Справа № 567/1408/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

секретар - Власюк І.В.

з участю

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

представника відповідача Вілійської сільської ради Борисюка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вілійської сільської ради Острозького району Рівненської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності на майно,

в с т а н о в и в:

в Острозький районний суд з позовом до Вілійської сільської ради Острозького району, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності на садибний житловий будинок з надвірними будівлями звернулась ОСОБА_1, мотивуючи свою заяву тим, що у власності її матері ОСОБА_8 перебував садибний житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований в с. Вілія Острозького району по АДРЕСА_1 і вона як її спадкоємець за заповітом має право на зазначене майно, а реалізувати його не може, так як за життя мати не зареєструвала за собою право власності на будинковолодіння, що неможливо зробити зараз в зв'язку з її смертю. Окрім того, зазначила, що дане будинковолодіння відносилось до типу колгоспного двору і головою двору була ОСОБА_8

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, просить суд визнати за ОСОБА_1 як спадкоємцем матері право власності на садибний житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований в с. Вілія Острозького району по АДРЕСА_1.

Пояснила, що дане господарство відносилось до типу колгоспного двору та станом на 15.04.1991 року в ньому, крім ОСОБА_8, були зареєстровані, але не проживали ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6 Зазначила, що ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_8 за заповітом та не може реалізувати свого права на спадщину в зв'язку з тим, що вона не зареєструвала за собою право власності на будинковолодіння та не виготовила документи, що посвідчують право власності на зазначене майно.

Пояснила, що в 1986 року ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6 виїхали на постійне місце проживання в АДРЕСА_2, а тому не проживали в житловому будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1, не вели спільне господарство з ОСОБА_8, не брали участі в його утриманні, а тому втратили свої частки в даному будинку як члени бувшого колгоспного двору.

Представник відповідача Вілійської сільської ради Острозького району в судовому засіданні позов визнав, підтвердив обставини, викладені у позовній заяві. Пояснив, що з 1986 року в житловому будинку, що в АДРЕСА_1 ОСОБА_8 проживала сама, а ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6 були лише там зареєстровані та фактично проживали в АДРЕСА_2.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилися, подали суду заяви, в яких позов визнають та просять справу розглянути за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справу був повідомлений у встановленому порядку, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов про визнання права власності на майно доведений і підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що у власності ОСОБА_8 перебував садибний житловий будинок з надвірними будівлями, які розташовані в АДРЕСА_1

Належність їй зазначеного майна підтверджується випискою з погосподарської книги №2 (особовий рахунок НОМЕР_1), з якої встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 Острозького району рахується за ОСОБА_8 Зазначене підтверджується і довідками Вілійської сільської ради та відміткою в технічному паспорті.

Крім того, з довідки Вілійської сільської ради Острозького району встановлено, що з 1986 року по 31.07.1991 року разом з ОСОБА_8 були зареєстровані, але не проживали ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6

Оскільки до правовідносин, які виникли до моменту введення в дію Закону України "Про власність" необхідно застосовувати діюче на той час законодавство, то при вирішенні питання про власність колгоспного двору необхідно керуватись нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Статтею 126 ЦК УРСР було передбачено, що працездатний член колгоспного двору втрачає частку в майні двору, якщо він не менше 3 років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Оскільки в судовому засіданні з показань представника позивача, представника Вілійської сільської ради Острозького району, довідки зазначеної сільської ради встановлено, що з 1986 року по 31.07.1991 року разом з ОСОБА_8 були зареєстровані, але не проживали ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6, що свідчить про те, що вони втратили право на частку в майні двору, відповідно до вимог ст.. 126 ЦК УРСР.

Відповідно до ст.. 123 ЦК УРСР, розмір частки члена двору встановлюється з рівності часток усіх членів двору, а отже станом на 15.04.1991 року ОСОБА_8 належав житловий будинок з надвірними будівлями в с. Вілія Острозького району по АДРЕСА_1.

За життя ОСОБА_8 було складено заповіт, посвідчений Вілійською сільською радою Острозького району Рівненської області 09 грудня 2008 року та зареєстрований за №274, відповідно до якого вона заповіла усе своє майно ОСОБА_1 На день смерті ОСОБА_8 та на даний час заповіт не було змінено та скасовано.

Зі свідоцтва про смерть встановлено, що ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а отже належне їй майно, за правилами ст. 1269 ЦК України, успадкувала ОСОБА_1 - її дочка.

Оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, а відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється зі смертю власника, що перешкоджає реєстрації за ОСОБА_8 права власності на майно, та враховуючи, що відповідно до норм ст. 1216, 1233, 1268, 1269 ЦК України ОСОБА_1 має право на спадщину після смерті матері, то за нею як спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_8 слід визнати право власності на садибний житловий будинок, який складається з коридору 1-1, житлової 1-2, житлової 1-3, житлової 1-4, кухні 1-5, загальною площею 56,2 кв. м. та господарсько-побутові будівлі: веранду а, сходи а-1, сарай Б, сарай б, літню кухню Д, погріб Г, огорожу №1, ворота №2, огорожу №3, колодязь К, вбиральню В, які розташовані в с.Вілія Острозького району по АДРЕСА_1

На підставі ст.. 25 п. 4, 346 ч.1 п. 11, 328, 1216, 1233, 1268, 1269 ЦК України, керуючись ст. 10, 57, 62, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

позов задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 як спадкоємцем за заповітом ОСОБА_8 право власності на садибний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який знаходяться в с. Вілія Острозького району Рівненської області по АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Острозький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Сторони, які не були присутніми під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу в цей же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Острозького районного судуНазарук В.А.