Провадження № 22-ц/780/6458/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 43 07.12.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого:ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 15 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, третя особа: ОСОБА_11, Служба у справах дітей Києво Святошинської районної державної адміністрації Київської області про усунення перешкод та виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9, ОСОБА_9, ОСОБА_10, третя особа: ОСОБА_11, Служба у справах дітей Києво Святошинської районної державної адміністрації Київської області про усунення перешкод та виселення.

Обґрунтовувала свої вимоги тим, що після смерті її чоловіка ОСОБА_12 відкрилась спадщина на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: с.Софіївська Борщагівка, вул. Садова, 46 Києво Святошинського району Київської області.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 17 березня 2009 року визнано право власності за ОСОБА_5 на ? частину вищезазначеного будинку та земельної ділянки.

Відповідач ОСОБА_6 та третя особа ОСОБА_11 успадкували по ? спірного будинку та земельної ділянки.

Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 28 квітня 2011 року будинок №46 по вул. Садовій в с. Софіївська Борщагівка поділено в натурі між співвласниками та визначено порядок користування земельною ділянкою.

При цьому, позивачці виділено приміщення на другому поверсі будинку, відповідачу ОСОБА_6 - на першому.

З вересня 2012 року відповідач ОСОБА_6 вселився у спірний будинок разом із сімєю: дружиною ОСОБА_7 та синами - ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_9 та зайняли другий поверх будинку, що належить позивачу.

Згоди на проживання у будинку відповідачам вона не надавала.

Уточнивши позовні вимоги, остаточно просила суд зобовязати ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_9 не чинити їй перешкод у користуванні житловим будинком №46 та земельною ділянкою по вул. Садовій в с. Софіївська Боршагівха, Києво-Святошинського району Київської області; виселити ОСОБА_6 з приміщень другого поверху: сходова клітина 1-6 пл. 14,1 кв.м., туалет 1-7 пл. 1,2 кв.м., житлове приміщення 1-8 пл. 19,3 кв.м., житлове приміщення 1-9 пл. 26,4 кв.м., житлове приміщення 1-10 пл. 15,1 кв.м., житлове приміщення 1-11 пл. 22,5 кв.м. у будинку № 46 по вул. Садовій в с. Софіївська Борщагівка, Києво Святошинського району Київської області; виселити ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_9 з вказаного будинку без надання іншого приміщення.

Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 15 жовтня 2015 року в задоволені позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що після смерті чоловіка позивачки ОСОБА_12 відкрилась спадщина на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: с. Софіївська Борщагівка, вул. Садова, 46 Києво Святошинського району Київської області.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 17 березня 2009 року визнано право власності за ОСОБА_5 на ? частину вищезазначеного будинку та земельної ділянки.

Відповідач ОСОБА_6 та третя особа ОСОБА_11 успадкували по ? спірного будинку та земельної ділянки.

Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 28 квітня 2011 року будинок №46 по вул. Садовій в с. Софіївська Борщагівка поділено в натурі між співвласниками та визначено порядок користування земельною ділянкою.

При цьому, позивачу виділено приміщення на другому поверсі будинку: сходова клітина 1-6 пл. 14,1 кв.м., туалет 1-7 пл. 1,2 кв.м., житлове приміщення 1-8 пл. 19,3 кв.м., житлове приміщення 1-9 пл. 26,4 кв.м., житлове приміщення 1-10 пл. 15,1 кв.м., житлове приміщення 1-11 пл. 22,5 кв.м. у будинку № 46 по вул. Садовій в с. Софіївська Борщагівка, Києво Святошинського району Київської області, а відповідачу ОСОБА_6 - на першому поверсі.

З вересня 2012 року відповідач ОСОБА_6 вселився у спірний будинок разом із сімєю: дружиною ОСОБА_7 та синами - ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_9, та зайняли другий поверх спірного будинку.

Згоди на проживання відповідачів на другому поверсі будинку вона не надавала.

Також судом першої інстанції зазначено, що ОСОБА_5 неодноразово зверталась до міліції із заявами з приводу виникнення конфлікту із сином ОСОБА_6, внаслідок якого вона отримала тілесні ушкодження; з приводу виникнення конфлікту із невісткою; з приводу таємного викрадення документів, однак в діях відповідачів не було встановлено ознак будь-якого з кримінальних правопорушень.

В підтвердження протиправної поведінки відповідачів, ОСОБА_5 послалася на те, що зверталась до правоохоронних органів 12 жовтня 2014 року, 25 листопада 2014 року та 10 березня 2015 року.

Згідно листа першого заступника начальника Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України ОСОБА_13 №14042 від 08 червня 2015 року вбачається, що відомості заяви ОСОБА_5 від 12.10.2014 року внесені до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

За наслідками досудового розслідування слідчим СВ Києво Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (а.с. 109)

За фактом звернення до правоохоронних органів Києво-Святошинським РВ ГУ МВС України у Київській області 04.12.2014 року надано відповідь з якої вбачається, що з гр. ОСОБА_9 було проведено усно в телефонному режимі профілактичну бесіду про недопущення ним вчинення протиправних дій, а також ОСОБА_5 рекомендовано звернутися до суду в порядку цивільного провадження з метою врегулювання спірного питання (матеріали ЖЄО №22079 від 25.11.14 року), (а.с.64-65).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд посилався на те, що оскільки відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не були притягнуті до кримінальної або іншої відповідальності за вчинення правопорушень, в зв'язку з їх протиправною поведінкою, доказів їх антигромадської поведінки, передбачених адміністративним чи кримінальним законодавством не надано, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

З такими висновками колегія суддів не може погодитися в повній мірі, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи і зроблені в результаті порушення судом норм матеріального права.

Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Це ж положення закріплено в ст. 9 ЖК України, згідно якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Ухвалюючи своє рішення суд першої інстанції встановивши, що відповідачі дійсно зайняли другий поверх жилого будинку, який належить позивачкі (проти чого і самі не заперечують), не звернув уваги на те, що такими своїми діями останні чинять перешкоди у користуванні та розпорядженні власнику будинку його частиною.

На підтвердження даних обставин, також, в матеріалах справи містяться належні та допустимі докази систематичного порушення відповідачами правил співжиття, та, що застосування до відповідачів заходів запобігання і громадського впливу не дали результату.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Оскільки під час розгляду справи було безспірно встановлено, що права позивачки щодо користування та розпорядження своїм майном порушуються відповідачами, її порушене право підлягає захисту, а отже, позовні вимоги в частині усунення перешкод, шляхом виселення останніх з другого поверху будинку, є повністю доведеними та обгрунтованими, і підлягають до задоволення.

Доводи відповідачів, щодо існування усної домовленості та дозволу позивача на проживання їх на другому поверсі, колегією суддів розцінюються критично, оскільки жодного належного та допустимого доказу на підтвердження цих обставин суду надано не було.

Що ж стосується позовних вимог про виселення відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 з усього будинку без надання іншого житла, то колегія суддів вважає їх необгрунтованими виходячи з наступного.

Оскільки відповідач ОСОБА_6 є власником ? частини будинку, яка розташована на першому поверсі, і дана частина будинку виділена в натурі, відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_9І та, ОСОБА_10, як члени його сім»ї мають право на користування цим житловим приміщенням на рівні з ним (ст.156 ЖК України).

Отже, враховуючи все вищезазначене, визнати законним та обґрунтованим рішення суду першої інстанції колегія суддів не може та вважає, що воно повинно бути скасовано, з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 15 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, третя особа: ОСОБА_11, Служба у справах дітей Києво - Святошинської районної державної адміністрації Київської області про усунення перешкод та виселення задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 не чинити перешкоди ОСОБА_5 у користуванні житловим будинком № 46 та земельною ділянкою по вул. Садовій в с. Софіївська Борщагівка, Києво - Святошинського району Київської області.

Виселити ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 з приміщень другого поверху: сходова клітина 1-6 пл. 14,1 кв.м., туалет 1-7 пл. 1,2 кв.м., житлове приміщення 1-8 пл. 19,3 кв.м., житлове приміщення 1-9 пл. 26,4 кв.м., житлове приміщення 1-10 пл. 15,1 кв.м., житлове приміщення 1-11 пл. 22,5 кв.м. у будинку № 46 по вул. Садовій в с. Софіївська Борщагівка, Києво - Святошинського району Київської області.

В решті позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: С.М.Верланов

ОСОБА_3