АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 682/1023/14-ц
Провадження № 22-ц/792/123/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Грох Л.М.,

суддів: Костенка А.М., Гринчука Р.С.

при секретарі Гриньовій А.М.,

за участі представника відповідача ОСОБА_1,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, треті особи Славутська міська рада Хмельницької області, Славутська районна державна адміністрація Хмельницької області, Орган опіки та піклування Славутської міської ради Хмельницької області, Славутська державна нотаріальна контора Хмельницької області про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання стороною на боці покупця квартири та визнання права власності на ? частину квартири.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В березні 2014 року ОСОБА_3, звертаючись до суду з цим позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, посилалася на те, що вона разом з батьком, відповідачем ОСОБА_2 проживала в АДРЕСА_1. Цю квартиру її батько 29 липня 1992 року придбав згідно рішення виконкому Славутської міськради народних депутатів №25 від 20 лютого 1992 року за кошти, що залишились після смерті її матері та кошти, накопичені з її пенсії по втраті годувальника, оформив на себе, пообіцявши в майбутньому залишити їй у спадок. Однак у 2013 році відповідач повідомив, що передати їй квартиру у спадок не зможе, оскільки його другою дружиною - відповідачкою ОСОБА_5 заявлено позов про поділ майна подружжя, де вона вимагає визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири, як на майно нібито придбане з ним у шлюбі. Вважала, що її батько при укладенні договору купівлі-продажу квартири, не включивши її в договір стороною на боці покупця, позбавив права власності на частину квартири, що є підставою для визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання її стороною на боці покупця квартири та визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири. Строк позовної давності не пропустила, оскільки про порушення свого права дізналася у 2013 році.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм процесуального та матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. На думку апелянта суд першої інстанції невірно встановив обставини справи, не взявши до уваги наявність у ОСОБА_3 на час укладення оспорюваного договору окремого джерела доходів у вигляді пенсії по втраті годувальника, якими розпоряджався як батько малолітньої дитини ОСОБА_2 Судом не дано оцінки тому факту, що на момент вчинення оспорюваного правочину у квартирі проживала і була зареєстрована позивачка, і відповідно, вона мала право на це житло.

Крім того, суд безпідставно не прийняв до уваги його пояснення, що саме за рахунок цих коштів було придбано квартиру, а також показання свідка. Не врахував, що станом на липень 1992 року пенсія позивачки склала 4751,85 крб., тобто, половину вартості квартири, що свідчить про те, що власних коштів позивача було достатньо для придбання не менш як ? частини спірної квартири.

Крім того, суд безпідставно відхилив клопотання позивача щодо зміни статусу ОСОБА_4 з відповідача на третю особу, оскільки в останньої відсутні документи на підтвердження її права власності на спірну квартиру.

Суд безпідставно не прийняв до уваги докази щодо початку перебігу строків позовної давності (на думку апелянта - з часу ухвалення рішення Славутського міськрайсуду від 13.03.2014 року у справі про визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя) та проігнорував факт визнання позову ОСОБА_2

В засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу відхилити як безпідставну.

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, будучи належно повідомленими про розгляд справи.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ч. 1 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Положенням про продаж громадянам у власність квартир в будинках державного і громадського житлового фонду, їх утримання і ремонт, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР та Української Ради профспілок України 19 травня 1989 року №142, виконавчим комітетам Рад народних депутатів, підприємствам, установам, організаціям надано право продавати громадянам в особисту власність квартири, що вони займають в будинках державного і громадського житлового фонду.

Судом першої інстанції встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1, що відносилася до державного житлового фонду, згідно ордера №122 від 16.07.1979 року, виданого виконавчим комітетом Славутської міської ради народних депутатів на підставі рішення цього виконавчого комітету № 233 від 16.07.1979 року, надана ОСОБА_2 на сім'ю з 4 осіб (дружина та двоє дітей).

На підставі рішення виконкому Славутської міської Ради народних депутатів № 25 від 20.02.1992 року про продаж ОСОБА_2 зазначеної квартири, 29.07.1992 року між виконкомом Славутської міськради та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за 8628 крб., які внесені ОСОБА_2 на рахунок Славутської міської Ради 11 липня 1992 року.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і не оспорюються сторонами.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 на момент його укладення не суперечив вимогам закону і не ущемлював особисті або майнові права малолітньої на той час позивачки.

Так, відповідно до ст.48 ЦК Української PCP, що була чинною на час укладення оспорюваного правочину та врегульовує спірні правовідносини, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

На момент укладення оспорюваного договору купівлі-продажу квартири позивачка як донька і, відповідно, член сім'ї наймача квартири ОСОБА_2 в силу ст. 64 ЖК Української РСР мала право користування цим жилим приміщенням.

Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині 2 ст. 64 ЖК (ч.3 ст. 156 ЖК).

Таким чином після укладення оспорюваного договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_2 позивачка зберегла своє право користування спірною квартирою, що спростовує доводи апеляційної скарги про порушення її права.

Згідно з п.1 Положення про продаж громадянам у власність квартир у будинках державного і громадського житлового фонду, їх утримання і ремонт, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР та Української республіканської ради професійних спілок, від 19.05.1989, № 142, відповідно до Закону УРСР "Про власність" наймач жилого приміщення в будинку державного і громадського житлового фонду та члени його сім'ї вправі викупити у власника відповідну квартиру.

За загальним правилом у неповнолітніх дітей може виникнути право власності на майно в результаті купівлі речей за власні кошти, отримання спадщини, дарування, а також створення його власною працею.

В силу ч.1 ст. 14 ЦК України 1963 року за неповнолітніх, що не досягли 15 років, угоди здійснюють від їхнього імені батьки (усиновителі) або опікун. Вони вправі здійснювати лише дрібні побутові угоди.

Як встановлено судом, на момент укладення спірного договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, позивачка ОСОБА_3 не досягла 15 років, внаслідок чого мала обмежену цивільну дієздатність.

Посилання апелянта на те, що позивач мала власне джерело доходу (пенсію по втраті годувальника) та її власних коштів було достатньо для придбання не менш як ? частини спірної квартири не доводять факту придбання квартири чи її частини відповідачем саме за ці кошти. При цьому суд першої інстанції дав належну оцінку відповідно до ст. 212 ЦПК України поясненням відповідача ОСОБА_2 і показанням свідка як недостатнім та недопустимим доказам на підтвердження цієї обставини.

В свою чергу правова природа пенсії в разі втрати годувальника полягає в забезпеченні непрацездатних членів сім'ї померлого годувальника і вочевидь отримувані пенсійні кошти мали витрачатися саме на утримання неповнолітньої доньки відповідача.

Водночас ці доводи апеляційної скарги спростовуються самим фактом укладення оспорюваного договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_2, що діяв у власних інтересах, а не як законний представник малолітньої доньки у її інтересах.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Л.М.Грох

__________________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції: Воробченко Л.А. Провадження № 22-ц/792/123/15

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 20