Провадження № 4-с/752/141/15
У Х В А Л А

Іменем України

14.12.2015 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі головуючого по справі судді - Шкірай М.І.

за участю секретаря - Безверхої Н.В.

за участю представників - ОСОБА_1

ОСОБА_2

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за матеріали скарги ОСОБА_3 на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, суд -

Встановив

Представник скаржника звернувся до суду із вказаною скаргою, підтримавши яку в судовому засідання, просив визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 щодо невжиття заходів з примусового виконання виконавчого листа № 752/3424/14-ц виданого Голосіївським районним судом м. Києва та поновити права ОСОБА_3 через зобов'язання державного виконавця вжити заходів з примусового виконання вказаного виконавчого листа шляхом направлення платіжної вимоги про примусове списання коштів в розмірі 12003654 грн. з усіх виявлених державним виконавцем рахунків Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк».

В обґрунтування скарги представник вказувала, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14.07.2014 року у справі № 752/3424/14-ц за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» про стягнення грошової суми, зобов'язано ПАТ «Діамантбанк» повернути скаржнику трудову книжку та стягнуто на його користь з ПАТ «Діамантбанк» грошових коштів у розмірі 12 003 354 грн. 21.11.2014 року Голосіївським районним судом м. Києва видано виконавчий лист у даній справі.

27.11.2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_4 було винесено постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання даного виконавчого листа та про арешт коштів боржника.

У подальшому 04.12.2014 року державним виконавцем прийнята постанова про відкладення провадження виконавчих дій, яку визнано неправомірною ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року та зобов'язано держаного виконавця скасувати цю постанову, а виконавче провадження закінчити.

Представник вважає порушеними права скаржника на підставі ст.ст. 11, 30, 32, 65, 82 ЗУ «Про виконавче провадження».

Представник ПАТ «Діамантбанк» в судовому засіданні не визнав вимоги скарги та просив суд відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що боржник свої зобов'язання перед скаржником виконав перерахувавши кошти та на те, що ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 грудня 2014 року заборонено Державній виконавчій службі України вчиняти будь-які виконавчі дії в межах виконавчого провадження № 42639519.

Вислухавши пояснення представників, дослідивши матеріали справи та давши належну оцінку доказам, суд приходить до висновку про задоволення даної скарги, оскільки відповідно до вимог ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З змістом ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як роз'яснено у п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 7 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Судом встановлено, що 27 листопада 2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винесено постанову, якою відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 752/3424/14-ц виданого 21.11.2014 року Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» на користь ОСОБА_3 12 003 654 грн. та надано боржнику для самостійного виконання вимог виконавчого документа строк до семи днів з моменту винесення постанови.

27 листопада 2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винесено постанову, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на кореспондентському рахунку № НОМЕР_1 в Головному управлінні національного банку України по м. Києву і Київській області, код банку 321024, що належать боржнику Публічному акціонерному товариству «Діамантбанк» (, місцезнаходження м. Київ, Контрактова площа, 10-А) у межах суми 12 003 654 грн.

04.12.2014 року державним виконавцем винесено постанову про відкладення виконавчих дій, у зв'язку з взаємовиключністю тверджень боржника та стягувача.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року скасовано вищевказану постанову про відкладення виконавчих дій.

09 вересня 2015 року Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства відхилено та залишено без змін вищевказану ухвалу Апеляційного суду м. Києва.

Судом також встановлено, що ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 грудня 2014 року заборонено Державній виконавчій службі України вчиняти будь-які виконавчі дії в межах виконавчого провадження № 42639519 (щодо примусового виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду м. Києва від 21.11.2014 року по справі № 752/3424/14-ц про стягнення з Публічного акціонерного товариства на користь ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 12 003 654 грн.).

Дану ухвалу постановлено з метою забезпечення позову ОСОБА_6 до державної виконавчої служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії.

Оскільки, заходи забезпечення позову застосовані вказаною ухвалою вже більше року та порушення цього питання виникло через неправомірні дії державного виконавця, тобто не з вини скаржника, суд приходить до висновку про неможливість порушення строку виконання рішення.

З пояснень представників сторін в судовому засіданні встановлено, що вказане рішення на сьогоднішній день не виконано належним чином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод гарантоване право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як зазначив у своєму рішенні Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» гарантоване ст.6 Конвенції «право на суд» повинно розцінюватися не лише в аспекті права особи звернутися до суду за захистом своїх прав, а і як обов'язковість до виконання судового рішення. Тому, виконання судового рішення має розглядатися як невід'ємна частина судового процесу.

Крім того, з аналізу рішень Європейського суду з прав людини у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України», якими було встановлено порушення п.1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположний свобод та ст.1 Першого протоколу до конвенції з огляду на порушення права на виконання рішення суду протягом розумного строку) вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення та констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 124 Конституції України.

Також, у справі «Шмалько проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «право на звернення до суду було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося. Було б незрозуміло, якби ст.6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі (справедливий, публічний і швидкий розгляд), і водночас не передбачала виконання судових рішень»).

У зв'язку з чим, суд приходить до висновку про те, що рішення суду, яке набуло законної сили повинно бути виконано протягом розумного строку.

Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, якими обґрунтовуються вимоги скаржника підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, копіями: рішення (т. 1 а.с.8-13), постанов державного виконавця (т. 1 а.с.14-18), ухвал та рішень судів (т. 1 а.с. 19-31, 81-83, 87-88, 89-91, 105-110, 111-115, 116-120), матеріалів виконавчого провадження (т. 2 а.с. 82-131).

Доводи представника ПАТ «Діамантбанк» спростовуються вищевказаними доказами та висновками і на думку суду не можуть бути підставою для відмови в задоволенні скарги, оскільки перерахування грошей 28.11.2014 р. на рахунок № НОМЕР_2 не було направлено на реальне виконання рішення тому, що в той же день ОСОБА_3 було направлено заяву на ім'я Голови правління ПАТ «Діамантбанк» про закриття, в тому числі, вказаного рахунку. Разом з тим, суд вважає неналежним спосіб добровільного виконання рішення обраний боржником, так як статтею 45 Закону України «Про виконавче провадження» врегульовано порядок виплати стягнутих коштів стягувачу. Отже дії ПАТ «Діамантбанк» не направлені на реальне виконання рішення суду, а державним виконавцем не здійснено заходів визначених статтею 11 вказаного вище закону направлених на неупереджене, своєчасне і в повному обсязі вчинення дій щодо виконання вказаного рішення.

Задовольняючи скаргу суд керувався вимогами Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 7 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», рішеннями Європейського суду з прав людини, Конвенцією про захист прав і основоположних свобод, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Крім того, суд керувався принципами справедливості, добросовісності та розумності відповідно до вимог ст. 3 ЦК України з урахуванням балансу інтересів сторін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 383 ЦПК України, суд,

Ухвалив

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 щодо невжиття заходів з примусового виконання виконавчого листа № 752/3424/14-ц виданого Голосіївським районним судом м. Києва.

Зобов'язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 вжити заходів з примусового виконання виконавчого листа № 752/3424/14-ц виданого 21.11.2014 року Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» на користь ОСОБА_3 12 003 654 грн. шляхом направлення платіжної вимоги про примусове списання коштів в розмірі 12003654 грн. з усіх виявлених державним виконавцем рахунків Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк».

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя