Справа №: 398/3800/15-ц
"14" грудня 2015 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області
в складі: головуючого судді Ковальової О.Б.
при секретарі Дудченко О.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про стягнення боргу за договором позики, -
В С Т А Н О В И В :
04.08.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договорами позики від 05.07.2012 року в сумі 15 000 грн..
Разом з позовною заявою, позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, де посилаючись на ст.625 ЦК України просить стягнути на його користь 3% проценти річних від прострочених сум боргу в сумі 450грн. та інфляційні витрати в сумі 225грн..
Позов мотивує тим, що 05.07.2012 року він уклав з відповідачем договір позики, згідно з яким передав йому грошові кошти в сумі 15 000 грн. з умовою їх повернення до 05.08.2012 року.
В підтвердження чого відповідач видав йому відповідну розписку із зазначенням суми та дати повернення боргу. По закінченні вищевказаного терміну, відповідач борг не повернув та відмовився його повернути добровільно.
Сторони про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутність, де зазначив, що позовні вимоги підтримує, в разі повторної неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. На судовий розгляд справи відповідач не явився повторно. Про причини неявки, суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не подав.
За таких обставин, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, постановивши заочне рішення відповідно до вимог ст., ст. 224 - 226 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідно до діючого законодавства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і ч.,ч.1, 4 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені законом. У разі якщо в договорі не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Тобто позивач свої зобовязання виконав повністю та передав відповідачу вищевказану суму грошей, що підтверджується письмовою розпискою (а.с.4).
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальникам.
В постанові № 6-63 цс 13 від 18 вересня 2013 року Верховний Суд України висловив правову позицію про те, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Відповідно до ст. 34 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.
З розписки, яка надана до суду вбачається, що позивач свої зобовязання виконав повністю та передав відповідачу вищевказану суму грошей, що підтверджується письмовою формою розписки, яка підписана відповідачем, але в строк, який там зазначено до 05.08.2012 року, відповідач гроші не повернув. Згідно позовної заяви, коли позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення боргу, відповідач відмовився його повертати.
Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст., ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від договору не допускається, а зобов`язання має виконуватись належним чином.
Сума нарахованих позивачем 3% річних та інфляційні витрати, на думку суду, не викликають сумнівів у їх вірності, а тому суд вважає, що підлягає також задоволенню позов у частині стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми за розпискою від 05.07.2012 року - 450,00 грн. та інфляційні витрати в сумі 225грн., оскільки вказана вимога є відповідальністю за порушення грошового зобовязання.
Як підтверджено матеріалами справи, позивачем вчинено всі дії, передбачені законом та умовами договору позики, а оскільки відповідач умов договору не виконав, то позивач має право вимагати виконання зобовязання від боржника, відповідно до зазначеного договору та чинного законодавства
Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, то з відповідача відповідно до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним судовий збір.
Керуючись ст., ст. 10, 60, 88, 212, 213, 214 - 215, 218, 224 226, 228 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1, 01.03.1960р.н. на користь ОСОБА_2 243,60 грн. у відшкодування сплаченого судового збору.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Суддя: