У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,
суддів:Леванчука А.О., Закропивного О.В., Лесько А.О., Хопти С.Ф.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом заступника прокурора м. Києва до Київської міської ради, ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, відновлення становища, яке існувало до порушення, за касаційною скаргою заступника прокурора м. Києва на рішення апеляційного суду м. Києва від 3 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року заступник прокурора м. Києва звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради від 24 грудня 2009 року № 1165/3234 «Про передачу громадянці ОСОБА_7 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1», визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом повернення в розпорядження Київської міської ради земельної ділянки.

Позивач посилався на те, що у грудні 2009 року відповідач Київська міська рада прийняла рішення № 1165/3234 «Про передачу громадянці ОСОБА_7 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1». Відповідно до земельно-кадастрової інформації на земельну ділянку, остання відноситься до земель рекреаційного призначення. У порушення норм Земельного кодексу України (далі - ЗК України) спірну земельну ділянку передано у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, тобто для потреб не пов'язаних з рекреаційними. Крім того, проект землеустрою в порушення вимог ст. ст. 118, 186-1 ЗК України не погоджений природоохоронним органом, а саме структурним підрозділом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України, а також не проведена обов'язкова державна експертиза проекту відведення земельної ділянки.

Отже, прокурор вважав, що оскаржуване рішення Київської міської ради прийнято з порушенням вимог законодавства, а тому підлягає визнанню незаконним та скасуванню у судовому порядку. Також державний акт на право власності на спірну земельну ділянку має бути визнаний недійсним як такий, що виданий на підставі незаконного рішення органу місцевого самоврядування. Крім того, прокурор посилався на те, що оскаржуваним рішенням відповідача порушено право територіальної громади м. Києва на землю, яке підлягає захисту у спосіб, визначений п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України, шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19 вересня 2014 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення Київської міської ради від 24 грудня 2009 року № 1165/3234 «Про передачу громадянці ОСОБА_7 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1». Визнано недійсним державний акт серії ЯЖ № 931229 на право власності на земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1, кадастровий номер :85:977:0015, виданий ОСОБА_7, зареєстрований 17 травня 2010 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за № 04-7-02540. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 3 грудня 2014 року рішення районного суду в частині визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради від 24 грудня 2009 року № 1165/3234 про передачу ОСОБА_7 земельної ділянки у приватну власність, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та розподілу судових витрат скасовано й ухвалено у цій частині нове рішення у справі. У задоволенні позовних вимог заступника прокурора м. Києва до Київської міської ради, ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради від 24 грудня 2009 року № 1165/3234 «Про передачу громадянці ОСОБА_7 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1» та визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі заступник прокурора м. Києва просить скасувати рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції, і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга заступника прокурора м. Києва підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами встановлено, що рішенням Київської міської ради від 24 грудня 2009 року № 1165/3234 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці ОСОБА_7 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані по АДРЕСА_1 та передано ОСОБА_7 у приватну власність земельну ділянку, площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за цією адресою, за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування.

На підставі цього рішення, Київською міською радою 17 травня 2010 року ОСОБА_7 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,10 га, кадастровий номер №:85:977:0015, розташовану по АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, серії ЯЖ № 931229.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЗК України землі України за основних цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення, землі житлової та громадської забудови, землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, землі оздоровчого призначення, землі рекреаційного призначення, землі історико-культурного призначення, землі лісогосподарського призначення, землі водного фонду, землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Згідно із ч. 2 ст. 19 ЗК України земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Відповідно до ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Визнаючи незаконним та скасовуючи рішення Київської міської ради про передачу земельної ділянки у приватну власність відповідачу, а також визнаючи недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржуване рішення було прийнято з порушенням норм чинного законодавства, зокрема, у приватну власність передана земельна ділянка рекреаційного призначення, а також проект землеустрою не був погоджений належним природоохоронним органом. Такого висновку суд першої інстанції дійшов виходячи із земельно-кадастрової інформації на земельну ділянку в якій зазначено, що відповідно до даних державної статистично звітності дані за формою № 6-зем, графа 57, спірна земельна ділянка до її передачі у приватну власність відносилася до земель рекреаційного призначення.

Проте, суд апеляційної інстанції не погодився з таким висновком суду першої інстанції і належним чином дослідивши наявні у справі докази, перевіривши доводи позивача і заперечення відповідача, суд дійшов обґрунтованого висновку, що спірна земельна ділянка не відноситься до земель рекреаційного призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами.

Згідно з пунктами «а», «б», «в», «г» ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Положеннями ч. 1 ст. 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 п. 12 «Перехідні положення» ЗК України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок визначений положенням статті 118 ЗК України.

Так, ч. 1 ст. 118 ЗК України передбачено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Частина 6 статті 118 ЗК України передбачає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 ЗК України).

Згідно зі статтею 50 Закону України «Про землеустрій», у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок складаються проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Відповідно до статті 123 ЗК України розроблений проект відведення земельної ділянки погоджується з територіальним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, а також з відповідним територіальним органом виконавчої влади з питань лісового або водного господарства (у разі вилучення (викупу), надання, зміни цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення чи водного фонду).

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення (ч. ч. 1, 2 ст. 20 ЗК України).

З матеріалів справи вбачається, що проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_7 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані по АДРЕСА_1, погоджено із Головним управлінням містобудування, архітектури та дизайну міського середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - висновок № 09-2540-В (вих. № 19-11869 від 5 листопада 2009 року а.с. 23-24), Київською міською санепідемстанцією (а.с. 26-27), Головним управлінням екології та охорони природних ресурсів (а.с. 28-30), Головним управлінням охорони культурної спадщини (а.с. 31), Головним управлінням земельних ресурсів (а.с. 32-33).

Виконуючи доручення Київської міської ради від 1 жовтня 2008 року № 29/233-Ш-21023 Головне управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надало висновок, в якому не заперечувало проти відведення земельної ділянки в установленому законодавством порядку для будівництва та обслуговування садибного житлового будинку, господарських будівель та споруд, без права забудови до погодження та затвердження проектної документації у встановленому законодавством порядку.

Головне управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не заперечувало проти використання земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 29 жовтня 2014 року, у справі № 6-164цс14, наявність висновку Головного управління екології та охорони природних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради є достатнім для погодження проекту відведення земельної ділянки й не потребує подальшого його погодження, оскільки відповідно до Положення про Головне управління екології та охорони природних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради, затвердженого рішенням Київської міської ради від 18 червня 2009 року № 632/1688 (яке було чинним на момент погодження проекту відведення) до повноважень Головного управління віднесено погодження проектів відведення земельних ділянок.

Встановивши, у даній справі, що Головне управління екології та охорони природних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) погодило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці ОСОБА_7 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за вказаною вище адресою, згідно чинного законодавства, суд дійшов правильного висновку про недоведеність прокурором своїх вимог в частині віднесення спірної земельної ділянки до категорії земель рекреаційного призначення.

Отже, правильно встановивши характер спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскаржуване рішення Київської міської ради від 24 грудня 2009 року № 1165/3234 було прийнято відповідно до вимог чинного на момент його прийняття законодавства. Встановивши ці обставини у справі, суд апеляційної інстанції дійшов також правильного висновку, що і підстав для визнання недійсним державного акта на право власності не має. Висновок суду апеляційної інстанції в цій частині відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 31 жовтня 2012 року, у справі № 6-53цс12.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в скарзі доводи є необґрунтованими й правильність висновків суду не спростовують, тому судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора м. Києва відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 3 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Д.Д. Луспеник А.О. Леванчук А.О. Лесько О.В. Закропивний С.Ф. Хопта Головуючий Судді: