У х в а л а

ІМенем УКраїни

4 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та пені, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 6 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2010 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом. Зазначала, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2002 року по 18 жовтня 2004 року, в якому у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка - ОСОБА_2. 18 серпня 2004 року між ними був укладений нотаріально посвідчений договір про сплату аліментів на дитину. Відповідно до умов договору відповідач зобов'язався сплачувати аліменти на утримання дочки у розмірі 50 % від своєї заробітної плати, але не менше ніж 500 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. У разі несвоєчасного виконання умов договору і виникнення заборгованості зі сплати аліментів з вини відповідача, останнім сплачується на користь ОСОБА_3 пеня у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Прийняті на себе зобов'язання ОСОБА_4 не виконав, не сплатив позивачу жодної грошової суми на виконання умов договору, тому просила задовольнити позов.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 6 жовтня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_3 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 9 СК України подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім'ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов'язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса (ст. 189 СК України).

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2002 року по 18 жовтня 2004 року, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка - ОСОБА_2.

18 серпня 2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір про сплату аліментів на дитину, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований у реєстрі за № 10423.

Відповідно до п. 2 вказаного договору відповідач зобов'язався сплачувати аліменти на утримання дочки ОСОБА_2 у розмірі 50 % від своєї заробітної плати, але не менше 500 грн щомісячно, до досягнення нею повноліття.

Згідно п. 11 договору, в разі несвоєчасного виконання умов договору і виникнення заборгованості по сплаті аліментів з вини відповідача, останнім сплачується пеня у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивачем не надано належних доказів про розмір заробітної плати відповідача за період стягнення нею заборгованості по сплаті аліментів, а довідки компанії «South Star Ltd» від 21 липня 2008 року № 210708 та від 23 березня 2012 року № 2/2012 не є розрахунком заробітної плати відповідача за весь період стягнення заборгованості по сплаті аліментів.

Однак повністю з такими висновками судів погодитися не можна.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки; попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо за своїм внутрішнім переконанням. Результати оцінки доказів відображаються в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Із долученої до матеріалів справи довідки директора «South Star LTD» від 21 липня 2008 року № 210708 (а. с. 138 т. 2) вбачається, що ОСОБА_4 працює в компанії «B Navi Ship Management SrL» на посаді помічника з 16 липня 2007 року, із щомісячною зарплатою з 16 березня 2007 року по 17 серпня 2007 року у розмірі 2600 дол. США, а з 8 січня 2008 року по 16 липня 2008 року із щомісячною зарплатою 2500 €.

Згідно індивідуального трудового договору (а. с. 233 т. 3), що укладений агентом з відбору персоналу «South Star Ltd», що діє від імені судновласника «BNAVI SPA», із ОСОБА_4, він укладений для роботи на судні «BULK PACIFIC» тривалістю 6+/- 1 місяць на посаді помічника капітана (штурмана) із загальним розміром зарплати 2604 дол. США.

Вирішуючи спір та відхиляючи надану позивачем довідку про розмір заробітної плати позивача суди не врахували, що наведені в ній відомості щодо розміру заробітної плати відповідають зазначеному в індивідуальному трудовому договорі, який укладено із відповідачем.

При цьому, установа, яка видала довідку, виходячи із змісту договору, є представником судновласника на судні якого працював ОСОБА_4

Тому висновки судів про неможливість використання вказаної довідки в якості доказу розміру заробітної плати останнього у зазначені в ній періоди є передчасними.

Доказів, які б спростовували, що відповідач не був працевлаштований згідно трудового договору або ж розмір його заробітної плати був меншим, ним не подано.

Переліком видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1999 року № 146 встановлено, що з осіб, які працюють за контрактами в іноземних компаніях і одержують заробітну плату тільки за кордоном, аліменти утримуються із 100 відсотків заробітної плати, яку платник аліментів одержував до укладення контракту, або виходячи із його заробітної плати за останній місяць роботи на момент від'їзду, або з п'ятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на час проведення розрахунків (п. 10 Переліку).

Виходячи з наведеного та з урахуванням вказаних доказів судам належало зробити висновок у якому розмірі мав сплачувати аліменти ОСОБА_4, чи виконувався ним цей обов'язок у повному обсязі, якщо не виконувався, то у зв'язку з чим, при наявності заборгованості по сплаті аліментів встановити її розмір, період прострочення, та відповідно до встановленого зробити висновок про обґрунтованість вимог, які були предметом розгляду.

При цьому необхідно врахувати, що сплата аліментів у більшому розмірі від визначеного у період після виникнення заборгованості може бути підставою для зарахування різниці між цими сумами на погашення боргу.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2012 року, постановленою за результатами розгляду касаційної скарги ОСОБА_3, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2011 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 14 березня 2012 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Предметом розгляду у вказаній справі був також зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів.

22 лютого 2013 року суддею Приморського районного суду м. Одеси постановлено ухвалу про прийняття до провадження справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та пені, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів.

Предметом розгляду у вказаній справі був також зустрічний позов

Однак, будь-які процесуальні документи щодо вирішення зустрічного позову у матеріалах справи відсутні.

Вказані порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179, 212 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, в зв'язку з чим оскаржувані судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 6 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова М.І. Наумчук А.С. Олійник