Справа № 307/2810/15-ц
Провадження № 2/307/1641/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І. при секретарі Баник А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи - приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Крец Марини Юріївни про визнання правочину недійсним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, третьої особи - приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Крец Марини Юріївни про визнання правочину недійсним. В позовній заяві зазначила, що з 1970 року її батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживали у будинку по АДРЕСА_1. Починаючи з 1980 року батьки розлучилися і припинили спільне проживання, вони з матір'ю переїхали проживати в Рахівський район, Закарпатської області, а батько залишився проживати в належному батькам будинку за адресою АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_6 року її мати ОСОБА_4 померла. Починаючи з 2000 року, після смерті матері, вона почала тісно спілкуватися з батьком, підтримувала родинні стосунки, їздила до нього в гості. З 2008 року вона переїхала проживати у м. Долинська, Кіровоградської області, де і зараз проживає. Щороку, декілька разів на рік, вона їздила до батька, а він неодноразово приїздив до неї в гості. У них склалися добрі родинні відносини. В жовтні 2009 року, в один з її чергових приїздів до батька, він повідомив її, що бажає, щоб після його смерті вона проживала в його будинку і він задля цього посвідчив у нотаріуса заповіт на її користь і передав їй сам заповіт, що стверджується заповітом та витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі. Починаючи з 2014 року батько почав сильно хворіти. У липні 2014 року батькові був встановлений діагноз рак гортаноглотки, після чого вони розпочали стаціонарне лікування та проведення опромінення, що підтверджується довідкою обласного клінічного онкологічного диспансеру м. Ужгород. Крім цього, до цього у нього був встановлений діагноз цироз печінки. Весь цей час вона перебувала біля батька, доглядала за ним, купувала ліки, підтримувала його морально, що можуть підтвердити свідки. Попри все, дізнавшись про свій страшний діагноз, її батько замкнувся в собі, постійно знаходився в депресивному стані, який іноді змінювався істериками. Пізніше, коли хвороба почала прогресувати, батько став зловживати спиртними напоями, інколи не впізнавав людей, не керував своїми діями, був сам не свій, що також можуть підтвердити свідки. З липня по грудень 2014 року вона постійно перебувала біля батька, доглядала за ним. Так як вона постійно проживає в м. Долинська, Кіровоградської області, має там сім'ю, то в зв'язку з сімейними обставинами (захворів чоловік), вона була змушена в кінці грудня місяця 2014 року тимчасово залишити на пару тижнів батька і поїхати додому, при цьому, попросивши сусідів приглянути за ним. В середині січня 2015 року вона знову приїхала до батька і продовжила доглядати за ним, і вказаний факт можуть підтвердити свідки. Після завершення курсів опромінення у квітні 2015 року її батькові ОСОБА_5 була зроблена операція по видаленню ракової пухлини, що підтверджується довідкою Закарпатського обласного клінічного онкологічного диспансеру. Весь цей час вона перебувала біля батька аж до самої смерті. ІНФОРМАЦІЯ_7 року її батько помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після смерті батька вона звернулася до приватного нотаріуса Тячівського нотаріального округу Крец Марини Юріївни з заявою про прийняття спадщини за заповітом, що підтверджується заявою про прийняття спадщини за заповітом. Від нотаріуса вона дізналася, що її батько за життя, а саме 6 січня 2015 року, склав договір дарування будинку за адресою АДРЕСА_1 на користь його брата (її дядька) ОСОБА_2. Вона була шокована даною звісткою і спочатку в її голові не вкладалося яким чином це сталося. Вищевказаний договір дарування був укладений 6 січня 2015 року, тобто саме в той час, коли вона залишила хворого батька і їздила на декілька тижнів додому у м. Долинська, Кіровоградської області. В цей час брат її батька ОСОБА_2, скориставшись її відсутністю, безпорадним станом її батька, тяжкими обставинам, в яких перебував її батько (хвороба), під впливом обману, таємно, уклав договір дарування будинку, в якому проживав її батько. На думку позивачки, ким же потрібно бути, щоб в час коли людина хворіла смертельною хворобою (рак), думати не про те як допомогти цій людині, а виношувати умисел як прибрати до рук будинок, при тому знаючи, що ти крадеш будинок у дітей свого брата. З цих питань вона ще буде звертатися до правоохоронних органів і злочинці будуть покарані. Ознакою, яка дає розуміння, що відбулося, є те, що вищевказаний договір дарування був укладений і нотаріально посвідчений саме 6 січня 2015 року, тобто напередодні великого православного свята Різдва Христового. Загальновідомим є той факт, що нотаріуси по всій Україні на початку року, раніше аніж 15 січня (закінчення святкування старого Нового Року) роботу не розпочинають (не відкривають реєстри, не заводять журнали реєстрації нотаріальних дій та інше). В даному ж випадку, позивачка вважає, що можна припустити за які кошти нотаріус вийшов на роботу і вчинив нотаріальну дію напередодні святкового дня, і це також вказує на те, що відповідач, мабуть, дуже поспішав оформити договір дарування за її відсутності, бо бачачи стан її батька, іншого шансу у нього могло б і не бути.Щоб зрозуміти, що даний правочин є обманом, треба відповісти на одне логічне запитання - навіщо її батько подарував будинок, в якому він проживав, чи може людина за нормальних життєвих обставин, при здоровому глузді подарувати будь-кому єдине житло, в якому він фактично проживає та залишити себе без даху над головою. Ознакою афери є те, що було зроблено не заповіт (що могло бути б логічним), а було зроблено саме договір дарування (що при врахуванні стану її батька є алогічним). І це ще раз говорить, що метою відповідача було саме негайне заволодіння майном її батька, який перебував в тяжких обставинах. В будь-якому випадку, вона з достовірністю знає (зі слів її ж батька), що він мав волевиявлення, бажання (так як і в 2009 році) до останнього дня свого життя залишити їй у спадок належний йому будинок, про це він говорив і в лютому місяці 2015 року, коли вона перебувала з ним до самої смерті. Про те, що ним був укладений договір дарування він ніколи не згадував і їй не казав. Також він нічого не казав, про своє бажання (волевиявлення) залишити будинок своєму братові. Дана обставина взагалі наводить на думку, а чи взагалі батько підписав цей договір дарування (чи не підписав за нього хтось інший). З усього вищевикладеного вбачається, що брат її батька, скориставшись її відсутністю, шляхом обману, уклав договір дарування. Вважає, що відповідачем був вчинений правочин під впливом обману при тяжких обставинах, в яких перебував її батько, що в свою чергу є підставою для визнання правочину недійсним.

Посилаючись на норми ст..ст.203, 215, 230, 233, 627 ЦК України просить суд визнати недійним договір дарування житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1, Тячівського району, Закарпатської області, укладеного 6 січня 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Крец Мариною Юріївною в реєстрі за №88.

Представник відповідача надіслав до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що з позовної заяви вбачається, що позивачка не погоджується з тим, що 6 січня 2015 року, її батько склав договір дарування будинку за адресою АДРЕСА_1 на користь свого брата (дядька позивачки) - ОСОБА_2. Зокрема, позивачка не погоджується з тим, що ОСОБА_5, (ІНФОРМАЦІЯ_7 року помер), який являється її батьком, заповів своє майно іншій особі, а саме її дядькові - ОСОБА_2, та, у зв'язку з цим просить визнати недійсним договір дарування житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1, укладеного 6 січня 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського нотаріального округу Закарпатської області Крец Мариною Юріївною та зареєстрований у реєстрі за №88. З позовною заявою не погоджується у зв'язку з тим, що даний договір дарування житлового будинку вважає таким, що відповідає волі заповідача та волевиявлення спадкодавця було вільним. По перше, згідно зі змістом оскаржуваного договору дарування, заповідач не випадково позбавив права на спадкування своєї дочки, а саме позивачки та свідомо призначив її дядька (відповідача) своїм спадкоємцем на випадок своєї смерті. По друге, в позовній заяві невірно зазначено, що нібито заповідач уклав договір дарування 6 січня 2015 року, тобто саме в той час, коли позивачка залишила хворого батька і їздила на кілька тижнів додому у м. Долинська, Кіровоградської області. Так, позивачка зазначає, що в цей час відповідач ОСОБА_2 скористався її відсутністю, безпорадним станом її батька тяжкими обставинами, в яких перебував її батько (хвороба), під впливом обману таємно уклав договір дарування будинку, в якому проживав батько позивачки. Однак, відповідач не погоджується з такими твердженнями позивачки, оскільки заповідач приходився йому рідним братом, і коли заповідач потребував піклування чи допомоги, у зв'язку хворобою та похилим віком, відповідач та його дружина постійно допомагали йому, знаходилися з ним у всіх скрутних моментах його життя. Натомість, позивачка, хоча і мала з померлим родинні відносини, та здавалося, що вона очікує смерті свого батька. Коли заповідач був пенсійного віку з діагнозом онкологічного захворювання, а саме: якісне новоутворення, рак гортаноглотки, позивачка, будучи повнолітньою, працездатною, матеріально забезпеченою людиною, свідомо та тривалий час зневажливо ставилася до особистого життя заповідача, не цікавилася станом його здоров'я, не піклувалася про нього, не надавала своєму батькові ні матеріальної допомоги, ні моральної підтримки. Вона неодноразово дзвонила відповідачу та просила, щоб той дав їй гроші на дорогу, і тільки так вона зможе приїхати до свого батька. Потім, коли позивачка побачила, що батько почав сильно хворіти, вона стала приїздити трохи частіше, зокрема, у липні 2014 року, коли було розпочато стаціонарне лікування та проведення опромінення в Обласному клінічному онкологічному диспансері м. Ужгород. Вона їхала тільки тоді, коли відповідач попросив її приїхати, тому що батько був у важкому стані. Та при цьому, вона вже тоді готувалась до смерті батька, так як збирала всі чеки та довідки, які є наявні в матеріалах даної справи, однак відповідачу б і не спало на гадку для чого їй були потрібні ці довідки. Не має сумніву, що пенсійний вік померлого, а також раптові ускладнення перебігу його хвороби, в процесі якої він страждав від болю, негативно впливали на нього, однак для відповідача, до останньої хвилини життя заповідач був доброю, порядною, прямою, чесною, справедливою людиною. Разом з цим, відповідач не погоджується з твердженням позивача, що у момент підписання та посвідчення заповіту заповідач не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, оскільки заповідач зловживав спиртними напоями, інколи не пізнавав людей та не керував своїми діями, оскільки приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Крец М.Ю. при посвідченні даного договору дарування було перевірено здатність та встановлено особу заповідача, про що свідчить запис у договорі дарування. Також, у договорі дарування ОСОБА_5, окрім власноручного підпису, власноручно здійснив напис свого прізвища, імені та по батькові. Крім того, 06.01.2015 року заповідачем власноручно написано розписку, згідно якої вбачається, що заповідач дарує вказаний житловий судинок своєму братові, тобто відповідачу (копія розписки додається). Враховуючи рукописний текст (почерк) заповідача у договорі дарування, а також зрівнявши інші зразки почерку заповідача, можна встановити, що особа, яка здійснила підпис та написи у договорі дарування не перебувала у незвичайному стані. Не має сумніву, що спадкодавець у момент складення договору дарування усвідомлював значення своїх дій щодо призначення своїм спадкоємцем відповідача ОСОБА_2, а також міг керувати цими діями, окрім цього волевиявлення заповідача щодо позбавлення права на спадкування позивачки було вільним і відповідало його внутрішній волі. Крім того зазначив, що в позовній заяві та додатках до неї відсутні будь-які відомості про приймання ліків та інших препаратів, які б давали змогу робити висновок, щодо не усвідомлення померлим своїх дій під час складання договору дарування (а.с.43-45).

В судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_7 позовні вимоги підтримали, посилаючись на викладені у письмовій позовній заяві обставини. Позивачка додатково зазначила, що коли потрібно було, вона приїжджала до батька, допомагала йому, сиділа біля нього. Вважає, що відповідачі підробили договір дарування в той час коли її поруч з батьком не було. Вона періодично приїжджала до батька на 2-3 тижні. Її батько досить часто вживав алкогольні напої, тривалість яких іноді становила від 1 до 1,5 місяця. Останній раз, до січня 2015 року, вона приїжджала до батька у вересні 2014 року і на той час він почувався добре. Часте вживання алкоголю було тоді. коли він залишався сам. У вересні 2014 року, коли вона їхала додому, батько не пив, але в грудні 2014 року знову почав вживати алкоголь, та ставав неадекватним. Вона спілкувалася з батьком кожен день по телефону і в кінці грудня 2014 року дізналася, що він знову зловживає спиртними напоями. Про даний факт їй також повідомила батькова рідна сестра. Вона знову приїхала до батька в кінці лютого 2015 року і батько їй сказав, що він подарував будинок рідному брату, тобто відповідачу. Вона не повірила і пішовши до приватного нотаріуса Крец М.Ю., переконалася в тому, що це правда. Батько їй лише сказав, що йому дуже шкода і він нічого не може вже зробити. Коли батько починав запивати вона до нього приїжджала, а коли йому ставало дуже погано, він сам телефонував, щоб вона приїжджала, бо він помирає. Вона не визнає того, що договір дарування підписував батько, оскільки раніше батько склав заповіт. Вона не знає, чому батько подарував будинок, так як він до останнього казав, що будинок залишиться тому, хто за ним доглядав. Батько півтора року хворів на рак і рідний брат батька за ним взагалі не доглядав. Коли вона в кінці лютого 2015 року приїхала до батька, то відвезла його на лікування, яке тривало 1 місяць. Коли батькова рідна сестра зателефонувала, що вона відвезла батька на лікування в м. Ужгорода, вона тоді приїхала і була з батьком до кінця. За батьком вона доглядала і дядько на це нормально реагував. Коли вона дізналася про договір дарування на користь дядька, той почав виганяти її з будинку. Вважає, що договір дарування є недійсним, оскільки договір батька змусила укласти під впливом обману, і можливо батько не розумів термінологію. Батько казав, що робить приватизацію землі. Просять позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представники ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на обставини, зазначені в письмових запереченнях. Відповідач додатково пояснив, що для того, щоб позивачка приїхала до батька він їй заплатив, а також оплатив все лікарство своєму брату ОСОБА_5, яке було необхідне для його лікування. Позивачка не потратила ні копійки на лікування батька, вона лише казала скільки потрібно коштів. Договір дарування з братом вони укладали в смт. Солотвино. Пішовши до нотаріуса, той їм сказав, що необхідно спочатку зробити приватизацію. Брат за його кошти сам виготовляв правовстановлюючі документи. Він за братом доглядав до самої смерті і найняв жінку, яка його доглядала. При підписанні договору дарування він був присутнім, брат підписував договір, також були присутні свідки, які живуть поблизу. При укладенні договору брат був тверезий і до підписання договору спиртні напої не вживав два місяці. Договір дарування було укладено на українській мові. Він українську мову розуміє, а брат знав ще краще. Його турбота про брата проявлялася в тому, що він ходив до нього, давав йому лікарство. В 2011 році брат давав певну сум грошей його синові, оскільки більше нікому не довіряв. Просять відмовити в задоволенні позову.

Приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу Крец Марина Юріївна в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що півтора чи два роки тому ОСОБА_5 мав намір подарувати будинок, про те в нього не було правовстановлюючих документів. Коли він прийшов вдруге, вона його ще спитала чи не хоче він укласти договір довічного утримання, на що ОСОБА_5 відповів, що хоче подарувати будинок. Станом на 06.01.2015 року у ОСОБА_5 вже були правовстановлюючі документи, а тому було укладено договір дарування, який ОСОБА_5 прочитав особисто та наголосив, щоб обов'язково було зазначено такі пункти як «хто дарить», «кому дарить», «і де дарить». ОСОБА_5 казав, що в нього є діти, але вони не заслуговують на майно. Просить відмовити в задоволенні позову. На продовження розгляду справи в судове засідання не з»явилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у її відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши сторін та дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 був власником житлового будинку в АДРЕСА_1, та земельної ділянки, площею 0,15 га., на якій розташований зазначений будинок, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 02.12.2014 року за №30337256 та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 19.11.2014 року за №29717625 (а.с.90, 107).

Згідно заповіту від 13.10.2009 року, зареєстрованого та посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Грин Н.М. в реєстрі за №1042, ОСОБА_5 на випадок своєї смерті все своє майно заповів ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.9).

Відповідно до договору дарування житлового будинку з надвірними спорудами від 6 січня 2015 року, посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Крец М.Ю. в реєстрі за №88, дарувальник ОСОБА_5 подарував обдаровуваному ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними спорудами за АДРЕСА_1, загальною площею 156,10 кв.м., та надвірні споруди, які розташовані на земельній ділянці площею 0,15 га (а.с.80).

Згідно договору дарування земельної ділянки від 6 січня 2015 року, посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Крец М.Ю. в реєстрі за №80, дарувальник ОСОБА_5 подарував обдаровуваному ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,1500 га, кадастровий номер - НОМЕР_1, яка розташована в АДРЕСА_1, Тячівського району, Закарпатської області, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.79).

В письмових заявах ОСОБА_5 від 6 січня 2015 року, посвідчених та зареєстрованих приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Крец М.Ю. в реєстрах за №79 та №87, ОСОБА_5 стверджує, що на момент підписання договорів дарування житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки, які знаходяться в АДРЕСА_1, Тячівського району, в офіційному шлюбі не перебуває, ні з ким не проживає однією сім'єю (а.с.83, 105).

У власноручно написаній письмовій розписці від 6 січня 2015 року ОСОБА_5 зазначив, що він дарує свій будинок та земельну ділянку в АДРЕСА_1, своєму брату ОСОБА_2, перебуваючи в здоровому глузді і розуміючи, що він подарував при житті, а не після смерті (а.с.75).

В довідках виконкому Солотвинської селищної ради від 15.12.2014 року за №2576 та №2577 від 15.12.2014 року зазначено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканець АДРЕСА_1, в даному будинку проживає один, і в цьому будинку неповнолітні діти, інші недієздатні чи непрацездатні особи не проживають (а.с.88).

ІНФОРМАЦІЯ_7 року батько позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_5 помер, що стверджується свідоцтвом про його смерть (а.с.13).

23 липня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Тячівського нотаріального округу Крец М.Ю. із заявою про прийняття спадщини за заповітом в якій зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_7 року помер її батько ОСОБА_5, який мешкав в АДРЕСА_1, та залишив заповіт на її ім'я. Спадкове майно, яке залишилося після смерті її батька ОСОБА_5 вона приймає, шо підтверджується заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини (а.с.14).

В довідці від 07.05.2015 року за №301 зазначено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, перебував на обстеженні і стаціонарному лікуванні у Закарпатському обласному клінічному онкологічному диспансері з 27.04.2015 року по 07.05.2015 року з діагнозом Сч. гортаноглотки ТЗНоМо кл.гр.IV, (а.с.12).

В довідці комунального закладу «Солотвинська амбулаторія загальної практики сімейної медицини» від 17 жовтня 2015 року за №105 зазначено, що ОСОБА_5 знаходився в них на лікуванні з 19 березня 2015 року по 28 березня 2015 року з діагнозом кахексія, алкогольна інтоксикація, цироз печінки (а.с.77).

Відповідно до довідки Закарпатського обласного онкологічного диспансеру від 28.07.2014 року за №4418 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, дійсно знаходився в них на лікуванні з 28 липня 2014 року (а.с.78).

В листі Долинської центральної районної лікарні від від 26.10.2015 року за №1624/02-15 зазначено, що згідно даних медичної карти стаціонарного хворого №4390, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, перебував на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні центральної районної лікарні у період з 31.10.2011 року по 8 листопада 2011 року з діагнозом хронічний холіцистопанкреатит, стадія загострення (а.с.161).

Свідок ОСОБА_13 в судову засіданні ствердила, що спірний будинок будували ОСОБА_5 зі своєю жінкою, тобто матір'ю позивачки і ніхто їм не допомагав. В нього було троє дітей - донька ОСОБА_1 та два сини. Сини від ОСОБА_5 відмовилися, оскільки казали, що вони йому терпіти не будуть. За батьком завжди доглядала ОСОБА_1, вона приїжджала до нього на 1, на 2, на 6 місяців, допомагала йому, прибирала. Інколи ОСОБА_5 перебував у стані тривалого вживання алкоголю. Всі люди питали, чому ОСОБА_1 приїжджає, допомагає батькові, якщо він будинок подарував. Вона питала ОСОБА_5 чи подарував він будинок, а той казав, що він просто робив приватизацію на земельну ділянку, а потім зробить документи на будинок, і якщо він буде дарувати будинок, то подарить його тільки доньці ОСОБА_1. ОСОБА_5 розповідав, що він три роки працював і через брата ОСОБА_2 передав 30 000 гривень в банк на зберігання, але гроші брат потратив і він залишився ні з чим. Брат ОСОБА_17 ОСОБА_2 навідувався до ОСОБА_5 в гості, але не знає як часто, так як вона його там жодного разу не зустрічала.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що з ОСОБА_5 вони були знайомі з дитинства, але бувало таке, що він її навіть не впізнавав, оскільки досить часто вживав алкогольні напої і в цей час в нього змінювався настрій. Вона з ним розмовляла десь в квітні 2015 року і він будучи тверезим, сказав їй, що помилився, подарувавши будинок іншим людям, а не своїм дітям. ОСОБА_5 казав, що він хотів би виправити те, що зробив, але вже не може.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні ствердила, що за останній рік позивачка ОСОБА_1 приїжджала в смт. Солотвино 4-5 разів, проживаючи в свого батька ОСОБА_5. Позивачка неодноразово казала, що батько хворіє та часто вживає алкогольні напої. Також казала, що після відвідувань братом ОСОБА_2 батько постійно перебував в нетверезому стані.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що через три дні після смерті батька ОСОБА_5 він приходив до нотаріуса, яка йому показувала відеозапис проведення нотаріальної дії щодо укладення його батьком з відповідачем ОСОБА_2 договору дарування будинку, і знаючи свого батька, може сказати, що в той момент батько перебував в стані алкогольного сп'яніння.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може також бути визнання правочину недійсним.

Згідно ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

За змістом ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст..225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун. Сторона, яка знала про стан фізичної особи у момент вчинення правочину, зобов'язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану у зв'язку із вчиненням такого правочину.

Статтею 230 ЦК України, на норми якої посилається позивач в позовній заяві, передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Згідно ст.233 ЦК України, на норми якої посилається позивач в позовній заяві, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються

наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно до ч.2 ст.719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 640 ч.3 ЦК України передбачено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Як встановлено в судовому засіданні за час свого життя ОСОБА_5 6 січня 2015 року уклав договори дарування житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки, згідно яких подарував своєму брату ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку площею 0,15 га. в АДРЕСА_1.

Згідно до ст.60 цього ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

А згідно до ст. ст. 58, 59 зазначеного Кодексу докази повинні бути належними і допустимими. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оцінивши в сукупності зібрані по справі наведені докази, суд вважає, що доводи позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_7 щодо порушення права позивачки на спірний житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 у зв'язку з укладеннямміж ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_2 договору дарування житлового будинку з надвірними спорудами від 6 січня 2015 року матеріалами справи не стверджено, оскільки позивачка та її представник в судовому засіданні належними і допустимими доказами не довели, що вказаний спірний договір дарування житлового будинку був укладений внаслідок обману зі сторони відповідача ОСОБА_2, в результаті чого той ввів в оману її батька ОСОБА_5 щодо обставин, які мають істотне значення, чи що договір дарування зі сторони вже померлого ОСОБА_5 було вчинено під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах.

При цьому, суд зазначає, що з досліджених в судовому засіданні письмових доказів, зокрема, письмової розписки ОСОБА_5 від 6 січня 2015 року, його письмових заявах від 6 січня 2015 року, які були ним написані та підписані перед укладенням спірного договору дарування, вбачається, що ОСОБА_5 мав намір та волевиявлення саме на укладення договору дарування будинку з відповідачем ОСОБА_2

Крім того, позивачка в судовому засіданні сама ствердила, що в кінці лютого 2015 року дізналася від батька ОСОБА_5, що той подарував будинок рідному брату - відповідачу ОСОБА_2, і що батьку дуже шкода за це і він нічого не може вже зробити.

Також, суд констатує, що після укладення спірного договору дарування житлового будинку з надвірними спорудами від 6 січня 2015 року, самим власником будинку АДРЕСА_1, ОСОБА_5 як стороною правочину, за час свого життя, не ставилася вимога перед відповідачем ОСОБА_2 щодо недійсності правочину - зазначеного договору дарування з підстав передбачених статтями 230, 233 ЦК України.

Також, не заслуговують уваги доводи позивачки та її представника з посиланням як на докази - покази допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 та медичні довідки, досліджені в судовому засіданні, щодо зловживання померлим ОСОБА_5 тривалий час алкогольними напоями та появою в нього галюцинацій, у зв'язку з чим він не міг контролювати значення своїх дій при укладенні спірного договору дарування житлового будинку, оскільки зазначені докази не підтверджують недієздатність ОСОБА_5 на момент укладення договору дарування, при цьому позивачка та її представник в судовому засіданні не заявляли клопотання про призначення в даній справі посмертної судово-психіатричної експертизи щодо визначення дієздатності померлого ОСОБА_5 на момент укладення договору дарування.

Крім того, суд вважає безпідставними доводи позивачки та її представника щодо недійсності спірного договору дарування житлового будинку з надвірними спорудами від 6 січня 2015 року у зв'язку з його не підписанням померлим ОСОБА_5, оскільки такі в судовому засіданні належними і допустимими доказами не стверджені, при цьому позивачка та її представник в судовому засіданні не заявляли клопотання про призначення в даній справі почеркознавчої експертизи для встановлення зазначеного факту.

Інших належних і допустимих доказів сторонами не наведено.

Враховуючи наведене, та те, що позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні не довела свого права на спірний житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи - приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Крец Марини Юріївни про визнання правочину недійснимслід відмовити.

Заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 23 вересня 2015 року, щодо накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1, Закарпатської області, України та заборони відчуження вказаного будинку, слід скасувати.

Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивачку.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 169, 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст.203 ч.1, 215, 225. 230. 233. 640 ч.3. 717, 719. 1216-1218 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи - приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Крец Марини Юріївни про визнання правочину недійсним,- відмовити.

Заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 23 вересня 2015 року, щодо накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1, Закарпатської області, України та заборони відчуження вказаного будинку, - скасувати.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Г о л о в у ю ч и й: В.І. Бобрушко