Провадження № 22ц/790/3948/15 Головуючий 1-ї інст. - Грінчук О.П.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2015 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Бровченко І.О.,

суддів - Піддубного Р.М., Пилипчук Н.П.,

при секретарі - Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом кредитної спілки «Інтер-Інвест» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за мировою угодою, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про спонукання до виконання умов мирової угоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 12 грудня 2013 року сторонами по справі № 642/5377/13ц укладено мирову угоду між кредитною спілкою «Інтер-Інвест» та ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, що була визнана ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2013 року.

З моменту укладання мирової угоди зобов'язання з боку відповідачів належним чином не виконуються, а тому КС «Інтер-Інвест» вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

03 квітня 2015 року представник позивача уточнив позовні вимоги та просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за мировою угодою у розмірі 36180 грн., а також стягнути судові витрати.

В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, зазначив, що за умовами мирової угоди заборгованість у розмірі 36180 грн. не сплачена, а державним виконавцем було відмовлено у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з тим, що ухвала суду про визнання мирової угоди не відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Представник відповідачів - ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2015 року позовні вимог кредитної спілки «Інтер-Інвест» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь кредитної спілки «Інтер-Інвест» заборгованість за мировою угодою у розмірі 36180 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким закрити провадження у справі. Обґрунтовуючи скаргу посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вислухав доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 11 квітня 2012 року член кредитної спілки «Інтер-Інвест» ОСОБА_1 надав до кредитної спілки письмову заяву про видачу кредиту на суму 43000 грн. на строк 12 місяців під 48 відсотків річних для споживчих потреб.

11 квітня 2011 року між позивачем та ОСОБА_1 було підписано кредитний договір №908355 (КСНП- 0000036).

В якості фінансового забезпечення кредитного договору від 11 квітня 2011 року, були підписані договори поруки від 11 квітня 2011 року між КС «Інтер- Інвест» та поручителями ОСОБА_2, ОСОБА_3

Позивач відповідно до п.1.1. кредитного договору №908355 від 11 квітня 2011 року свої зобов'язання перед відповідачем ОСОБА_1 виконав у повному обсязі, про що свідчить видатковий касовий ордер від 11 квітня 2011 року, за яким ОСОБА_1 отримав 43000 грн.

Взяті на себе зобов'язання відповідачі по справі не виконували.

12 грудня 2013 року між кредитною спілкою «Інтер-Інвест» та ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 укладена мирова угода, яка затверджена ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2013 року (а.с.6-12).

За умовами вказаної мирової угоди сторони погодились з тим, що зобов'язання ОСОБА_1 погасити наявну заборгованість по кредитному договору № КСНП-0000036 від 11 квітня 2011 року в сумі 42000,00 грн., приймає на себе поручитель ОСОБА_3, в строк з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року за встановленим графіком. Сума щомісячного платежу може бути змінена за згодою ОСОБА_3 та КС «Інтер-Інвест», але за умови, що загальна сума оплат за 2014 рік складатиме 42000 грн. Сторони дійшли згоди, що у разі не виконання ОСОБА_3 положень цієї угоди, КС «Інтер-Інвест» залишає за собою право на врегулювання спору між КС «Інтер-Інвест» та ОСОБА_1 за кредитним договором від 11 квітня 2011 року та ОСОБА_2, ОСОБА_3, як поручителів за договорами поруки від 11 квітня 2011 року, в судовому порядку.

Таке зобов'язання, яке затверджено ухвалою суду про мирову угоду, зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов'язанням.

З матеріалів справи вбачається, що умови мирової угоди належним чином не виконані, у зв'язку з чим заборгованість становить 36180 грн.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що умови мирової угоди щодо погашення заборгованості не виконуються, у зв'язку з чим наявні правові підстави для задоволення позову.

Судом першої інстанції в частині стягнення суми заборгованості правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, мирова угода - це досягнута між сторонами в ході судового розгляду і під контролем суду заснована на взаємних поступках угода, яка по новому визначає їх суб'єктивні права та обов'язки не тільки процесуальні, а й матеріальні.

Мирова угода - це зобов'язання, до якого застосовуються загальні правила Цивільного кодексу України.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Судова колегія розглядаючи справу вважає, що мирова угода за своєю правовою природою у відповідності з нормами Цивільного кодексу України є правочином, що згідно ст. 629 цього Кодексу підлягає обов'язковому виконанню.

Доводи апеляційної скарги, що рішення суду підлягає скасуванню з закриттям провадження по справі в відповідності до ст. 205 ч.1 п.2 ЦПК України, оскільки мирова угода була укладена сторонами по справі про стягнення заборгованості за кредитним договором, не узгоджується з наведеними вище вимогами закону та обставинами справи.

Посилання апелянтів, що між позивачем та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 908355, а договір № КСНП- 0000036 не укладався, у зв'язку з чим умови мирової угоди виконати неможливо, висновків суду не спростовують. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що номер кредитного договору, зазначеного у мировій угоді, є порядковим номером кредитного договору № 908355 згідно даних бухгалтерського обліку КС «Інтер-Інвест», що також підтверджується особовою карткою позичальника. Зазначене питання було предметом розгляду під час постановлення ухвали Ленінським районним судом м. Харкова від 12 грудня 2013 року про визнання мирової угоди. Зазначене судове рішення набрало законної сили та відповідачами по справі не оскаржено. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на виконання умов мирової угоди ОСОБА_1 було сплачено 5820 грн.

Інші доводи апеляційної скарги відповідачів, наведених на її обґрунтування, процесуальне рішення суду, прийняте по суті розглянутого ним питання не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного його вирішення.

Проте, судова колегія не погоджується з висновком суду про солідарне стягнення судових витрат, такий висновок не відповідає нормам ст.ст. 541, 543 ЦК України і вважає за необхідне в цій частині рішення змінити та стягнути на користь позивача у рівних частках з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 361 грн. 80 коп. В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2015 року, як ухвалене з додержанням вимог процесуального і матеріального права залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2014 року в частині солідарного стягнення з відповідачів судових витрат скасувати, ухвалити нове рішення.

Стягнути у рівних частках з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь кредитної спілки «Інтер-Інвест» судовий збір у розмірі 361 грн. 80 коп.

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді -