У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, відділ державної виконавчої служби Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про звільнення від сплати аліментів за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він з ОСОБА_5 мають спільну неповнолітню дочку - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. За рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 6 червня 2011 року з нього стягнуто аліменти на користь відповідача на утримання дочки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. Зазначене рішення перебуває на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2013 року ОСОБА_5 було притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, після чого дитина постійно проживає разом з ним. Оскільки тривалий час дитина проживає разом з ним та перебуває на його утриманні, позивач вважав, що фактично змінилися обставини, які впливали на призначення аліментів. ОСОБА_5 жодних коштів на забезпечення потреб дитини не надає, а отримані від позивача аліменти використовує не за цільовим призначенням.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд звільнити його від сплати аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання дитини - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1 липня 2014 року та відкликати з виконання виконавчий лист, що знаходиться на виконанні у відділі державної виконавчої служби Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено. Звільнено його від сплати аліментів, стягнутих рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 6 червня 2011 року на користь ОСОБА_5 на утримання дочки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відкликано з відділу державної виконавчої служби Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на утримання дитини - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_6, просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення суду та відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що на даний час є чинні судові рішення про визначення місця проживання дитини з матір'ю та про відібрання дитини у батька з передачею дитини матері, у зв'язку з цим відсутні підстави вважати, що встановлений судом факт проживання дитини з батьком є обставиною, яка впливає на припинення аліментів та є підставою для звільнення від їх сплати.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
Б.І. Гулько С.Ф. Хопта