АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження№22-ц/790/5432/15 Головуючий 1 інстанції -
Категорія: - договірні Доповідач -Коровін С.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2015 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі :

Головуючого: - Коровіна С.Г.

Суддів : - Пшенічної Л.В.

Сащенко І.С.

При секретарі: - Чабан А.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17 червня 2015 року по справі позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року позивач ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_9 звернувся до суду із зазначеним позовом, який уточнив у червні 2015 року, посилаючись на те, що 16 березня 2014 року ОСОБА_8 позичив у нього 40 000 грн з кінцевим терміном повернення до 1 травня 2014 року, про що відповідачем було складено розписку. Однак у зазначений в розписці строк відповідач кошти не повернув.

Позивач ОСОБА_6 просить суд стягнути з ОСОБА_8 на його користь 103 900 грн 00 коп., у тому числі: за договором позики від 16 березня 2014 року суму основної заборгованості в розмірі 40 000 грн 00 коп.; на відшкодування моральної шкоди суму 40 000 грн 00 коп.; інфляційні втрати в розмірі 700 грн 00 коп.; 3% річних від простроченої суми в розмірі 1 200 грн 00коп., а також суму неустойки в розмірі 22 000 грн 00 коп.

Відповідач ОСОБА_8 позовні вимоги визнав частково, а саме: визнав позов в частині стягнення суми позики у розмірі 40 000 грн, інфляційні втрати в розмірі 700 грн 00 коп.; 3% річних від простроченої суми в розмірі 1 200 грн 00 коп., в іншій частині позов не визнав.

В обґрунтуванні заперечення ОСОБА_8 та його представник ОСОБА_10 посилаються нате, що 16 березня 2014 року він позичив у ОСОБА_6.40 000 грн з кінцевим терміном повернення до 1 травня 2014 року, про що ним було складено розписку. Однак у зазначений в розписці строк він кошти позивачу не повернув у зв'язку із скрутним матеріальним станом. Не визнає вимоги позивача на відшкодування моральної шкоди суму 40 000 грн 00 коп. та суму неустойки в розмірі 22 000 грн 00 коп., так як вказані вимоги не передбачалися умовами договору позики.

Рішенням суду позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на корись ОСОБА_6 41900 грн. заборгованості.

Стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати - 765 грн.40 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі поставлено питання про скасування рішення суду та повернення справи на розгляд до суду першої інстанції іншому складу суду.

Апелянт вважає, що суд безпідставно відмовив у стягненні моральної шкоди, Крім того суд безпідставно не стягнув з відповідача неустойку.

Заслухавши доповідача, сторони, перевіривши обставини справи колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що 16 березня 2014 року міх сторонами було укладено договір позики. Згідно зазначеного договору ОСОБА_6 передав ОСОБА_8 грошову позику у розмірі 40000 грн. для особистих потреб. Згідно розписки вказану суму відповідач зобов'язався повернути до 01 травня 2014 року. У зазначений час борг повернуто не було.

Відповідач не заперечував проти наявності заборгованості за договором і погоджувався повернути позивачу суму боргу - 40000 грн., інфляційні витрати - 700 грн. та 3% річних. - 1200 грн.

Суд першої інстанції саме ці кошти і стягнув з відповідача. Відповідач ОСОБА_8 рішення суду не оскаржив.

У відповідності до вимог ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що відповідач не бажав добровільно виконувати зобов'язання і суд дійшов обґрунтованого висновку, про стягнення з відповідача заборгованості за зобов'язанням.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відмовляючи у стягненні з відповідача неустойки суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч.1.ч.2 ст.551 ЦК України Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Договором позики, укладеним між сторонами не передбачено будь яку неустойку, у разі неналежного або несвоєчасного виконання сторонами грошового зобов'язання, тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у стягнення з відповідача неустойки.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди обґрунтовано зазначив, що позивачем не доведено, що неналежне виконання умов грошового зобов'язання за позикою відповідачем ОСОБА_8 спричинило ОСОБА_6 моральну шкоду.

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу у стягнення на його користь моральної шкоди та неустойки. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Колегія погоджується з рішенням суду і відхиляє апеляційну скаргу.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія ,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну ОСОБА_11 відхилити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -