Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 233/5582/14 Головуючий у 1-й інстанції: Купрєєнко А.С.
Провадження № 22-ц/778/3133/15 Суддя-доповідач Спас О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Полякова О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК"

на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 лютого 2015 року

у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованої за кредитним договором.

В позові зазначав, що відповідно до укладеного договору № DOXRRX01250181 від 22.06.2007 року ОСОБА_4 отримав кредит у сумі 2251,19 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк належним чином виконав своє зобов'язання за договором. Прийняті на себе зобов'язання ОСОБА_4 не виконує, в зв'язку з чим утворилася заборгованість станом від 18.05.2007 року на 09.01.2013 року має заборгованість 23567,28 грн., яка складається з наступного: заборгованість за відсотками 5832,39 грн., заборгованість по комісії 246,95 грн., пеня 17487,94 грн. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 4006,66 грн., яка була задоволена судовим наказом Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04.04.2008 року з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк", різниця становить 19560,62 грн. Відповідно до п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг, штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 1048,15 грн., таким чином загальна сума заборгованості становить 21038,65 грн.

Посилаючись на викладені обставини, просив суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 21038,65 грн. та понесені судові витрати.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну територіальної підсудності судових справ у відповідності до Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції", підсудність даної справи визначено апеляційному суду Запорізької області.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_6, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

За договором №DOXRRX01250181 від 22.06.2007 року ОСОБА_4 отримав від позивача кредит у сумі 2251,19 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Через неналежне виконання умов договору за ОСОБА_4 утворилася заборгованість з 18.05.2007 року станом на 09.01.2013 року у розмірі 23567,28 грн., яка складається з наступного: заборгованість за відсотками 5832,39 грн., заборгованість по комісії 246,95 грн., пеня 17487,94 грн.

Судовим наказом Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04.04.2008 року з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" стягнуто 4006,66грн., які стягнуті у примусовому порядку станом на 01.02.2010р.

З урахуванням стягнутої суми заборгованість відповідача складає 21038,65 грн.

Позов пред'явлений 13.10.2014р.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Фактичні підстави позовних вимог мають своє підтвердження матеріалами справи. Правові підстави позовних вимог належним чином ґрунтуються на ст.ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України, з системного аналізу яких вбачається, що зобов'язання за договором, у тому числі за договором кредиту, за яким кредитодавець надає кошти, а позичальник зобов'язується їх повернути за сплатою процентів, є обов'язковими для виконання сторонами, має виконуватися належним чином, з застосуванням відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що основною підставою відмови у задоволенні позову судом першої інстанції вказано пропуск позивачем строку позовної давності.

ОСОБА_4 заява про застосування судом наслідків пропуску позивачем строку позовної давності подана до суду першої інстанції 28 січня 2015р. (а.с.51).

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності обставини пропуску строку позовної давності, оскільки відповідно до п.5.5. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (а.с.7-10) терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років, не знайшли свого підтвердження, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК Українипозовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК Українипередбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК Україниперебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг при отриманні позичальником кредиту, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 29.10.2014р. у справі №6-127цс14, прийнятій за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судом при розгляді справи.

З заяви позичальника вбачається, що кінцевим строком повного погашення кредиту та виконання зобов'язань сторонами договору визначено 22 квітня 2008р. (а.с.6).

З довідки ЗАТ "Український бекон" за місцем роботи відповідача вбачається, що за судовим наказом, виданим за цим же кредитним договором, заборгованість погашена повністю станом на 01.02.2010р.

В разі наявності у банку інших вимог, крім тих, що були задоволені видачею та виконанням судового наказу, з вказаної дати банк знав про порушення своїх прав, проте вимог до ОСОБА_4 своєчасно не пред'явив.

Стосовно строку позовної давності, який має застосовуватися у цій справі, колегія суддів виходить із наступного.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

У наданих до справи Умовах надання споживчого кредиту (п.5.5.) передбачено, що термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Вирішуючи вказане питання колегія суддів виходить із правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року у справі №6-16цс15, яка має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України.

Підстав відступити від цієї правової позиції колегія суддів не вбачає.

А саме, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 11 березня 2015 року ухвалив постанову у справі № 6-16цс15, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Верховний Суд України вказав наступне.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вказані Верховним Судом у наведеній постанові обставини мають місце у даній справі.

А саме, вирішується спір щодо п. 5.5. тих самих Умов надання споживчого кредиту, що і у даній справі. Правочину у письмовій формі щодо збільшення строку позовної давності у справі немає. Надані позивачем Умови надання споживчого кредиту, у тому числі п.5.5., не підписані позичальником, а тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. У заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

Виходячи з викладеного є підстави для висновку про відсутність між сторонами договору про збільшення строку позовної давності, а тому відсутні підстави для застосування передбаченого п.5.5 Умов надання споживчого кредиту строку позовної давності, збільшеного до 5 років.

Доводи апеляційної скарги про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 21038,65грн. не спростовують висновки рішення суду, оскільки відмова у позові за пропуском строку позовної давності застосовується саме у разі доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та для постановляння нового рішення по справі.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" відхилити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 лютого 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: