5 настали обставини, які унеможливили його відмову від цього договору та стали підставою для припинення його зобов'язань за домовленістю від 08.11.2008 р.

Приписами ст. 607 ЦК встановлено, що зобов'язання припиняються неможливістю їх виконання в зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

ЦК імперативно визначає особу, яка має право укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, та підстави цього - документи, що підтверджують право власності на земельну ділянку. Тому приписи законодавства не надавали ОСОБА_5 будь-якої можливості укласти договір щодо об'єкта нерухомого майна - незавершеного будівництвом будинку - після укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки. Оскільки йдеться про вимоги кодексу обов'язкові для сторін незалежно від того чи буде з цього приводу досягнута згода чи ні, зобов'язання сторін знаходяться поза межами договору. Це повністю відповідає ст. 526 ЦК, згідно з якою зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Оскільки власникам земельних ділянок належать права згідно ст. 331 ч. 3 ЦК, відтак, лише вони могли здійснити реєстрацію прав власності на нерухоме майно - незавершений будівництвом будинок. Таким чином, на переконання відповідача ОСОБА_4, відсутні підстави для розірвання договору, передбачені ст. 651 ЦК та як наслідок для застосування правових наслідків згідно ст.ст. 611, 678 ЦК України.

На переконання відповідача ОСОБА_4, її майнові права є порушеними.

Її право власності на земельну ділянку, передану по договору дарування, кадастровий №:01:571:0038, припинилось, майнові права, зокрема право на забудову цієї земельної ділянки припинилось, право власності на частку будівельних матеріалів, які на неї знаходились припинилось, право власності на частку будівельних матеріалів, які знаходились земельній ділянці кадастровий №:01:571:0037 теж припинилось, жодних грошей від нових власників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ОСОБА_4 не отримувала, навпаки, внаслідок їх односторонньої відмови (26.12.2008 р.) від домовленості з ОСОБА_5 від 08.11.2008 р. для ОСОБА_4 настали негативні наслідки у вигляді безоплатної передачі належного їй майна та майнових прав.

Предмет заяви у зв'язку з такими нововиявленими обставинами, які є істотними для справи, що не були і не могли бути відомі на час розгляду справи становить вимога: про скасування рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2013 р. по справі 2-5220/11 в частині стягнення з відповідача ОСОБА_5 на користь позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 5 142 842 грн., в частині розірвання договору купівлі-продажу земельної ділянки НОМЕР_1, розташованої на АДРЕСА_1, кадастровий номер №:01:571:0037, посвідчений 19.11.2008 -р. приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за № 3789, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 і ОСОБА_1, в частині стягнення з відповідача ОСОБА_5 на користь позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 1 700,00 грн. на відшкодування витрат, пов'язаних з оплатою судового збору та 120 грн. на відшкодування витрат, пов'язаних з оплатою витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача ОСОБА_5 на користь позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 5142842 грн. та в частині розірвання договору купівлі-продажу земельної ділянки НОМЕР_1, розташованої на АДРЕСА_1, кадастровий номер №:01:571:0037, посвідчений 19.11.2008 р. приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за № 3789, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 і ОСОБА_1 - відмовити.

У судовому засіданні відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, їх представники ОСОБА_9 та ОСОБА_6 просили повністю задовольнити заяву з підстав, викладених в ній.

Позивачі та представник позивача - 1 ОСОБА_3, які надали майже аналогічні пояснення, просив суд відмовити в задоволенні заяви повністю.

Відповідно до пояснень позивачів та представника позивача - 1 відповідач ОСОБА_4 не виклала у заяві ті обставини, які нововиявленими у розумінні чинного ЦПК України, та є таким, що не відповідає дійсності з огляду та численність та тривалість судових спорів між ними, її посилання на дату нібито виявлення нею нововиявлених обставин (19.05.2014 р.).

Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд дійшов до наступного висновку.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2013 р. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, де треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, Управління Держкомзему України в м. Дніпропетровську, ДП «Центр державного земельного кадастру» в особі Дніпропетровської філії про розірвання договорів купівлі-продажу, стягненні збитків та відшкодування моральної шкоди вимоги позову були задоволені частково: судом було ухвалено розірвати договір купівлі-продажу земельної ділянки НОМЕР_1, розташованої на АДРЕСА_1 загальнодержавний кадастровий №:01:571:0037 (63822049), посвідчений 19 листопада 2008 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований у реєстрі №3789, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, ОСОБА_2.

Також судом було ухвалено стягнути з відповідача ОСОБА_5 на користь позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - 5 142 842.00 (п'ять мільйонів сто сорок дві тисячі вісімсот сорок дві ) грн., вирішено питання про розподіл судових витрат.

В задоволенні решти вимог позову було відмовлено.

Ухвалою суду від 21.01.2013 р. були внесені виправлення до резолютивної частини рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2013 року в зазначеній вище цивільній справі: вказано у резолютивній частині рішення номер будинку АДРЕСА_1 замість невірного зазначення номеру «АДРЕСА_1»; рішення суду було оскаржено в апеляційному та касаційному порядку, ухвалою ВССУ від 07.11.2013 р. рішення суду 1 інстанції та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.06.2013 р. були залишені без зміни.

Судове рішення було звернуто до виконання (ст. 368 ЦПК).

За ст. 361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами. Підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (п. 1 ч. 1 зазначеної вище статті).

Як встановлено судом при розгляді даної заяви, рішення суду 1 інстанції було отримано ОСОБА_4 та оскаржено нею в апеляційному порядку: апеляційна скарга надійшла від ОСОБА_4 08.07.2013 р. (Т. 4 а.с. 6-8) та була залишена без руху ухвалою судді апеляційного суду Дніпропетровської області без руху (ухвала від 12.07.2013 р.), та ухвалою від 25.09.2013 р. на підставі ч. 3 ст. 297 ЦПК України.

Разом з тим, до подання ОСОБА_4 апеляційної скарги на рішення суду 1 інстанції від 16.01.2013 р. апеляційний суд Дніпропетровської області від 19.06.2013 р. за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на рішення суду першої інстанції апеляційний суд постановив ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін (Т. 4 а.с. 68-69).

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі. Для визначених пунктами 3, 4 частини другої статті 361 ЦПК нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається (Постанова Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року N 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами»).

Відтак, суд не погоджується із доводками відповідача ОСОБА_4 щодо того, що нововиявленою є та обставина, що позивачі суттєво і безпідставно завищили суму збитків (матеріальної шкоди) тому, що передані в гривні суми, еквівалентні сумам в доларах США згідно договору, дорівнювали 3 828 706,47 грн. по курсу НБУ на день платежу, однак, з ОСОБА_5 стягується 5 142 842,00 грн., а, враховуючи, що ОСОБА_4 є подружжям, ? різниці (в розмірі 1 314 135,53 грн.), стає й боргом ОСОБА_4, що не було відомо ОСОБА_4, оскільки остання не приймала участі в розрахунках та не могла знати наслідків укладання та розірвання цієї домовленості.

Відповідач ОСОБА_4 була обізнана про розгляд справи Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, про ухвалене судом рішення (16.01.2013 р.), про факт його оскарження, у тому числі відповідачем ОСОБА_5 (її чоловіком), та навіть сама подавала апеляційну скаргу на рішення суду від 16.01.2013 р., яка була повернута їй на підставі ч. 3 ст. 297 ЦПК України, та зазначені у заяві в частині невірного розрахунку збитків її доводи мали б бути викладені в апеляційній/касаційній скарзі або у заяві у порядку ст. 219 ЦПК України, оскільки надані нею в цій частині нові докази, а не нововиявлені, не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_4, поданої нею у порядку глави 4 розділу У ЦПК України, суд виходить з того, що відповідач ОСОБА_4 фактично в цій заяві надала нові докази, які не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, та не надала нововиявлені обставини, що спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду, та можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Процесуальні недоліки розгляду справи не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку. Обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі чи в заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України або які могли бути встановлені при всебічному і повному з'ясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог частини четвертої статті 10 ЦПК, не є нововиявленими обставинами. Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами (п. 5 Постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року N 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами»).

Керуючись ст. 8, п. 1 ч. 1 ст. 208, ст.ст. 210, 363, 365 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву відповідача ОСОБА_4 про перегляд рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2013 р. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, де треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, Управління Держкомзему України в м. Дніпропетровську, ДП «Центр державного земельного кадастру» в особі Дніпропетровської філії про розірвання договорів купівлі-продажу, стягненні збитків та відшкодування моральної шкоди у зв'язку з нововиявленими обставинами залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

.

Суддя В.В.Спаї