Справа № 465/7682/14 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М. Провадження № 22-ц/783/2263/15 Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.

суддів: Приколоти Т.І.. Тропак О.В.,

секретаря - Іванової О.О.,

за участю: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди -

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням частково задоволено зазначений позов. Ухвалено про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 4298 на відшкодування майнової шкоди внаслідок залиття належних їй приміщень, 2500 на відшкодування моральної шкоди, 1176 грн. на відшкодування витрат, пов'язаних із відновленням порушеного права.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення оскаржила ОСОБА_5 Просить його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у позові. Посилається на неправильне встановлення судом фактичних обставин справи, невідповідність висновків дійсним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права. Зокрема вказує на те, що позивач невірно обрала спосіб захисту права шляхом пред'явлення позову про відшкодування шкоди, оскільки увесь будинок знаходиться у спільній власності і тому шкода саме її майну не могла бути заподіяною; факт пошкодження приміщень будинку, як і вартість відновлювальних робіт, не доведений належними і допустимими доказами; не доведеним є факт заподіяння позивачці моральної шкоди. Посилається і на те, що справа розглянути за відсутності відповідача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта ОСОБА_3 на підтримання скарги, представника позивача ОСОБА_4 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги колегія суддів не знаходить законних підстав для її задоволення з огляду на викладені мотиви.

Встановлено, що сторони є співвласниками будинку АДРЕСА_1, яким належать: ОСОБА_6 - 3/5, а ОСОБА_5 - 2/5 ідеальних частин будинку з відповідними частинами належних до нього господарських будівель та споруд.

Позивач ОСОБА_6 є власником вказаної частки на підставі договору дарування від 15.06.1988 року і фактично користується приміщеннями, що позначені у поверховому плані під індексами: першого поверху 1-1 (пл. 8,9 кв.м. - сходова клітка), 1-2 (пл. 1,6 кв.м. - коридор), 1-3 (пл. 1,0 кв.м. - вбиральня), 1-4 (пл. 14,2 кв.м. - кухня): другого поверху під інд. 1-5 (пл. 8,9 кв.м. - сходова клітка), 1-6 (пл. 5,7 кв.м. - коридор), 1-7 (пл. 15,0 кв.м. - житлова кімната), 1-8 (пл. 19,7 кв.м. - житлова кімната), 1-9 (пл. 13,9 кв.м. - житлова кімната), 1-10 (пл. 1,0 кв.м. - вбиральня), 1-11 (пл. 4,7 кв.м. - ванна); підвальними приміщеннями І (пл. 7, 2 кв.м.), III (пл. 10,7 кв.м.), IV (пл. 13,2 кв.м.).

Відповідач ОСОБА_5 є власником вказаної частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.11.1999 року і фактично користується приміщеннями першого поверху, що позначені у поверховому плані під індексами: 2-1 (пл. 19,2 кв.м.), 2-2 (пл. 13,5 кв.м.), 2-3 (пл. 4,6 кв.м.), 2-4 (пл. 1,1 кв.м.), 2-5 (пл. 2,5 кв.м), та підвальним приміщенням під індексом II (пл. 12,5 кв.м.), обладнаним окремим входом.

Із матеріалів справи (зокрема, із даних обласного комунального підприємства "БТІ та ЕО") убачається, що будинок двоповерховий. Приміщення, фактично зайняті сторонами, є ізольованими між собою, мають окремі входи. Право користування зазначеними вище приміщеннями, які відповідають належним співвласникам часткам, визначено у 1964 році попередніми співвласниками будинку.

За даними ЛКП "Затишне", що надає житлово - комунальні послуги, будинок АДРЕСА_1 перебуває на обліку як двохквартирний, кожна із яких обладнана відокремленими приладами обліку водо-, електро- та газопостачання.

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для покладення обов'язку відшкодувати відповідачем шкоду є вірним, відповідає матеріалам справи і ґрунтується на нормах права.

Відповідно до правил ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Факт заподіяння шкоди приміщенням, якими володіє і користується ОСОБА_6 доведена актами, складеними працівниками ЛКП "Затишне" 16.12.2011 року і ЛКП "Листопадове" від 28.01.2013 року, а також працівниками ЛКП "Львівводоканал" 28.12.2011 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Із частини другої цієї статті убачається, що ці дані встановлюються, зокрема, на підставі письмових доказів.

Належними є докази, які містять інформації щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Таким чином, оскільки зазначені акти містять інформацію щодо предмета доказування і підтверджують наявність обставин, що обґрунтовують вимоги позивача, то місцевий суд правомірно визнав ці акти належними письмовими доказами.

Отже, посилання апелянта на те, що дані докази є не допустимими, так як складання актів не входить до компетенції ЛКП "Затишне" та ЛКП "Львівводоканал", не відповідає наведеним вище нормам процесуального права. При цьому посилання на ч. 1 ст. 59 ЦПК України є недоречним, оскільки ця норма забороняє брати до уваги такі докази, які здобуті з порушенням встановленого законом порядку. У даному випадку порядок одержання такого доказу законом не встановлено.

Спростовується твердження апелянта про недопустимість акта ЛКП "Львівводоканал" від 28.12.2011 року змістом самого акта, адже він власноручно написаний і підписаний контролером.

Правомірно суд взяв до уваги і висновок експертного будівельно - технічного дослідження від 22.07.2013 року.

Так, дослідження проводив фахівець, який має відповідну освіту, спеціальність та спеціальні знання у галузі будівельно - технічних досліджень і право здійснювати оцінку майна і майнових прав. Під час проведення дослідження він дійшов висновку про відповідність даних про пошкодження приміщень у наведених вище актах їх фактичним пошкодженням, давності заподіяння і причинам виникнення, здійснив оцінку спричиненої шкоди.

Так як відповідач, в силу приписів ч. 2 ст. 1166 ЦК України та ст.ст. 60, 61 ЦПК України не довів відсутності вини у заподіянні пошкоджень приміщенням, які займає ОСОБА_6, або інший розмір відшкодування, то колегія суддів вважає правильним висновок суду про задоволення позову в частині відшкодування майнової шкоди за рахунок ОСОБА_5

Не ґрунтується на нормах права посилання апелянта на невірно обраний позивачем спосіб захисту.

Як встановлено судом, і про це зазначено вище, сторони є співвласниками будинку АДРЕСА_1, кожній у із яких належить відповідна ідеальна частка у праві власності. Разом із цим, співвласники фактично користуються конкретними приміщеннями у площах, які відповідають їх ідеальним часткам. Ці приміщення вони набули на підставі цивільно - правових угод, до укладення яких попередні співвласники встановили порядок користування ними.

Отже позивач ОСОБА_6 має право власності на 3/5 ідеальних частин будинку, одночасно має речові права на конкретно визначені приміщення, у тому числі на приміщення, які зазнали пошкоджень з вини ОСОБА_5

За таких обставин позов ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, заподіяної її майну, відповідає способу захисту порушеного права.

Стаття 23 ЦК України визначає поняття моральної шкоди. Зокрема, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Так як з вини ОСОБА_5 майно ОСОБА_6 зазнало пошкодження і унаслідок цього позивач понесла моральні страждання, то місцевий суд правильно знайшов підстави для задоволення позову і в цій частині.

Розмір відшкодування відповідає характеру моральних страждань і підстав вважати його несправедливим не має.

Як убачається із матеріалів справи, для участі у розгляді справи сторони належним чином викликалися в судові засідання, у тому числі повістки направлялися у відповідності до вимог процесуального закону. Однак на неодноразові виклики відповідач в судові засідання не з'являлася (окрім 26.11.2013 року), 08.11.2013 року подала свої заперечення, повістки поверталися у зв'язку з неврученням за закінченням терміну зберігання.

Отже, підстави для висновку про порушення судом засад змагальності відсутні. При цьому колегія суддів зазначає, відповідач мала можливість надати суду докази на заперечення вимог позову (чим і скористалася) у стадії перегляду заочного рішення, оскарження в апеляційному порядку.

Таким чином колегія суддів знаходить, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність його висновків і тому рішення належить залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, ст. 317 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді