Справа № 336/5308/15-ц
Пр. № 4-с/336/80/2015
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2015 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

при секретарі Морозовій В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України,

ВСТАНОВИВ:

Боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на бездіяльність посадових осіб відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

В скарзі посилається на те, що головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_2, в провадженні якого перебувало виконавче провадження щодо примусового виконання рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» заборгованості за кредитним договором, порушено порядок проведення експертної оцінки заставного майна, що виразилось в непризначенні рецензування звіту з оцінки майна. Отримавши цей звіт, заявник 12 березня 2015 року повідомила орган виконавчої служби про незгоду з висновком про вартість майна. Розгляд цієї заяви відповідно до вимог ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» повинен увінчатися призначенням експерта субєкта оціночної діяльності для проведення рецензування звіту, витрати з проведення якого в силу ч. 4 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» несе сторона, що заперечує проти результатів оцінки. Заявник в телефонній розмові з державним виконавцем виказала готовність оплатити рецензування. Між тим у відсутність рецензування звіту з незалежної оцінки майна державний виконавець призначив на 5 серпня 2015 року проведення електронного аукціону з примусового продажу нерухомості. Вважаючи зазначену бездіяльність такою, що не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» і порушує право заявника як сторони виконавчого провадження, ОСОБА_1 просить зобовязати відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України призначити рецензування звіту незалежної оцінки нерухомого майна за адресою: м. Запоріжжя, вул. Косигіна, 15; до проведення рецензування зупинити проведення призначеного на 5 серпня 2015 року електронного аукціону з примусового продажу належного їй нерухомого майна за вказаною адресою.

В судовому засіданні представник заявника просить визнати бездіяльність щодо не призначення рецензування звіту незалежної оцінки майна протиправною.

Вимоги про зобовязання призначити рецензування звіту незалежної оцінки нерухомого майна, а також про зупинення призначеного на 5 серпня 2015 року електронного аукціону з реалізації арештованого майна представник просить залишити без розгляду.

Ухвалою суду від 11 грудня 2015 року ці вимоги скарги на підставі заяви представника залишено без розгляду.

В обґрунтування вимоги про визнання протиправною бездіяльності з приводу не призначення рецензування представник наводить інші доводи ніж ті, що містяться в заяві. Якщо в заяві зазначено, що ОСОБА_1 була готова нести витрати з проведення рецензування, яке так і не було призначено уповноваженими посадовими особами державної виконавчої служби, то в судовому засіданні представник, не заперечуючи проти винесення державним виконавцем постанови про призначення субєкта оціночної діяльності для проведення рецензування, заявляє, що вимога державного виконавця отримати оплату цієї дії від боржника є такою, що не ґрунтується на законі, оскільки законодавством не передбачено, хто з учасників виконавчого провадження повинен нести ці видатки.

Представник підрозділу державної виконавчої служби проти задоволення скарги заперечує, пояснивши, що під час здійснення виконавчого провадження з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» заборгованості за кредитним договором державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України 29жовтня 2014року винесено постанову про призначення експерта, субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, яким здійснено оцінку нерухомого майна за адресою: м. Запоріжжя, вул. Косигіна, 15. Копія висновку експертної оцінки отримана боржником 10 березня 2015 року, а 17 березня 2015 року до відділу надійшла заява ОСОБА_1 про незгоду з визначеною вартістю майна, яка містила інформацію про намір боржника оскаржувати цей звіт. Враховуючи наведені наміри сторони виконавчого провадження, 26 березня 2015 року державний виконавець призначив субєкта оціночної діяльності приватне підприємство «Консалтингова група «Агро-експерт» для проведення рецензування звіту з незалежної оцінки майна, направивши копії відповідної постанови субєкту оціночної діяльності і сторонам виконавчого провадження. Листом від 04.06.2015 року приватне підприємство «Консалтингова група «Арго-експерт» повідомило, що жодна із сторін виконавчого провадження з приводу оплати проведення рецензування до субєкта оціночної діяльності не зверталася. Оскільки в силу Закону України «Про виконавче провадження» витрати, повязані з рецензуванням звіту, несе сторона, яка заперечує проти результатів оцінки, за умови непроведення фінансування цієї дії незгодною стороною протягом двох місяців листом від 15.06.2015 року ОСОБА_1 повідомлено, що подальше виконання виконавчого листа буде здійснюватися відповідно до вимог закону. В процесі здійснення виконавчих дій державним виконавцем призначені електронні торги з реалізації належного боржнику нерухомого майна, які 5 серпня 2015 року не відбулися через відсутність допущених учасників торгів.

Оскільки посадові особи державної виконавчої служби не лише не припускали протиправної бездіяльності, а навпаки вчинювали комплекс ефективних дій з повного неупередженого виконання рішення суду, неухильно дотримуючись прав сторін виконавчого провадження, просить відмовити в задоволенні скарги.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані в справі фактичні дані, суд знаходить скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних міркувань.

Судом встановлено, що 18 лютого 2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом, що виданий Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 30 січня 2014 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» заборгованості за кредитним договором у сумі 13 316 229 грн. 08 коп. (а. с. 36). Постановою зазначеної посадової особи від 29.10.2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Українська експертна група» в особі ОСОБА_4 призначено експертом, субєктом оціночної діяльності субєктом господарювання у виконавчому провадженні, якому доручено надати письмовий висновок про оцінку майна, що зазначене в акті опису й арешту майна (а. с. 51). Повідомлення про експертну оцінку майна 4 березня 2015 року направлено сторонам виконавчого провадження (а. с. 54), а 17 березня 2015 року до відділу примусового виконання рішень надійшла заява ОСОБА_1, яка містить твердження про незгоду з визначеною вартістю майна і повідомлення про намір оскаржувати висновок в судовому порядку (а. с. 57-58). Постановою державного виконавця Бойка О.М. від 26.03.2015 року (а. с. 59) приватне підприємство «Консалтингова група «Арго-експерт» призначено експертом, субєктом оціночної діяльності субєктом господарювання у виконавчому провадженні, якому доручено провести рецензування звіту з незалежної оцінки майна, а копія зазначеної постанови в цей же день направлена експерту і сторонам виконавчого провадження (а. с. 60). Як випливає з листа приватного підприємства «Консалтингова група «Арго-експерт», станом на 4 червня 2015 року жодна із сторін з приводу оплати рецензування до субєкта господарювання не зверталась (а. с. 63).

Згідно із ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про виконавче провадження примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, а згідно із ст. 1 Закону виконавче провадження це сукупність дій, що спрямовані на примусове виконання рішень судів, зокрема, судових наказів (ст. 17 Закону).

Відповідно до ст. ст. 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, забезпеченням чого є широкий спектр прав при здійсненні виконавчого провадження.

В силу ч. 2 ст. 11 Закону державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного у виконавчому документі, в спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Із змісту наведених положень закону випливає, що метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб, а посадові особи державної виконавчої служби при здійсненні виконавчого провадження наділені широким колом повноважень та зобовязані неухильно дотримуватись прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

В силу ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до Цивільного процесуального Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Вирішуючи скаргу на користь посадової особи державної виконавчої служби, суд не вбачає в її діях порушень вимог закону та посягань на право учасника виконавчого провадження, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення. У разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, державний виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна. Витрати, пов'язані з рецензуванням звіту, несе сторона, яка заперечує проти результатів оцінки. У разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони мають право оскаржити її в судовому порядку в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Як зазначено судом, 17 березня 2015 року боржник за виконавчим провадженням звернулась до органу державної виконавчої служби з заявою про незгоду з визначеною вартістю майна, що містила повідомлення про наміри особи оскаржувати висновок про вартість нерухомого майна в судовому порядку.

На виконання вимог ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» 26 березня 2015 року державним виконавцем було винесено постанову про призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для проведення рецензування звіту з незалежної оцінки майна, копія якої отримана боржником разом з листом, що містить розяснення про обовязок сторони, яка не згодна з оцінкою, оплатити рецензування, у звязку з чим доводи заяви про непризначення рецензування вбачаються суду хибними (а. с. 59, 60).

Проти отримання зазначених документів не заперечує і представник заявника в судовому засіданні, спрямовуючи свої вимоги в русло тверджень про те, що законом не врегульовано питання, хто із осіб повинен нести тягар оплати рецензування.

Хоча така заява і не відповідає змісту викладених в скарзі доводів про бездіяльність, що виразилась в ігноруванні вимоги боржника про проведення рецензування, між тим вона також не ґрунтується на законі, оскільки з наведеної статті 58 Закону «Про виконавче провадження» беззаперечно випливає, що витрати, пов'язані з рецензуванням звіту, несе сторона, яка заперечує проти результатів оцінки.

Про готовність нести тягар цих видатків повідомила заявник і в своїй скарзі (а. с. 3).

Між тим оплату рецензування не лише не здійснено до 4 червня 2015 року, а боржник навіть не зверталась до визначеної державним виконавцем особи субєкта оціночної діяльності з ініціюванням цього питання, що зумовило правомірне рішення посадової особи державної виконавчої служби після отримання листа приватного підприємства «Консалтингова група «Арго-експерт» про продовження виконавчого провадження за загальними правилами законодавства про виконавче провадження (а. с. 64).

Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, а відповідно до ст. 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Оскільки, як встановлено судом, право заявника діями або бездіяльністю посадових осіб відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України не порушено, суд не вбачає підстав для задоволення скарги.

Керуючись ст. ст. 207, 292-294 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом пяти днів після її винесення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в залі судового засідання під час проголошення ухвали, в той же строк з моменту отримання ними копії ухвали.

Суддя О.В. Щаслива