АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/2899/15 Головуючий 1 інстанції -
Категорія:договірні Доповідач -Гальянова І.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Колтунової А.І.,

Костенко Т.М.,

за участю секретаря: Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

24 грудня 2014 року позивач звернувсь до суду з позовом , в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.11.2007 року на загальну суму станом на 30.11.2014 року в розмірі 35931, 73 та судові витрати в розмірі 359, 32 грн.

Свої вимоги, з посиланням на ст.ст. 509, 525, 526, 527, 530, 549, 610, 629,1054 ЦК України пункти 3.2., 3.3., 4.6., 5.2., 5.3., 5.5, 6.5., 6.6. «Умов та правил надання банківських послуг» обгрунтовує тим, що на підставі зазначеного кредитного договору відповідач отримав у позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, однак свої зобов»язання за кредитним договором не виконую, у зв»язку з чим станом на 30.11.2014 року виникла зазначена заборгованість, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 8001, 50 грн., 22445,96 грн. заборгованості за процентами, 3535, 14грн., заборгованості за комісією за користування кредитом, 250 грн. штрафу (фіксованої частини) та 1699,13 штрафу (процентної складової).

Справу розглянуто судом першої інстанції за відсутності сторін.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 12 лютого 2015 року, в задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено у зв»язку зі спливом строку позовної давності.

Ухвалою суду від 23 лютого 2015 року виправлено описку в тексті заочного рішення та виключено із мотивувальної частини абзац 9, а саме: «Зважаючи на те, що прострочення за кредитним зобов»язанням у ОСОБА_3 виникло 31.07.2008 року, в зв»язку з чим у кредитора виникло право на пред»явлення вимоги про виконання зобов»язаняя, то перебіг позовної давності розпочався з 31.07.2008 року. А оскільки до заявлених позовних вимог застосовуються загальні строки позовної давності тривалістю в три роки і позивачем не надано підстав, які б свідчили про поважність причин пропуску цього строку, суд вважає заяву відповідача про застосування позовної давності обгрунтованою». В іншій частині заочне рішення від 12.02.2015 року залишено без змін.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати вказане заочне рішення суду та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги позивача.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує неправильним застосування до виниклих між сторонами правовідносин строку позовної давності та зазначає, що такий таких підстав у суду не було, оскільки про застосування строку позовної давності не заявлялось відповідачем.

Відповідач в судове засідання суду апеляційної інстанції повторно не з»явивсь будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за допомогою телефонограм ( а.с. 64, 72). Про причини своє неявки в судове засідання не повідомив.

За таких обставин на підставі ч.2 ст. 305 ЦПК України судова колегія вважає за необхідне розглянути справу за відсутності відповідача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з посиланням на ст.ст. 256, 257, 266, 267 ЦК України, виходив зі спливу строку позовної давності вказаних позовних вимог позивача.

Однак, з такими висновками суду погодитись не можна.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у справі доказами , що між 21.11.2007 року сторонами був укладений договір № б/н у формі заяви.

Як свідчить вказана заява, відповідач отримав у позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № в розмірі 8000,00 грн. ,зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Вказана заява також свідчить про те, що при її підписанні ОСОБА_3 був ознайомлений та згоден з умовами та правилами надання таких банківських послуг, а відповідно до п.1 зазначених умов і правил надання банківських послуг , заява разом з пам»яткою клієнта та умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифи складають кредитний договір та на підставі його заяви відповідачу 07.02.2008 року було видано картку за НОМЕР_1 ( а.с.9-15).

Згідно до пунктів 3.1.1 , 3.1.3. Умов та правил надання банківських послуг, строк дії Карти зазначено на лицевому боці Карти ( місяць, рік). Карта дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця. По закінченню строку дії вказана Карта продовжується Банком на новий строк шляхом надання Клієнту Карти з новим строком її дії при умові наявності грошових коштів на картрахунку для сплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картрахунку .

Як свідчать надана позивачем довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки , остання зміна кредитного ліміту по картці в бік його зменшення проводилось Банком 24.01.2009 року ( а.с.5).

Як свідчить наданий позивачем розрахунок заборгованості останнє погашення заборгованості за кредитом, відсотками відповідачем проведено 03.06.2008 року в розмірі 491,62 грн. за відсотками та 16500 грн. за тілом кредиту та з 01.08.2008 року відповідач вже мав прострочену заборгованість за кредитом та відсотками ( а.с.6-8).

Матеріали справи також свідчать про те, що строк дії зазначеної картки закінчився у лютому 2011 року, що підтверджується наданою позивачем інформацією на картрахунку ( а.с.74).

При цьому матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що у відповідності до п. 9.12 умов зазначеного кредитного договору, його дія була продовжена, тобто відповідач отримав нову платіжну картку та представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції пояснив, що нову картку відповідачу не видавалось.

Таким чином, вказані вище обставини справи та умови кредитного договору свідчать про те, що строк його дії закінчився у лютому 2011 року, а в суд з зазначеним позовом позивач звернувся в грудні 2014 року, тобто після спливу встановленого законом трьохрічного строку позовної давності.

Однак про застосування такого строку відповідач з заявою до суду не звертався.

Згідно до вимог частин 1 та 4 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов»язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час його дії.

Згідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов»язання має виконуватися відповідно до умов договору на вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов»язання припиняється виконання, проведеним належним чином.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

В ч.2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаних сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права свідчать про наявність у позивача права на вимогу щодо відповідальності відповідача у зв»язку з простроченням ним виконання грошового зобов»язання на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення на вказані вище обставини справи, вимоги норм матеріального права уваги не звернув та прийшов до помилково висновку про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог, у зв»язку з пропуском ним строку позовної давності.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором з підстав, встановлених ч.2 ст. 625 ЦПК України, позивач до суду не звертався та як на підставу своїх вимог посилається на наявність діючого зазначеного вище кредитного договору.

Відповідно ж до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалено судом першої інстанції з порушенням вказаних норм матеріального права, при невідповідності висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам ( пункти 3 та 4 ст. 309 ЦПК України), з ухваленням нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог з зазначених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 317, 319 , 218 ЦПК України, судова колегія,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Скасувати заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 12 лютого 2015 року .

Відмовити Публічному акціонерному товариство Комерційного Банку «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог з інших підстав.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді :