Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №323/1913/14 Головуючий у 1 інстанції: Галчанський С.В.
Провадження №22-ц/778/307/15 Суддя-доповідач: Кримська О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючий Кримська О.М.,

Судді Дашковська А.В.

Подліянова Г.С.,

При секретарі Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 03 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування обов'язкової частки у спадщині,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вказаним позовом, який в подальшому уточнила та обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати та мати відповідача - ОСОБА_5.

Ще за життя, 05.06.2012 року ОСОБА_5 склала заповіт, яким заповіла земельну ділянку для ведення товарного виробництва, розташовану на території Яснополянської сільської ради своєму сину, брату позивача - відповідачу ОСОБА_3, а земельну ділянку для ведення товарного виробництва, розташовану на території Кіровської сільської ради, вклади в Ощадбанку та житловий будинок в АДРЕСА_1 заповіла донці - позивачу ОСОБА_4.

У встановлений законом строк, позивач ОСОБА_4 звернулася до Оріхівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність правовстановлюючого документу на заповідану земельну ділянку.

Державний акт про право власності на зазначену спадкову земельну ділянку знаходиться у відповідача ОСОБА_3, який відмовляється добровільно віддати даний документ. Звернення до правоохоронних органів також не дало ніякого результату.

Вказувала, що з 1941 року мати сторін ОСОБА_5 проживала у с. Кірове Оріхівського району Запорізької області на тій самій вулиці, що і її син, відповідач у справі. позивачка кожного тижня приїзджала до матері, оскільки відповідач не піклувався про неї, всіяко ухилявся від надання матері допомоги, а матір потребувала сторонньої допомоги та нагляду.

З 07.11.2008 року ОСОБА_5 стала проживати разом із позивачкою в м. Запоріжжі, а з 10.11.2008 року матір знаходилась під наглядом сімейного лікаря з діагнозом: дифузний кардіосклероз ПФФП, стенокардія напруги ІІ ФК СН ІІБ ФК ІV, гіпертонічна хвороба ІІ ст., 3 ст., СН ІІБ ФК IV. Там позивач ОСОБА_4 забезпечила матері належний догляд, піклування та турботу. Відповідач за той час ні разу не відвідав матір, не цікавився її здоров'ям, не надавав ніякої підтримки.

Проте, проживаючи у м. Запоріжжі разом з донькою позивачем ОСОБА_4, мама сторін спадкодавець ОСОБА_5 дуже сумувала за своїм селом Кірове, за своєю хатою, сподівалася відновити свої відносини із сином, відповідачем ОСОБА_3

Враховуючи побажання матері ОСОБА_5 та зважаючи на те, що разом з сином відповідачем ОСОБА_3 було б легше доглядати за матір'ю, позивач на початку серпня 2010 року відвезла маму ОСОБА_5 до брата у с. Кірове.

Під час перебування матері сторін ОСОБА_5 у відповідача ОСОБА_3, він ухилявся від надання матері допомоги, що змушувало матір ОСОБА_5 переходити до свого будинку і знаходитися там одній. Із-за своєї безпомічності, засмучена відношенням відповідача до неї, в березні 2011 року ОСОБА_5 знову переїхала до позивачки у м. Запоріжжя. Відповідач ні разу не навідав спадкодавцю, навіть ні разу не зателефонував їй, щоб поцікавитись здоров'ям.

Зазначала, що упродовж п'яти років з 26.05.2008 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач повністю ухилявся від надання допомоги матері, розуміючи безпорадність останньої. Ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавці, яка потребувала допомоги, полягало в умисних діях, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавці, тобто ухилення пов'язане з винною поведінкою відповідача, який усвідомлював свій обов'язок, як син, мав можливість його виконувати, але не вчиняв необхідних дій і не спілкувався з матір'ю.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 03 листопада 2014 року позов задоволено.

Усунуто ОСОБА_3 від права на спадкування обов'язкової частки спадкового майна:

1/4 частини земельної ділянки площею 5,31 га для ведення товарного виробництва, яка розташована на території Кіровської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, якою спадкодавець ОСОБА_5 володіла на підставі державного акту про право власності на землю НОМЕР_1 від 15.04.2003 року;

1/4 частини грошових внесків, які належать ОСОБА_5 на підставі ощадних книжок, виданих філією Ощадбанку №3011/02 в м. Оріхів Запорізької області;

1/4 частини житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, яким ОСОБА_5 володіла згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.03.2008 року.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги про усунення ОСОБА_3 від права на спадкування обов'язкової частки спадкового майна після смерті матері - ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив із доведеності обставин того, що померла тривалий період до часу смерті перебувала у безпорадному стані через похилий вік, потребувала сторонньої допомоги, піклування, догляду, але відповідач ОСОБА_3 не опікувався нею, тобто свідомо ухилявся від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця.

Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому з ними не можна погодитися.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 98 років померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 (а.с.9).

Відповідно до заповіту від 05.06.2012 року, зареєстрованого в реєстрі за №29, ОСОБА_5 заповіла земельну ділянку для ведення товарного виробництва, розташовану на території Яснополянської сільської ради своєму сину - відповідачу ОСОБА_3, а земельну ділянку для ведення товарного виробництва, розташовану на території Кіровської сільської ради, вклади в Ощадбанку та житловий будинок в АДРЕСА_1 заповіла дочці - позивачу ОСОБА_4 (а.с.10).

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після ОСОБА_5 ( спадкова справа № 04/2014 а.с.202-221).

Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечувати умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Крім того, підлягає з'ясуванню судом і питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

Позивачка в обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на показання свідків та лист комунального закладу "Центр первинної медико-санітарної допомоги №10", які, на її думку, є безперечними доказами підстав, передбачених ст. 1224 ЦК України, відповідно до яких особу можна усунути від права на спадкування.

Позивачка мотивувала уникнення відповідача від обов'язку забезпечення підтримки та надання допомоги спадкодавцю тим, що вона витрачала кошти на придбання ліків, продуктів харчування для спадкодавця, а також необхідністю надання фізичної допомоги - перевертали матір, оскільки вона останній час не пересувалась по квартирі самостійно або підняти з підлоги, у разі коли вона падала .

Відповідно до записів медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_5, КЗ "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10", яка досліджена судом апеляційної інстанції, з листопада 2008 року ОСОБА_5 проживала за адресою : АДРЕСА_2 та перебувала під наглядом сімейного лікаря в м. Запоріжжі. Щомісячно її вдома відвідували лікарі різної спеціалізації. В основному ОСОБА_5 скаржилася на головну біль, слабкість, набряки в ногах( а.с. карти 16- 21),

Згідно запису від 16 березня 2012 року вищеназваної медичної карти хвора пересувається в межах квартири за допомогою трості( а.с. карти 16)

Запис від 21 березня 2012 року -видана довідка про потребує здійснення сторонньої допомоги та соціальних послуг на період з 21.03.2012р. по 21.03.2013р.( а.с.карти 17).

Запис від 15 березня 2013 року - потребує постійного стороннього догляду та здійснення соціальних послуг з 15.03.2013р. - постійно ( а.с.карти 24).

Стан здоров'я ОСОБА_5 почав погіршуватись з червня 2013 року та самостійно по квартирі хвора не переміщається, на питання відповідає заторможено ( запис карти від 13.06.2013 року а.с.25 та 29 зворот)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.

Із листа комунального закладу "Центр первинної медико-санітарної допомоги №10" №01-8/1038 від 25.06.2014 року, вбачається, що ОСОБА_5, 1915 р.н., проживала за адресою: АДРЕСА_2, з 10.11.2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 (до моменту смерті), знаходилась під наглядом сімейного лікаря з діагнозом: ІХС дифузний кардіосклероз ПФФП, стенокардія напруги ІІ ФК СН ІІБ ФК ІV, гіпертонічна хвороба ІІ ст., 3 ст. СН ІІБ ФК IV. З березня 2012 року за станом здоров'я стала нетранспортабельна та потребувала постійного стороннього догляду та надання соціальних послуг, які їй надавала ОСОБА_4. (а.с.46).

Судовою колегією встановлено, що ОСОБА_4 не зверталась до соціальних служб з питання залучення соціальних працівників для надання соціальних послуг для догляду за спадкодавцем з визначенням певного виду таких послуг. Ці обставини не заперечувала позивачка.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивачка пояснила, що отримувала пенсію спадкодавця, соціальну допомогу, а також оренду плату за період з 2011 -2013 р.р. у розмірі 4000 грн. щорічно та ці обставини також підтверджуються довідками фермерського господарства "Московка" ( а.с.189, 190)

Показами свідків, допитаних у суді першої інстанції не встановлено фактів про те, що позивачка або спадкодавець зверталися до відповідача з проханням про надання спадкодавцю конкретного виду допомоги, однак він вказаної допомоги не надав.

До того ж, 19 травня 2015 року в судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_4 пояснила, що не зверталась до відповідача ОСОБА_3 з проханням про надання допомоги,оскільки вважала таке звернення безрезультативним ( технічний запис журналу судового засідання 15.10-15.11 год.)

Інші відомості, які б свідчили про те, що спадкодавець, яка вже отримувала допомогу від позивачки, додатково потребувала та просила про неї ще й відповідача, який проживав окремо від неї, в іншому населеному пункті, та те, що останній, маючи змогу надати матері допомогу, умисно ухилявся від її надання, в матеріалах справи відсутні.

Отже, позивачем відповідно до положень ст.. ст.. 58,59 ЦПК України, не надано доказів того, що спадкодавець або позивачка зверталися до ОСОБА_3. за допомогою, та їй було відмовлено. Також позивачкою не доведено, що допомоги, яку спадкодавець отримувала від неї, було недостатньо, і крім неї, спадкодавець потребувала ще і допомоги з боку відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, на прохання позивачки у зв'язку з тим, що стан здоров'я її та чоловіка погіршився, відповідач забрав матір назад до села, де вона проживала з липня 2010 року по квітень 2011 року.

Через хворобу дружини відповідача, за якою він здійснював догляд, так як дружина хворіла на онкологію та у період з березня 2011року по квітень 2011 року перебувала на лікуванні у медичному закладі, позивачка забрала матір назад у м. Запоріжжя. У травні 2011 року дружина відповідача померла ( а.с.117,118)

Твердження позивачки про те, що у період часу, коли спадкодавець проживала у селі, матір була позбавлена піклування та належного догляду зі сторони відповідача, та це стало причиною повернення матері до м. Запоріжжя, не підтверджено належними доказами.

Самі по собі образ життя відповідача, характер стосунків із спадкодавцем, не свідчать про факт умисного ухилення від надання ним допомоги матері, коли вона цього потребувала.

При цьому за відсутності доказів про умисне ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцю, крім того факту, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, судом першої інстанції не враховано норми ст. ст. 10, 60 ЦПК України відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З мотивів, викладених вище, колегія суддів приходить до висновку, що позивачкою, усупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не доведено, що спадкодавець перебувала тривалий час у безпорадному стані, допомоги, яку спадкодавець отримувала від позивачки, було недостатньо, і крім неї, спадкодавець додатково потребувала допомоги саме з боку відповідача, а спадкоємець ОСОБА_3 мав достатні можливості їх надати, проте умисно ухилявся від надання такої допомоги, а тому підстави, передбачені ст. 1224 ЦК України, відповідно до яких особу можна усунути від права на спадкування, відсутні, тобто відповідача не можна визнати особою, яка умисно ухилялись від надання допомоги та обов'язку утримувати спадкодавця.

Виходячи з вимог змагальності сторін, обов'язків доказування і подання доказів, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції на підставі ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 03 листопада 2014 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

" У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування обов'язкової частки у спадщині -відмовити".

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: