Справа № 310/1021/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

19 травня 2015 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області

у складі: головуючого -судді Пустовіт З.П.

при секретарі Гоноболіній О.І.,

з участю позивача ОСОБА_1, її представника адвоката ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, його представника адвоката Пермякова Д.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила усунути від права на спадкування за законом ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що відповідач доводиться їй батьком. З її матір'ю він перебував у шлюбі з 1958 року по 1977 рік, після розірвання якого батьки проживали окремо, кожен з них створив нову сім'ю, але продовжували спілкуватися та підтримувати дружні стосунки. З 1986 року її мати почала проживати окремою сім'єю з ОСОБА_6, з яким уклала шлюб 19.04.1990 року. Під час спільного проживання вони внесли перший пайовий внесок у житлово-будівельний кооператив «Азовець», у якому вони у 1988 році отримали однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 Після раптової смерті у ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловіка ОСОБА_7, її мати доплатила повну вартість кооперативної квартири та отримала свідоцтво про право власності на вказану квартиру від 22.01.2004 року. У листопаді 2005 року під час поїздки в АДРЕСА_2 Бердянського району, де з 2002 року і по теперішній час проживає її батько, з ОСОБА_5 стався ішемічний інсульт, через що вона з 20.11.2005р. по 08.12.2005 року знаходилася на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні Бердянської міської лікарні. Упродовж 2007-2008 року інсульти повторювалися ще два рази. З 2007 року до смерті матері кожні два місці вона знаходилася у кризовому стані, у неї відбувалися судомні синдроми, в період яких вона була повністю дезорієнтована та нерухома з паралізацією на два тижні. У зв'язку з кризовими станами вона постійно викликала до неї лікарів швидкої медичної допомоги. В картах лікарів зазначено, що вона потребує догляду, постільного режиму. З 2005 року ліва рука матері залишилася в неробочому стані, якою вона не здатна була виконувати хатню роботу, а при ході тягнула ліву ногу. З 2007 року і до кінця життя мати не могла самостійно виходити на вулицю, стала нездатна готувати собі їжу, прати, митися, тобто, була в безпорадному стані через тяжку хворобу, не могла самостійно забезпечити умови свого життя, потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування, що здійснювала вона, як єдина дочка. 03 травня 2008 року її батьки вдруге зареєстрували свій шлюб. При цьому ОСОБА_5 пояснила їй, що ОСОБА_3 кохає її і обіцяв, що після реєстрації шлюбу допомагатиме їй, доглядатиме за нею, житиме разом, свій будинок в селі продасть, а отримані кошти віддасть на оплату навчання їхньої онуки у вищому навчальному закладі. Проте відповідач продовжував проживати в своєму будинку в АДРЕСА_2, до ОСОБА_5 став навідуватися рідше, ухилявся від надання їй допомоги, якої вона потребувала і неодноразово зверталася до нього з проханням про надання будь-якої допомоги, забрати її до будинку в АДРЕСА_2. Особливо потребувала допомоги від нього, коли знаходилася в кризових станах, була паралізована повністю, а також коли вона (позивач) перебувала на роботі та коли хворіла на тяжку хворобу і проходила лікування. Проте ОСОБА_3 продовж зазначених періодів вчиняв бездіяльність, спрямовану на ухилення від виконання свого обов'язку як чоловіка забезпечити підтримку та допомогу дружині, тобто ухиляння, пов'язане з винною поведінкою особи, яка, як вона вважає, усвідомлювала свій обов'язок щодо надання допомоги і мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Вона як дочка допомагала і матері, і батькові обробляти його город в селі з 2010р. по 2012р., зробили ремонт у будинку, побудували теплицю, парник. З 2012 року відповідач почав проживати спільно однією сім'єю з жінкою, з якою він проживає до теперішнього часу. Навесні 2009 року, не дочекавшись від ОСОБА_3 виконання обіцянок про надання допомоги ОСОБА_5, з урахуванням все більшого поступового погіршення її стану здоров'я, вона перевезла матір до свого місця проживання, де продовжувала здійснювати за не доглядю.ІНФОРМАЦІЯ_1 мати померла, заповіту не залишила. Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Заведена спадкова справа. Як їй стало відомо, ОСОБА_3 також звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті дружини. Він не був навіть на похоронах, вона за власні кошти оплатила ритуальні послуги, які відповідач їй не відшкодував, також витрати, зроблені нею на утримання, догляд та лікування спадкодавця відповідно до ст.1232 ЦК України. У спадковій квартирі зі згоди ОСОБА_5 з 2012 року і до теперішнього часу проживає онук її та відповідача, а її син ОСОБА_8 з своїм малолітнім сином, де зареєстроване його місце проживання. Дружина ОСОБА_9 померла у ІНФОРМАЦІЯ_3. Посилаючись на ч.5 ст.1224 ЦК України позивач просила усунути відповідача від права на спадкування після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

У судовому засіданні позивач та її представник адвокат ОСОБА_2 підтримали позов із зазначених у ньому підстав, просили задовольнити, пояснивши суду по суті позову.

Відповідач та його представник адвокат Пермяков Д.Ю. заперечували проти задоволення позову, виклавши свої заперечення в письмовому вигляді та пояснивши згідно них, що викладені в позовній заяві факти нібито «винної» поведінки відповідача відносно своєї дружини ОСОБА_5, є безпідставними, голослівними й невідповідними дійсності. Немає жодної підстави, передбаченої чинним законодавством України, для усунення його від спадщини, тому що він сумлінно виконував обов'язки чоловіка забезпечити підтримку й допомогу своїй дружині. Дійсно, у травні 2008 року він і ОСОБА_5 вдруге зареєстрували свій шлюб, причиною якого було обґрунтоване побоювання дружини в тому, що належна їй на праві власності квартира АДРЕСА_1, перейде в порядку спадкування за законом її дочці ОСОБА_1, яка останнім часом сильно зловживала спиртними напоями, наробила боргів і результаті чого отримана у спадщину квартира могла бути продана за борги, таким чином її онуки можуть не мати змоги проживати в подальшому в цій квартирі. Вони обговорювали різні варіанти: договір дарування, заповіт, але всі вони вимагали істотні грошові витрати. Тому, враховуючи їх теплі відносини, убачивши його турботу про неї, ОСОБА_5 запропонувала зареєструвати шлюб. Увесь час, до шлюбу і після його реєстрації, він постійно відвідував ОСОБА_5, доглядав за нею, готував їжу, допомагав по господарству. Він пропонував їй переїхати до нього в АДРЕСА_2, але вона відповідала категоричною відмовою, оскільки село знаходиться за містом і у випадку погіршення її стану здоров'я швидка допомога просто не приїде. Сама позивач не спростовує того факту і викладає про це в позовній заяві, що він надавав допомогу і відвідував ОСОБА_5 Навесні 2009 року дружина сказала йому, що дочка запропонувала їй переїхати до неї в квартиру, а ту квартиру, що належить їй, здаватиме в оренду і на отримані кошти буде здійснювати догляд за нею, купувати ліки й продукти. Він погодився й продовжував регулярно відвідувати свою дружину вже на квартирі дочки, приносив продукти з підсобного господарства. Але у 2013-2014 року його відносини з дочкою різко погіршилися, на його докори в її зловживанні спиртними напоями вона відповідала лайкою і взагалі заборонила приходити до неї в квартиру. Він зазначає, що його дружина ніколи не зверталася до нього з проханням про будь-яку допомогу, він завжди доглядав її добровільно, тим більше не просила перевезти її в АДРЕСА_2, про що безпідставно вказує позивач. У п.4 листа ВССУ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13, виходячи із змісту ч.5 ст.1224 ЦК України, суд повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані. Тобто, ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, потребує з'ясування питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну і фізичну змогу надавати таку допомогу. Те, що він тривалий час не спілкувався з дружиною з вини дочки, не свідчить про умисне ухилення від надання допомоги. Крім цього, за ОСОБА_5 у плині останніх п'яти років постійно доглядала дочка, ОСОБА_1, яка одержувала пенсію його дружини та кошти від здачі квартири в оренду, і його дружина ніколи не скаржилася на якість догляду з боку дочки. Тому позивачем не доведено факт потреби спадкодавця в допомозі саме з його боку. Особиста неприязнь його дочки до нього виразилася в тому, що вона навіть не повідомила його про смерть дружини, і він дізнався про це від сторонніх людей вже після її похоронів. Тому вважає безпідставними посилання позивача на те, що він не приймав участь у витратах на поховання, крім цього ці обставини не можуть прийматися до уваги як доказ при усуненні від права на спадкування, оскільки це не є допомогою спадкодавцеві за життя. Крім цього позивачу були компенсовані ці витрати управлінням ПФУ в м.Бердянську та Бердянському районі Запорізької області. Таким чином, позивачем не доведена сукупність обставин: умисне ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцеві при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані та потреби спадкодавця в допомозі саме відповідача, тому просили в позові відмовити.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні дала свідчення про те, що дочка ОСОБА_5 - ОСОБА_11, влаштувавшись двірником у їх будинку, 5 разів на день готувала свіжу їжу своїй матері, яка після інсультів не могла за собою доглядати, бо у неї була паралізована рука. Під час приступів залишалися на ніч або дочка або онука ОСОБА_12. На її запитання до ОСОБА_5, чому вона розписалася з ОСОБА_3, та відповідала, що він її любить і забере до себе в АДРЕСА_2, де буде за нею доглядати, але він її так і не забрав. Коли ОСОБА_1 забрала матір до себе в квартиру на вул.. ОСОБА_13, там проживало ще п'ять осіб: вона, її чоловік, дочка, син з дружиною та онук. ОСОБА_3 за весь час вона бачила приблизно 4 рази, він привозив овочі. Не бачила, щоб він надавав хворій якусь допомогу, - він просто сидів на кухні. За життя ОСОБА_14 отримувала хороший догляд, але від чоловіка, на її думку, потрібна була ще моральна підтримка, проте вона ніколи не говорила про чоловіка поганих слів. Останній раз вона бачила ОСОБА_3, коли ОСОБА_1 робили операцію.

Свідок ОСОБА_15 дала наступні показання, що після інсульту, який стався з ОСОБА_5, увагу вона отримувала від дочки та онучки. Вона відвідувала хвору коли раз на тиждень, коли один раз на місяць. ОСОБА_5 говорила їй, що вони зареєстрували шлюб з ОСОБА_3, проте вона бачила його в квартирі ще коли ОСОБА_5 була здорова. Хвора розповідала їй, що він її кинув, а вона просила і продукти принести, і приготувати їх і побути поряд. Після другого інсульту вона стала нездатна себе опікувати, стався розлад пам'яті, не знала, коли треба вживати їжу. Вона відвідувала хвору і на квартирі у ОСОБА_1, проте була там рідко, один раз на три місяці, відповідача там жодного разу не бачила.

Свідок ОСОБА_13 пояснила в суді, що вона проживала з ОСОБА_5 на одній сходовій клітині. Після інсульту, їй було заборонено підходити до газової плити. ОСОБА_1 купувала ліки, розкладала їх, залишала їжу. ОСОБА_5 розповідала їй, що вони розписалися з ОСОБА_3, говорила, що він буде їй готувати, доглядати, розповідала, що він приходить до неї, але рідко. Останні п'ять років вона хвору не бачила, в квартиру до ОСОБА_1 не приходила.

Свідок ОСОБА_12 пояснювала в судовому засіданні, що після інсульту у 2005 році лікар заборонив ОСОБА_5 підходити до плити. ОСОБА_11 розкладала їй ліки строго по списку і вона їх приймала. ОСОБА_3 її навідував, але не часто, можливо, раз на тиждень, сидів, спілкувався з нею. У хворої була хороша пенсія, більша, ніж у ОСОБА_3, тому на його кошти вона не розраховувала. Основна допомога з його боку була моральна. Два рази бачила, як він готував їй їжу та залишався ночувати. Вона кожного вечора заходила до хворої, щоб зміряти їй артеріальний тиск. Після того, як у неї ночами почав підніматися тиск, ОСОБА_5 стала боятися одна залишатися на ніч і перейшла жити до дочки. Розповідала,що вони з ОСОБА_3 розписалися, він обіцяв готувати їй, доглядати. Телефонів ні у неї, ні у нього не було, тому вона чекала, коли він сам приїде. В квартирі у ОСОБА_1 вона хвору не навідувала. Гадає, що їй хотілося кращого догляду, спілкування, але якщо вона 9 років прожила після інсульту, значить догляд за нею був гарний.

Свідок ОСОБА_16 дала свідчення про те, що зі слів ОСОБА_3 вона знає, що у ОСОБА_5 був інсульт, потім, що вони розписалися. Приблизно у 2010 -2011 роках вона кожного тижня бачила ОСОБА_3 з пакетами в руках і він казав їй, що їде до ОСОБА_17. Він на своєму городі вирощував овочі і його дочка брала продукти. Вона бачила, як він завжди проводжав свою дочку на автобус, яка була з повними відрами чи корзинами.

Свідок ОСОБА_18 дав пояснення в судовому засіданні про те, що ОСОБА_3 переїхав проживати в АДРЕСА_2 приблизно у 2002 році. Майже кожного дня він їздив до м.Бердянська і він підвозив його на мотоциклі на вул. Піонерську, до його дружини, як він йому пізніше повідомив. Коли вона захворіла приблизно у 2005-2008 роках, ОСОБА_3 заходив до квартири дружини, запитував, що купити, а потім скуплявся або в магазині, або на ринку. В тиждень виходило, що він його підвозив приблизно 2-3 рази, аж поки його дружину не забрала до себе їхня дочка на вул.. ОСОБА_13. З тих пір ОСОБА_3 говорив, що його туди не впускають. Жалувався на дочку, що стосунки погіршилися через її пияцтво, за що її вигнали з роботи.

Свідок ОСОБА_19 підтвердила суду причину неявки відповідача на попереднє судове засідання, пояснивши, що 17.03.2015 року вона їхала разом з ОСОБА_3 до м.Бердянську в одному автобусі з АДРЕСА_2, коли на зупинці «Південгідромаш» йому стало погано. Була викликана швидка допомога, проте він відмовився від госпіталізації, сказавши, що йому потрібно на суд. На засідання він не зміг поїхати і вони повернулися з ним в АДРЕСА_2.. По селу говорять, що він проживає з співмешканкою.

Заслухавши позивача, відповідача, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5, причина смерті - хронічна ішемічна хвороба серця. Після її смерті залишилася однокімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копіями свідоцтва про смерть, довідки про причину смерті, свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.01.2004 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Як вбачається з наявної у справі медичної документації, у листопаді 2005 року ОСОБА_5 поставили діагноз: ішемічний інсульт в праві гемісфері головного мозку на фоні гіпертонічної хвороби ІІІст., церебросклероза ІІст., лівосторонній геміпарез. З карт преємственності лікарів швидкої допомоги вбачається, що на протязі 2008-2010 років до неї двічі на рік викликалася швидка допомога.

Згідно листа КУ «Бердянський центр первинної медико-санітарної допомоги» Бердянської міської ради №377 від 01.04.2015 року, записи в амбулаторній картці ОСОБА_5 починаються записом лікаря невропатолога, де зазначено, що хвора перенесла ішемічний інсульт в правій гемісфері з лівостороннім геміпарезом 20 листопада 2005 року. За станом здоров'я з літа 2007 року потребувала сторонньої допомоги, вела постільний режим.

Позивач являється рідною дочкою померлої, а відповідач - чоловіком та, як вбачається з копії спадкової справи №14/2014, обидва звернулися до приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу Вержиковської О.П. з заявами про прийняття спадщини, а саме: 27 серпня 2014 року - ОСОБА_1, а 13 жовтня 2014 року - ОСОБА_3. При чому, як видно з копії заяви ОСОБА_1 від 27.08.2014 року на ім'я приватного нотаріуса, вона в ній зазначила, що інших спадкоємців першої черги немає, а також спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, а також пережившого чоловіка.

Статтями 202, 203 СК встановлено обов'язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, мають тяжкі хвороби, інвалідність або є безпомічними.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як роз'яснено у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування", факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи. При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Таким чином, під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично чи матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Отже, ухилення характеризується умисною формою вини.

Тобто, потрібно встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначала, що до реєстрації шлюбу 03.05.2008 року і після нього відповідач продовжував проживати в АДРЕСА_2, рідко навідував дружину, ухилявся від надання допомоги, яку вона потребувала, бо з 2007 року перебувала у безпорадному стані, і яка неодноразово зверталася до нього з проханням про її надання та забрати її до себе в село. Вона опікувалася матір'ю разом з своєю дочкою, готувала їжу, прала білизну, купувала ліки, доглядала і вдень і вночі під час кризів, поховала за власні кошти.

Допитані судом свідки зі сторони позивача підтверджували безпорадний стан ОСОБА_5, пояснювали, що бачили, як її відвідував ОСОБА_3, але не дуже часто. Разом з тим, свідок ОСОБА_12, яка кожного вечора міряла тиск хворій, дала свідчення про те, що бачила, як відповідач навідував свою дружину кожного тижня, бачила двічі як готував їжу та залишався з нею ночувати в її квартирі.

Відповідач разом з тим пояснював, що привозив і купував продукти та готував їжу дружині, допомагав по господарству до 2009 року кожного дня, ночував тоді, коли викликали швидку допомогу, аж поки дочка не забрала матір до себе в квартиру, а з 2012 року йому перестали відчиняти двері в квартиру. Забрати дружину в село не дозволила дочка, яка отримувала її пенсію та здавала належну їй квартиру. Його пояснення частково підтвердив свідок ОСОБА_18, який дав свідчення суду, що приблизно 2-3 рази на тиждень підвозив ОСОБА_3 з АДРЕСА_2 до АДРЕСА_1.

До того ж жоден з опитаних свідків, сама позивач та її представник не підтвердили суду того, що спадкодавець потребувала матеріальної допомоги від відповідача, навпаки, пояснювали, що ОСОБА_5 отримувала високу пенсію, бо працювала деякий час на Півночі, а догляд, який вона отримувала від дочки та онучки, був хороший.

Суд вважає, що той факт, що деякі свідки показали суду, що бачили відповідача у хворої дружини лише 4 рази чи 2 рази, то цьому є пояснення, бо вони самі не відвідували хвору регулярно: хто через день (ОСОБА_10) , хто один раз на місяць (ОСОБА_15), або взагалі останні п'ять років не бачила, при цьому пояснюючи, що в свої квартирі ОСОБА_5 ходила по квартирі, самостійно їла.( ОСОБА_13).

Свідок ОСОБА_12, яка була допитана за клопотанням позивача, взагалі спростувала позицію ОСОБА_1, що ОСОБА_3 ухилявся від надання допомоги своїй дружині, бо пояснила суду, що відповідача вона бачила кожного тижня в квартирі дружини, та двічі була свідком, як він готував їй їжу та залишався ночувати.

На переконання суду, намагання довести факт тривалого не спілкування відповідача з своєю хворою дружиною, не є беззаперечним доказом умисного ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцю. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Однак у ході розгляду справи судом не встановлено наявність умисних дій чи бездіяльності відповідача, спрямованої на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу своїй дружині.

За ст. 10 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову ОСОБА_1, бо її доводи, що відповідач, будучи обізнаним про тяжку хворобу своєї дружини, проте ухилялася від надання їй допомоги, не ґрунтуються на зібраних матеріалах по справі, а та обставина, що позивач за власні кошти поховала свою матір, не є підставою для усунення відповідача від спадкування, якого вона навіть не повідомила про смерть його дружини.

Отже, позовні вимоги є недоведеними, тому позов не підлягає задоволенню, відповідно, не підлягають відшкодуванню і понесені позивачем судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 10, 11, 57-60, 62-64, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст.202, 203 СК України, ч.5.ст.1224 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:З. П. Пустовіт