Справа № 462/5052/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2015 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Боровкова Д.О.

при секретарі Рущак Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Львова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» в особі Львівської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» (третя особа: виконуючий обовязки директора Львівської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» ОСОБА_2) про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати незаконним та скасувати накази ЛД УДППЗ «Укрпошта» № 143/к від 10 червня 2015 року «По особовому складу» та № 134 від 10 червня 2015 року «Про порушення в роботі ЦПЗ № 7»; поновити його на роботі на посаді начальника Центру поштового звязку № 7 ЛД УДППЗ «Укрпошта»; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та 10000 грн. 00 коп. моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що він з 02.12.2014 року працював на посаді начальника ЦПЗ № 7, та наказом № 143/к від 10.06.2015 року «По особовому складу» в.о. директора ЛД УДППЗ «Укрпошта» ОСОБА_2 його було звільнено зі займаної посади за п.1 ст.41 КЗпП України з 10.06.2015 року за одноразове грубе порушення трудових обовязків. Підставою для його звільнення слугувало те, що з пояснень начальника ВПЗ №9, котра безпосередньо допустила прийняття закритого поштового відправлення з муляжем вибухового пристрою, інші інструктивні листи дирекції, окрім листа № 05-22-1651 від 20.08.2014 р. до працівників ВПЗ Червоноград-9 ЦПЗ №7 не доведені, інструктажі щодо дотримання Правил надання послуг поштового зв'язку проводяться, по телефону. Відповідач вважає, що вказане свідчить про самоусунення керівника ЦПЗ № 7 від виконання своїх посадових обов'язків, його формальний підхід до роботи, що обмежений лише дорученням про доведення інструктивних листів, а також про відсутність належного контролю за роботою підлеглих працівників. Враховуючи, наведене, неналежне виконання посадових обов'язків начальником ЦПЗ № 7, та з урахуванням, що незалежно від перерозподілу обов'язків між підлеглими працівниками саме начальник ЦПЗ несе відповідальність за всі результати та наслідки роботи центру, відповідачем був винесений наказ про його звільнення. Проте, він таких порушень не вчиняв, він особисто інформував та ознайомив начальників ВПЗ зі всіма нормативними актами, зокрема і з листами щодо пересилання бандеролей і посилок у відкритому вигляді, а відтак ніяких підстав для його звільнення не було. В звязку з наведеним, просить позов задовольнити.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, дав пояснення аналогічні вищенаведеному, просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, пояснивши, що 04.06.2015 року працівниками СБУ у Львівській області разом з службою поштової безпеки ЛД УДППЗ «Укрпошта» була проведена перевірка стану антитерористичної захищеності обєктів поштового зв'язку в ході якої, в порушення вимог Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. №270 та всупереч вимогам листів Львівської дирекції від 20.08.2014р. №05-22-1651, від 30.04.2015р. №20-08-87 та від 18.05.2015р. №20-08-96 начальником ВПЗ Червоноград 9 ЦПЗ №7 ОСОБА_3 була прийнята до відправлення посилка в закритому вигляді, в якій знаходився муляж вибухового пристрою, про що складено протокол вилучення. Таким чином, позивач, як керівник ЦПЗ № 7 самоусунувся від виконання своїх посадових обов'язків, обмежувався лише дорученням про доведення інструктивних листів, а також послабив належний контролю за роботою підлеглих працівників, чим порушив п. 4.4.9 Положення про ЦПЗ № 7 ЛД УДППЗ «Укрпошта», згідно з яким начальник несе персональну відповідальність за стан та діяльність ЦПЗ № 7. у звязку з наведеним, просить у задоволенні позову відмовити.

Суд ухвалив розглядати справу без участі третьої особи, який у судове засідання не з'явився, жодних документів до суду про причини своєї неявки не надав, проте матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 02.12.2014 року працював на посаді начальника Центру поштового звязку № 7 Львівської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта /а.с.9/, та наказом № 143/к від 10.06.2015 року «По особовому складу» в.о. директора ЛД УДППЗ «Укрпошта» ОСОБА_2 позивача було звільнено зі займаної посади за п.1 ст.41 КЗпП України з 10.06.2015 року за одноразове грубе порушення трудових обовязків /а.с.10/.

Відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Згідно з ч. 3 ст. 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року у пунктах 22 та 27 розяснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

У правових висновках Верховного Суду України, які містяться у постанові від 21.05.2014 року справа № 6-33цс14 зазначено, що вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотності наслідків порушення трудових обов'язків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов'язку, який входить до кола його трудових обов'язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов'язку за встановлених судом фактичних обставин справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв'язку між невиконанням працівником трудових обов'язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення.

04.06.2015 року працівниками СБУ у Львівській області разом з службою поштової безпеки ЛД УДППЗ «Укрпошта» була проведена перевірка стану антитерористичної захищеності обєктів поштового зв'язку в ході якої, в порушення вимог Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. №270 та всупереч вимогам листів Львівської дирекції від 20.08.2014р. №05-22-1651, від 30.04.2015р. №20-08-87 та від 18.05.2015р. №20-08-96 начальником ВПЗ Червоноград 9 ЦПЗ №7 ОСОБА_3 була прийнята до відправлення посилка в закритому вигляді, в якій знаходився муляж вибухового пристрою, про що складено протокол вилучення /а.с.156/ та довідку без зазначення дати, яка доведена

до відома позивача /а.с151/.

Зі змісту вищевказаних листів ЛД УДППЗ «Укрпошта» вбачається, що на обєктах поштового звязку має бути забезпечено приймання для пересилання бандеролей і посилок у відкритому вигляді та догляд вкладення працівником обєкту поштового звязку з подальшим запечатуванням відправлень. Зазначені вимоги цілком узгоджуються з вимогами, які містяться у Правилах надання послуг поштового зв'язку, зокрема у пункті 59 /а.с.144-149/.

У додатку до Положення про ЦПЗ № 7 ЛД УДППЗ «Укрпошта» /а.с.140/ зазначено, що Відділення поштового звязку (надалі - ВПЗ) Червоноград-9 є структурним підрозділом ЦПЗ № 7, а відтак начальник ВПЗ Червоноград-9 ОСОБА_3 була підлеглою позивача.

09.06.2015 року позивач надав письмові пояснення керівництву ЛД УДППЗ «Укрпошта», в яких зазначив, що ним були належним чином проінформовано працівників ЦПЗ № 7 про зміст вищевказаних листів /а.с.157/.

10.06.2015 року ЛД УДППЗ «Укрпошта» винесено наказ №134 «Про порушення в роботі ЦПЗ № 7» /а.с.11/, яким були встановлені порушення в роботі ЦПЗ № 7. Згідно з пунктом 1 зазначеного наказу вирішено позивача притягнути до дисциплінарної відповідальності шляхом звільнення зі займаної посади за одноразове грубе порушення посадових обовязків на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України, а пунктом 2 цього наказу начальника ВОПАРК ОСОБА_4 зобовязано оформити звільнення позивача.

Як убачається з тексту наказу підставою для звільнення позивача слугувало те, що з пояснень начальника ВПЗ №9, котра безпосередньо допустила прийняття закритого поштового відправлення з муляжем вибухового пристрою, інші інструктивні листи дирекції, окрім листа № 05-22-1651 від 20.08.2014 р. до працівників ВПЗ Червоноград-9 ЦПЗ №7 не доведені, інструктажі щодо дотримання Правил надання послуг поштового зв'язку проводяться, по телефону. Вказане свідчить про самоусунення керівника ЦПЗ № 7 ОСОБА_1 від виконання своїх посадових обов'язків, його формальний підхід до роботи, що обмежений лише дорученням про доведення інструктивних листів, а також про відсутність належного контролю за роботою підлеглих працівників. Враховуючи, наведене, неналежне виконання посадових обов'язків начальником ЦПЗ № 7, та з урахуванням, що незалежно від перерозподілу обов'язків між підлеглими працівниками саме начальник Центру поштового зв'язку несе відповідальність за всі результати та наслідки роботи центру.

Аналізуючи вищевказаний наказ, а також дотримання відповідачем правил та порядку застосування дисциплінарних стягнень, суд бере до уваги те, що коло обовязків начальна ЦПЗ № 7 чітко визначено Положенням про ЦПЗ № 7 ЛД УДППЗ «Укрпошта» та розподілом обовязків між начальником ЦПЗ № 7, заступником начальника з питань технології, маркетингу та продажу послуг, заступника начальника з технічних питань, головним бухгалтер, затверджених наказом № 144 від 11.09.2013 року /а.с.19-25/, згідно з якими, начальник несе персональну відповідальність за стан та діяльність ЦПЗ № 7 ЛД УДППЗ «Укрпошта» в межах цього Положення (пункт 4.4.9).

Проте в Положенні нічого не зазначено, що в коло обовязків начальника ЦПЗ № 7 ЛД УДППЗ «Укрпошта» входить особистий або безпосередній контроль за прийняттям працівниками ВПЗ поштових відправлень.

Крім того, з протоколу № 1 оперативної наради з працівниками ЦПЗ № 7 від 18.05.2015 року /а.с.28-30/ вбачається, що до працівників особисто позивачем були доведені вимоги листів від 20.08.2014р. №05-22-1651, від 30.04.2015р. №20-08-87 та від 18.05.2015р. №20-08-96, який зобовязав підлеглих терміново забезпечити виконання цих листів. За таких обставин, твердження про самоусунення керівника ЦПЗ № 7 ОСОБА_1 від виконання своїх посадових обов'язків, яке наведено в наказі №134 від 10.06.2015 року, є голослівним та не підтверджується жодним допустимим доказом.

Аналізуючи підстави звільнення позивача за п. 1 ст. 41 КЗпП України, які зазначені у вищевказаному наказі, суд приходить до висновку, що серед них не зазначено, яке конкретно одноразове грубе порушення Положення про ЦПЗ № 7 ЛД УДППЗ «Укрпошта», або іншого нормативного акту допустив позивач 04.06.2015 року під час перевірки стану антитерористичної захищеності обєктів поштового зв'язку.

Зі змісту наказу №134 від 10.06.2015 року вбачається, що фактично позивача було звільнено за відсутність належного контролю за роботою підлеглих працівників. Суд у певній мірі погоджується з доводами представника відповідача, що позивач можливо і послабив контроль за роботою підлеглих працівників, що призвело до того, що начальником ВПЗ Червоноград 9 ЦПЗ №7 ОСОБА_3, в порушення вищевказаних листів УДППЗ «Укрпошта» була прийнята до відправлення посилка в закритому вигляді, в якій знаходився муляж вибухового пристрою.

Разом з тим, з аналізу п. 1 ст. 41 КЗпП України слідує, що згідно з вимогами вказаного пункту може бути звільнено працівника за одноразове грубе порушення трудової дисципліни, в той же час є неможливим звільнення за п. 1 ст. 41 КЗпП України, якщо порушення носить тривалий характер, зокрема, не дає підстав для звільнення за цим пунктом неналежний контроль за роботою підлеглих працівників.

Представник відповідача не надав суду належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що позивачем 04.06.2015 року під час проведення перевірки стану антитерористичної захищеності обєктів поштового зв'язку було допущене одноразове грубе порушення трудових обовязків, покладених на нього Положенням про ЦПЗ № 7 ЛД УДППЗ «Укрпошта» або іншими нормативними актами.

Беручи до уваги, що позивач був звільнений на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України без законних на то підстав, в порушення вимог ст. 149 КЗпП України, суд вважає, що пукти 1 та 2 наказу №134 від 10.06.2015 року, які стосуються звільнення позивача, є незаконними, а відтак такі слід скасувати. Щодо вимоги про скасування наказу № 143/к від 10.06.2015 року «По особовому складу», то така є похідної від вимоги про скасування наказу №134 від 10.06.2015 року, і тому № 143/к від 10.06.2015 року також є незаконним та підлягає скасуванню з вищевказаних підстав.

Разом з тим, пункт 3 наказу №134 від 10.06.2015 року, яким заступника директора було зобовязано посилити роботу по напрямку антитерористичної захищеності обєктів поштового звязку, є законним, оскільки факт порушення, яке допустила начальник ВПЗ Червоноград 9 ЦПЗ №7 ОСОБА_3 під час прийняття до відправлення посилки в закритому вигляді, в якій знаходився муляж вибухового пристрою, мав місце, і тому відсутні правові підстави для скасування наказу №134 від 10.06.2015 року в цій його частині.

Суд критично ставиться до твердження представника відповідача, що позивачу має бути відмовлено у задоволенні позову з підстав того, що він пропустив строк звернення до суду, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки

Беручи до уваги, що позивач був ознайомлений з наказом про звільнення 30.06.2015 року, про що свідчить його підпис на зворотній сторінці наказу №134 від 10.06.2015 року /а.с.12 зворот/, що в свою чергу не заперечується представником відповідача, а також, те, що позивач звернувся до суду з даним позовом через 20 днів після ознайомлення його з наказом про звільнення, а саме 20.07.2015 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції загальної канцелярії суду, підстав вважати, що позивач пропустив місячний строк звернення до суду немає.

Стаття 235 КЗпП України передбачає, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Як убачається з довідки про заробіток позивача /а.с.164/, то він за квітень та травень 2015 року разом становив 8016,57 грн. У такому випадку середньоденний заробіток позивача за цих два місяці згідно з нормою робочого часу, де кількість робочих днів 40 днів, становить 200 грн. 41 коп. (8016,57 грн. : 40 = 200 грн. 41 коп.). Вимушений прогул складає 110 днів, а саме за червень - 14 днів, липень 23 дні, серпень 20 днів, вересень - 22дні, жовтень 21 день, листопад 10 днів. Таким чином, сума оплати часу вимушеного прогулу становить 22045 грн. 10 коп. (110 днів х 200,41 грн. = 22045 грн. 10 коп.).

Щодо стягнення моральної шкоди, то суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановленою частиною другою цієї статті.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року розяснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежності.

Протиправними діями відповідача позивачу була спричинена моральна шкода, оскільки позивач, будучи незаконно звільнений, переніс психологічний стрес, був порушений звичний життєвий ритм позивача і йому необхідно було докладати додаткових зусиль для його поновлення

Разом з тим, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн. задоволенню підлягають частково, оскільки позивачами не представлено доказів того, що внаслідок порушення його трудових прав ним були перенесені страждання, які можуть бути виражені у грошовому еквіваленті розміром у 10000 грн. Суд вважає за потрібне стягнути з відповідача 5000 грн. моральної шкоди на користь позивача, що буде відповідати вимогам розумності та справедливості.

Крім того, з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 270 грн. 40 коп. ((22045 грн. 10 коп. + 5000 грн.) х 0,01% = 270 грн. 40 коп.)

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60-62, 88, 209, 212, 215, 218 ЦПК України , суд -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Львівської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» № 143/к від 10 червня 2015 року «По особовому складу».

Визнати незаконним та скасувати пункти 1 та 2 наказу Львівської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» № 134 від 10 червня 2015 року «Про порушення в роботі ЦПЗ № 7».

ОСОБА_1 поновити на роботі на посаді начальника Центру поштового звязку № 7 Львівської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» з 10 червня 2015 року.

Стягнути з Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» в особі Львівської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 22045 (двадцять дві тисячі сорок пять) гривень 10 коп. та провести з цієї суми стягнення податків та обовязкових зборів, які підлягають стягненню при виплаті заробітної плати.

Стягнути з Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» в особі Львівської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 5000 (пять тисяч) 00 коп. моральної шкоди.

Стягнути з Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» в особі Львівської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» в дохід держави 270 гривень 45 коп. судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць підлягає до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд, що його ухвалив, шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя:

Оригінал рішення.