Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання Шептицька С.С.,

з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" на рішення Рівненського міського суду від 23 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" про захист прав споживача та стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и л а :

6 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ „Дельта Банк" про захист прав споживача та стягнення грошових коштів.

Рішенням Рівненського міського суду від 23 березня 2015 року його позовні вимоги задоволено. З відповідача на користь позивача стягнуто депозитний вклад у розмірі 8 830, 70 доларів США, 3 % річних у сумі 319, 78 доларів США, а також 605, 76 доларів США пені, що згідно з курсом НБУ станом на 3 листопада 2014 року склала 7 844, 59 грн.

В поданій апеляційній скарзі відповідач посилався на те, що 25 листопада 2013 року між ним та позивачем було укладено договір банківського вкладу (депозиту) „Найкращий від Миколая" у доларах США № 014-17517-251113, відповідно до якого позивач розмістив у банку 23 000, 00 доларів США строком до 24 травня 2014 року на вкладному (депозитному) рахунку НОМЕР_1.

Після спливу строку дії депозитного договору належні позивачу кошти згідно з умовами договору 26 травня 2014 року були повернуті на відкритий йому поточний рахунок НОМЕР_2, де він міг ними розпоряджатися.

Таким чином, відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту) „Найкращий від Миколая" у доларах США № 014-17517-251113 від 25 листопада 2013 року банк повністю виконав його умови: належні позивачу кошти зарахував на вкладний рахунок, упродовж усього терміну дії депозитного договору нараховував та сплачував позивачу обумовлені відсотки, а після закінчення строку вкладу - повернув позивачу суму вкладу на його поточний рахунок, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Після зарахування банком депозитних коштів на поточний рахунок вкладника кошти перейшли у власність позивача, цими коштами він вправі був розпорядитися, оскільки між сторонами після закінчення депозитного вкладу виникли правовідносини з обслуговування банківського рахунку.

Також судом першої інстанції безпідставно була задоволена вимога позивача про стягнення з банку пені та 3 % річних від суми простроченого грошового зобов'язання.

Крім того, відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року „Про судове рішення у цивільній справі" місцевий суд у резолютивній частині рішення повинен був зазначити розмір суми, що підлягає стягненню з відповідача, у грошовій одиниці України - гривні.

2 березня 2015 року Правління Національного Банку України на підставі ст. 76 Закону України „Про банки і банківську діяльність" прийняло постанову № 150 „Про віднесення Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних".

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 51 від 2 березня 2015 року в Публічному акціонерному товаристві „Дельта Банк" з 3 березня 2015 року введена тимчасова адміністрація.

Згідно п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку не здійснюється.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки і банківську діяльність" кредитором банку є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Позивач, маючи майнову вимогу до банку, є кредитором банку, а тому на нього розповсюджується дія Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у тому числі положення приписів ст. 36 вказаного Закону щодо наслідків запровадження тимчасової адміністрації у банках та призначення уповноваженої особи фонду.

З часу введення тимчасової адміністрації у ПАТ „Дельта Банк" у відповідача відсутні будь які правові підстави для задоволення майнових вимог позивача в судовому порядку.

Покликаючись на ці обставини, відповідач рішення місцевого суду вважав незаконним та необґрунтованим і просив апеляційний суд його скасувати й ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В запереченні на апеляційну скаргу позивач рішення місцевого суду вважав законним та обґрунтованим і просив апеляційний суд залишити його без змін, а подану апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що після закінчення терміну дії договору банківського вкладу вклад не був повернутий, а тому з відповідача необхідно стягнути решту невиплаченого депозитного вкладу у розмірі 8 830, 70 доларів США, 3 % річних у сумі 319, 78 доларів США, а також 605, 76 доларів США пені, яка згідно з курсом НБУ станом на 3 листопада 2014 року склала 7 844, 59 грн.

Проте погодитися повністю з таким підходом суду до вирішення спору не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає не повністю.

Судом установлено, що 25 листопада 2013 року між сторонами у справі було укладено договір банківського вкладу (депозиту) „Найкращий від Миколая" у доларах США № 014-17517-251113, відповідно до якого позивач розмістив у банку 23 000, 00 доларів США строком до 24 травня 2014 року на вкладному (депозитному) рахунку НОМЕР_1 під 9, 50 % річних, що підтверджується відповідним договором та квитанцією № 28921922 від 25 листопада 2013 року (а. с. 5, 6).

26 травня 2014 року після закінчення строку дії договору позивач звернувся до банку з проханням повернути кошти за депозитним вкладом (а. с. 14). Проте йому була повернута лише частина належного вкладу (а. с. 9-13).

Згідно з ч. 1 ст. 525 ЦПК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виходячи з правил ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що строк депозитного вкладу позивача закінчився 24 травня 2014 року, а тимчасова адміністрація строком на три місяці у ПАТ „Дельта Банк" була запроваджена з 3 березня 2015 року (а. с. 69-76).

Частиною 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон) передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Проте пунктом 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону визначено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, незважаючи на запровадження у відповідача тимчасової адміністрації, на зазначені вимоги закону належної уваги не звернув та постановив стягнути з відповідача вклад в іноземній валюті, не перерахувавши його в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації (3 березня 2015 р.).

У зв'язку з цим рішення місцевого суду підлягає відповідній зміні, через що з відповідача на користь позивача слід стягнути депозитний вклад у розмірі 219 183, 78 грн. (8 830, 70 доларів США х 24, 820658 грн. = 219 183, 78 грн.), 3 % річних у сумі 7 937, 15 грн. (319, 78 доларів США х 24, 820658 грн. = 7 937, 15 грн.), а також 7 844, 59 грн. пені.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що після зарахування банком спірних депозитних коштів на поточний рахунок вкладника кошти перейшли у розпорядження позивача, і цими коштами він міг вільно розпорядитися, матеріалами справи не підтверджені.

Покликання апелянта в апеляційній скарзі на п. 3 ч. 5 ст. 36 згаданого вище Закону, згідно з яким під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, не заслуговують на увагу, оскільки з поданої позовної заяви вбачається, що позивач просив, а суд стягнув з відповідача три відсотки річних та пеню у зв'язку із неповерненням йому вкладу за період з 26 травня по 3 листопада 2014 року, тобто за час, що передував запровадженню у банку тимчасової адміністрації (а. с. 1-4).

Даних про відкликання банківської ліцензії та про початок процедури ліквідації ПАТ „Дельта Банк" у справі немає.

З урахуванням викладеного рішення місцевого суду не у повній мірі відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, через що підлягає частковій зміні.

Керуючись ст.ст. 525, 526 530, 625, 1060 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від 23 березня 2015 року частково змінити.

Абзаци другий і третій резолютивної частини цього рішення викласти в такій редакції:

«Стягнути з Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" на користь ОСОБА_1 депозитний вклад у сумі 219 183 (двісті дев'ятнадцять тисяч сто вісімдесят три) грн. 78 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" на користь ОСОБА_1 3 % річних у сумі 7 937 (сім тисяч дев'ятсот тридцять сім) грн. 15 коп., а також 7 844 (сім тисяч вісімсот сорок чотири) грн. 59 коп. пені».

В решті рішення місцевого суду залишити без змін, а подану апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення. Воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: