Справа № 367/2735/14-ц
ІРПІНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2015 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Чернов Д. Є.

при секретарі Чамор Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Ірпінського міського суду при судовому розгляді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його бабуся - ОСОБА_4. Після смерті бабусі залишилося спадкове майно, яке складається із 67/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1. Після звернення до нотаріусу з заявою про прийняття спадщини, він дізналася про наявність заповіту, відповідно до якого ОСОБА_4 на випадок смерті все своє майно заповіла ОСОБА_2 (далі-Відповідач). Він вважає такий заповіт недійсним, оскільки в останні роки життя ОСОБА_4 страждала на захворювання: загальний атеросклероз, кардіосклероз, дисциркуляторну енцефалопатію, які відносяться до психічних захворювань.

Враховуючи все вище викладене, просив визнати заповіт, 25 лютого 2013 року посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_2, недійсним.

Позивач та її представник в судове засідання з'явилися, позов підтримали в повному обсязі, просили його задоволити.

Відповідач в судове засідання з'явилася, позов не визнала, заперечувала проти його задоволення.

Третя особа в судовому засіданні надала пояснення та заперечувала проти задоволення позову.

Заслухавши пояснення учасників процесу та вивчивши по справі письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 (а.с.71). ОСОБА_4 на випадок смерті все своє майно заповіла ОСОБА_2, що підтверджується заповітом від 25.02.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_3 та зареєстрованого в реєстрі за №201 (а.с.62). Судом встановлено, що ОСОБА_4 в період складання заповіту 25 лютого 2013 року страждала на органічні розлади внаслідок загального, зокрема церебрального атеросклерозу та вікових змін, що призвели до формування дисциркуляторної енцефалопатії 2-3 ступеню. Однак неможливо визначити ступінь виразності психічних розладів та на скільки була збережена здатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними у ОСОБА_4 на вище вказаний день складання заповіту, що підтверджується Актом посмертної судово-психіатричної експертизи №296ц ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.102-105).

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225 ЦК України, частини другої статті 1257 ЦК України суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Таким чином, оскільки Позивач не довів суду, з урахуванням належності та допустимості доказів, що у момент вчинення заповіту ОСОБА_4 перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, суд відмовляє в задоволенні позову.

На підставі ст. ст. 16, 203, 215, 225 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 59, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д. Є. Чернов