Справа № 368/1252/13 Головуючий у І інстанції Закаблук О. В.
Провадження № 22-ц/780/727/15 Доповідач у 2 інстанції Гуль
Категорія 46 20.01.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

20 січня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Гуля В.В.,

суддів: Антоненко В.І., Касьяненко Л.І.,

при секретарі: Бобко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 18 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Шпендівська сільська рада, представник ПЕ ВП "Земпроект" Гордієнко Б.Ю., представник КМВВ КОФ Сигида О.В. про усунення перешкод землекористування, відновлення меж суміжних земельних ділянок, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Шпендівської сільської ради Кагарлдицького району Київської області, треті особи: управління Держземагенства у Кагарлицькому районі, державна реєстраційна служба Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобовязання вчинити певні дії, скасування державних актів, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, посилаючись на те, що рішенням Шпендівської сільської ради від 25.03.2003 року їй у приватну власність передано земельну ділянку площею 0,40 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 відповідно до якого було виготовлено державний акт серії КВ № 077412 від 21.04.2004 року на право вланості на земельну ділянку 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та серії КВ № 077413 від 21.04.2004 року для ведення особистого селянського господарства.

На час виникнення права власності на вказані земельні ділянки правим суміжним землекористувачем по АДРЕСА_2 була ОСОБА_8, з якою були погоджені межі земельних ділянок, а відповідно до рішення Шпендівської сільської ради від 08.07.2009 року, власником цієї ділянки площею 0.304 га став ОСОБА_2

30.04.2013 року позивачем було відновлено межі земельних ділянок позивача та закріплено це 4-ма межовими знаками і передані їй на зберігання, проте межові знаки були знищені відповідачем. Новий власник захопив частину земельної ділянки позивача, знищив вишню, грушу, двічі знищив посіви кукурудзи, один раз посіви пшениці і завдав матеріальної шкоди.

В зв'язку з даним спором 22.01.2014 року межі земельних ділянок позивача було відновлено вдруге та встановлено, що площа землі і межові знаки, якими закріплена межа відповідають державним актам позивача.

Просила зобов'язати відповідача відновити межі, які належать позивачу, стягнути з відповідачів солідарно 1699,97 грн.

За зустрічним позовом ОСОБА_2 просив скасувати рішенням Шпендівської сільської ради від 25.03.2003 року про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,40 га ОСОБА_3 в зв'язку з тим, що вона приватизувала частину земельної ділянки, яка знаходилася в користуванні сім'ї ОСОБА_2.

Визнати в зв'язку з цим недійсними державні акти на право вланості на земельні ділянки видані на ім'я ОСОБА_3

Зобов'язати ОСОБА_1 відновити межі земельних ділянок, щоб вони відповідали межам від точки Д до точки Е держакту відповідача і стягнути 5000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Кагарлицього районого суду Київської області від 18 листопада 2014 року позов ОСОБА_3 задоволений частково.

Зобов'язано ОСОБА_9 відновити межі земельних ділянок, які належать ОСОБА_3 відповідно до держактів виданих на її ім'я.

Стягнуто з ОСОБА_9 та ОСОБА_5 в солідарному порядку 1399,33 грн. за відновлення позивачем меж земельної ділянки та 170 грн. правової допомоги.

В іншій частині вимог відмовлено.

Відмовлено також і у задоволенні зустрічних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати в з'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права і задовольнити його зустрічні вимоги.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення Шпендівської сільської ради від 25.03.2003 року ОСОБА_3 є власником земельних ділянок площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 (державний акт серії КВ № 077412 від 21.04.2004 року) та площею 0,1543 га (державний акт серії КВ № 077413 від 21.04.2004 року для ведення ОСГ). Межі земельних ділянок ОСОБА_3 були погоджені із землекористувачем ОСОБА_8 - користувачем земельної ділянки по АДРЕСА_2.

Між сторонами виник спір щодо межі в зв'язку з чим ОСОБА_3 відновила межі своєї земельної ділянки, що було закріплено 4-ма межовими знаками і передано їй на зберігання, проте межові знаки були знищені відповідачем.

Встановивши вказані обставини, суд вважав вимоги обгрунтованими і задовольнив їх у частині зобов'язань щодо відновлення межі та про стягнення завданої шкоди.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходив з того, що правових підстав для його задоволення не має.

Такий висновок суду відповідає обсьавинам справи та вимогам закону частково з наступних підстав.

Згідно ст. ст. 3, 4 ЦПК України, суд захищає порушені права, свободи та інтереси фізичних осіб та юридичних осіб у спосіб, встановлений, визначений законами України.

При цьому відповідно до ст. 60, Глави 5 цього Кодексу позивач зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення своїх вимог, що має бути доведено належними та допустимими доказами.

З матеріалів справи вбачається, що у виниклих земельних правовідносинах сторонами пред'явлено один одному вимоги про зобов'язання відновлення меж земельних ділянок, проте такий спосіб захисту Земельним Кодексом України не визначений в зв'язку з чим такі вимоги як за первісним позовом, так і за зустрічним позовом задоволені бути не можуть за відсутності, встановленого законодавством такого способу захисту.

Крім того, судом задоволено вимогу ОСОБА_3 про відшкодування шкоди за знищення її межових знаків.

Статтею 56 КУпАП України передбачено адміністративну відповідальність за знищення межових знаків, про факт якого має бути складений протокол про адміністративне правопорушення і за постановою суду винна особа має бути притягнута до адміністративної відповідальності і в залежності від встановлення таких обставин може мати місце відшкодування збитків.

З матеріалів справи вбачається, що єдиними доказами, на підставі яких суд прийняв рішення про відшкодування такої шкоди є акт (а.с.141), складений комісійно говою місцевої сільської ради, членом виконкому та депутатом сільської ради.

Проте такий акт складений зі слів ОСОБА_3, є припущенням і такий доказ є недопустимим у даній справі.

Також встановлено, що з приводу знищення своїх межових знаків ОСОБА_3 зверталася до правоохоронних органів, але за наслідками проведення перевірки таких фактів встановлено не було.

Таким чином ні належними, ні допустимими доказами факт знищення сім'єю ОСОБА_5 межових знаків ОСОБА_3 не доведено.

ОСОБА_1 апеляційну скаргу на рішення суду не подавала.

За таких обставин рішення суду в частині задоволених вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову в їх задоволенні.

Вимоги ОСОБА_5 про визнання недійсним та скасування рішення про передачу ОСОБА_1 земельної ділянки та державного акту на неї також задоволені бути не можуть виходячи з того, що земельна ділянка їй надана ще у 2003 році.

Межі земельної ділянки на місцевості встановлені у 2002 році і з боку земельної ділянки ОСОБА_5 межа була погоджена колишнім землекористувачем.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 свою земельну ділянку набув лише у 2009 році, за вказаних вище підстав права ОСОБА_2 з тих підстав, що ОСОБА_3 приватизувала частину земельної ділянки, яка знаходилася в користуванні сім'ї ОСОБА_2, порушені бути не можуть, оскільки земельна ділянка ОСОБА_3 набута раніше, до виникнення прав на землю ОСОБА_2

Оскільки порушених земельних прав ОСОБА_2, судом не встановлено, вимога про відшкодування моральної шкоди, яка є похідною від пред'явлених вимог, задоволенню також не підлягає.

Таким чином доводи апеляційної скарги з цих підстав є необгрунтованими і рішення суду в цій частині підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 18 листопада 2014 року задовольнити частково.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 18 листопада 2014 року в частині задоволення вимог ОСОБА_3 скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення.

В задоволення вимог ОСОБА_3 відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді