У х в а л а

9 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-рекламний комбінат «ЛТД» про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 червня 2014 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-рекламний комбінат «ЛТД» до ОСОБА_3 про визнання правочину удаваним,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2010 року ТОВ «Виробничо-рекламний комбінат «ЛТД» звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 13 липня 2005 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу підприємства, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_4, за умовами якого останній набув у власність ТОВ «Виробничо-рекламний комбінат «ЛТД» як цілісний майновий комплекс, грошові кошти в розмірі 808 042 грн. за відчуження підприємства були сплачені учасникам товариства. На підставі вказаного договору відповідач зареєстрував право власності на нежитлову будівлю по АДРЕСА_1 у м. Полтаві. Позивач вважав, що ОСОБА_3 не мав підстав для такої реєстрації права власності на зазначену будівлю, оскільки загальними зборами учасників товариства не приймалось рішення про відчуження майна товариства, а лише вирішено питання про продаж підприємства.

Враховуючи наведене, позивач просив суд визнати договір купівлі-продажу підприємства недійсним.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 26 квітня 2010 року позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу підприємства, укладений між ТОВ «Виробничо-рекламний комбінат «ЛТД» та ОСОБА_3, як такий, що вчинений з метою приховання договору про відступлення 100 % частки в статутному фонді товариства. Вирішено питання судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 14 січня 2014 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 червня 2014 року касаційні скарги ТОВ «Виробничо-рекламний комбінат «ЛТД» та представника ОСОБА_3 відхилено, рішення апеляційного суду Полтавської області від 14 січня 2014 року залишено без змін.

У грудні 2014 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ТОВ «Виробничо-рекламний комбінат «ЛТД» про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 червня 2014 року з підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме: ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 235 ЦК України.

Також заявником порушено клопотання про поновлення пропущеного строку на подання цієї заяви.

Оскільки причина пропуску цього процесуального строку є поважною, клопотання підлягає задоволенню, а строк на подання заяви про перегляд судових рішень - поновленню.

До заяви про перегляд судових рішень як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, додано копії: ухвали Верховного Суду України від 30 березня 2011 року у справі про визнання договору та державного акта недійсними; постанови Верховного Суду України від 14 листопада 2012 року у справі про визнання укладеним договору купівлі-продажу та визнання права власності на частку в спільній сумісній власності подружжя.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Із змісту заяви та долученої до неї копії ухвали Верховного Суду України від 30 березня 2011 року на яку здійснюється посилання як на приклад неоднакового застосування норм матеріального права, судом касаційної інстанції, не вбачається неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права. Зокрема, судові рішення судів касаційної інстанції ухвалені у справах, в яких предмет спору, підстави позову та зміст позовних вимог не є тотожним, та в справах за різних встановлених судами фактичних обставин.

У п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України» роз'яснено, що судовими рішеннями, на які заявник посилається на підтвердження підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, можуть бути рішення:

- Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ;

- Вищого адміністративного суду України;

- Вищого господарського суду України;

- Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, ухвалені як судом касаційної інстанції;

- апеляційних судів загальної юрисдикції як судів касаційної інстанції в цивільних справах, яким право на перегляд у касаційному порядку цивільних справ було надано Законом «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій України щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних справ» від 22 лютого 2007 року № 697-V.

Зазначений перелік таких судових рішень є вичерпним. Обов'язковою є умова, щоб цими рішеннями, які набрали законної сили, вирішено спір по суті, та в них судом (судами) касаційної інстанції неоднаково застосовано одні й ті самі норми матеріального права.

Постанова Верховного Суду України від 14 листопада 2012 року, на яку здійснюється посилання як на приклад неоднакового застосування норм матеріального права, ухвалена не як судом касаційної інстанції, а тому не є судовим рішенням, на яке заявник може посилатися на підтвердження підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

За таких обставин неоднакового застосування судами касаційних інстанцій одних і тих самих норм матеріального права не відбулось, а тому у допуску даної справи до провадження Верховного Суду України слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Поновити товариству з обмеженою відповідальністю «Виробничо-рекламний комбінат «ЛТД» строк на подання заяви про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 червня 2014 року.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-рекламний комбінат «ЛТД» до ОСОБА_3 про визнання правочину удаваним, за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-рекламний комбінат «ЛТД» про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 червня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська