У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області, ОСОБА_4, Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції, третя особа - управління Державної автомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградський області, про зняття заборони відчуження транспортного засобу за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від

5 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_4 на праві власності належить автомобіль Chraysler, модель Gr Voyager, 1997 року випуску, державний номер НОМЕР_1. 21 липня 2012 року ОСОБА_4 видав довіреність на ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_6 на розпорядження вказаним автомобілем з правом передоручення. На підставі цієї довіреності ОСОБА_6 у порядку передоручення видав довіреність йому та дружині на право керування та розпорядження спірним автомобілем. Проте реалізувати своє право на відчуження автомобіля він не має можливості, оскільки автомобіль знаходиться під забороною згідно листа слідчого слідчого відділу слідчого управління управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області, у провадженні якого перебувала кримінальна справа, порушена 15 жовтня 2008 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України відносно ряду осіб, серед яких він відсутній. На даний час кримінальна справа розглядається Кіровоградським районним судом Кіровоградської області. Спірний автомобіль не є речовим доказом у справі, не є знаряддям злочину. Оскільки заборона на відчуження спірного автомобіля порушує його право володіння та користування ним, позивач просив, з урахуванням збільшених позовних вимог, зняти будь-які обмеження щодо заборони відчуження цього автомобіля.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 червня

2014 року позов ОСОБА_3 задоволено. Знято будь-які обмеження щодо заборони відчуження автомобіля марки Chrysler, моделі Gr.Voyager, 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, яке накладено відповідно до листа слідчого СВ «ОЗ» СУ УМВС України в Кіровоградській області Ляпуна О.В. від 20 липня 2009 року по кримінальній справі № 80-1083.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 5 листопада

2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що заборона на відчуження автомобіля порушує право позивача, який володіє ним на підставі довіреності, на володіння транспортним засобом і це порушене право підлягає судовому захисту.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у позові, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_3 уповноважений діяти від імені та в інтересах ОСОБА_4 лише при укладенні правочинів щодо розпорядження автомобілем та експлуатації автомобіля. Оскільки повноваження ОСОБА_3 на представництво інтересів ОСОБА_4 у суді відсутні, він є неналежним позивачем.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 є власником автомобіля марки Chraysler, модель Gr Voyager, 1997 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

Нотаріально посвідченою довіреністю від 21 липня 2012 року ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_6 та ОСОБА_5 укладати від його імені правочини щодо розпорядження (продавати, передавати в оренду, позичку) та експлуатувати (керувати) вказаним автомобілем. Довіреність видана строком на три роки та дійсна до 21 липня 2015 року і видана з правом передоручення повноважень, наданих цією довіреністю в повному обсязі або частково.

Нотаріально посвідченою довіреністю від 14 березня 2013 року ОСОБА_6, який діяв від імені ОСОБА_4, у порядку передоручення уповноважив ОСОБА_3 та ОСОБА_9 укладати правочини щодо розпорядження автомобілем. Довіреність дійсна протягом дії основної довіреності, тобто до 21 липня 2015 року.

Тобто, у ОСОБА_3 наявне речове право на спірний автомобіль ОСОБА_4

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні слідчого відділу розслідування особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами і злочинними організаціями СУ УМВС України в Кіровоградській області перебувала кримінальна справа, порушена 15 жовтня 2008 року за фактом шахрайських дій за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

20 липня 2009 року на адресу начальника УДАІ УМВС України у Кіровоградській області надійшов лист слідчого СВ «ОЗ» СУ УМВС України в Кіровоградській області, у провадження якого перебувала зазначена кримінальна справа, про вжиття заходів щодо недопущення вчинення реєстраційних дій по транспортним засобам і, зокрема, автомобіля марки Chraysler, модель Gr Voyager, 1997 року випуску, державний номер НОМЕР_1, з метою забезпечення відшкодування завданих злочинами збитків.

Згідно листа начальника СВ «ОЗ» СУ УМВС України в кіровоградській області від 25 червня 2014 року спірний автомобіль речовим доказом у кримінальній справі № 80-1083 не визнавався, а його власник - ОСОБА_4 не є потерпілим, підозрюваним чи обвинуваченим у даній кримінальній справі.

На даний час вказана кримінальна справа перебуває на розгляді у Кіровоградському районному суді Кіровоградської області.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_3 зазначав, що у зв'язку з відмовою УДАІ УМВС України в Кіровоградській області він, на підставі виданої йому 14 березня 2013 року довіреності не може реалізувати своє право на відчуження спірного автомобіля.

Проте апеляційний суд вважав, що ОСОБА_3 не має право на звернення до суду з цим позовом, оскільки у нього відсутня довіреність на представництво інтересів ОСОБА_4, який є власником спірного автомобіля, у суді.

При цьому апеляційний суд не врахував таке.

Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У ч. 1 ст. 391 ЦК України зазначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Крім того, у п. 33 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" судам роз'яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_3, який має право користування (речове право) на майно, що належить на праві власності іншій особі (у даному випадку - ОСОБА_4) має право на захист своїх прав на засадах захисту прав власника, що тотожне усуненню перешкод у незаконному користуванні та розпорядженні цим майном з боку іншої особи шляхом зняття заборони на відчуження.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України апеляційний суд на вказане уваги не звернув, доводів апеляційної скарги не перевірив, фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи не встановив та прийшов до передчасного висновку про те, що ОСОБА_3 не має права на звернення до суду з цим позовом, чим порушив його право на судовий захист порушених прав.

Оскільки апеляційний суд не встановив фактичних обстави, які мають значення для правильного вирішення справи, його рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 5 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта