Справа № 450/964/14 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/783/262/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю: позивача ОСОБА_2, її представника - ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_6., його представника - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про зобов»язання вчинити дії,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом (а.с.3-4), в якому просила зобов»язати відповідача ОСОБА_6. усунути їй перешкоди у користуванні спільним заїздом до земельної ділянки, якою вона користується і яка знаходиться по АДРЕСА_1, вздовж суміжної земельної ділянки, якою користується відповідач, з шириною проїзду 3,5 м вздовж існуючої огорожі дитячого садочку, вздовж існуючої огорожі відповідача та вздовж північного фасаду житлового будинку №60 на відстані 1 м від стіни будинку, з довжиною проїзду 47,3 м та площею 165,6 кв.м., та стягнути з відповідача у її користь понесені нею витрати за послуги експерта у розмірі 2000 грн. та сплату судового збору у розмірі 229 грн. 40 коп.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власником квартири №2, а відповідач - співвласником квартири №1 в одноповерховому двоквартирному будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1. За вказаним будинком закріплена земельна ділянка, порядок користування якою між ними було визначено в добровільному порядку, однак, з 2012 року відповідач почав чинити їй перешкоди у користуванні спільним заїздом, перекопавши його, а сільська рада усунулась від вирішення питання про закріплення заїзду до її квартири, який позначений в державному акті, а тому просить суд встановити їй проїзд за рахунок земельної ділянки відповідача згідно з висновком експерта.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 22.07.2014 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_2 в особі свого представника - ОСОБА_3, просить його скасувати з підстав неповного з»ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що її земельна ділянка не межує із землями громадського користування с. Чишки, а тому, відповідно до висновку експерта, єдиним варіантом влаштування проїзду до неї є суміжна земельна ділянка відповідача, на якій ще з 1990 року існував спільний для обох квартир заїзд. Апелянт вважає, що, загородивши існуючий проїзд, відповідач здійснює їй перешкоди в користуванні і розпорядженні своїм майном.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення протилежної сторони, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_1 (а.с.7, 8, 25).

Відповідач ОСОБА_6. є співвласником квартири №1 в цьому ж будинку і власником земельної ділянки площею 0,1832 га (а.с.9), за рахунок частини якої позивач просить їй влаштувати проїзд.

Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, лише порушене, невизнане або оспорюване право особи підлягає захисту у встановлений законом спосіб.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов»язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом способів (ч.3 ст.152 ЗК).

З державного акту відповідача ОСОБА_6. від 29.01.2002 року (а.с.9) встановлено, що частина його земельної ділянки площею 0,1617 га по точках «Д» - «Е» та частина земельної ділянки площею 0,0215 га по точках «Б» - «В», - межує із земельною ділянкою ОСОБА_7, а по точках «Е» - «Ж» (перша частина земельної ділянки) та, відповідно, по точках «А» - «Б» (друга частина земельної ділянки) - межує із землями загального користування (заїзд).

В судовому засіданні апеляційного суду сторони визнали той факт, що рішення органу місцевого самоврядування про виділення власникам квартир чи власникам однієї з квартир, зокрема, позивача, в будинку АДРЕСА_1 земельної ділянки під заїзд чи проїзд до їхнього будинку, квартири та/або частини будинку, про усунення перешкод в користуванні яким просить позивач, немає.

Таким чином, вимога позивача про усунення їй перешкод у користуванні спільним заїздом є безпідставною, оскільки вирішення питання про надання у користування земельної ділянки під влаштування заїзду чи проїзду до будинку позивача за рахунок земель загального користування, які відносяться до комунальної власності, належить до виключної компетенції органу місцевого самоврядування.

В матеріалах справи відсутні також докази й на підтвердження тієї обставини, що земельна ділянка, про усунення перешкод у користуванні якою просить позивач, належить на праві користування чи власності саме позивачеві.

З урахуванням наведених вище норм матеріального закону та встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2, оскільки нею не доведено, що порушене її право, як власника або користувача вказаного вище нерухомого майна, і воно підлягає захисту в обраний нею спосіб.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вирішив спір, під час розгляду справи не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального закону, які б були підставою для зміни чи скасування рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Береза В.І.

Штефаніца Ю.Г.