АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/3033/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 жовтня 2015 року у цивільній справі за ОСОБА_6 до приватного підприємства «Надія» про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом.

В обгрунтування своїх позовних вимог вказувала, що між ПП «Надія» та інвестором ОСОБА_6 21 листопада 2007 року був укладений договір № 31-23/07 про інвестування, а саме частину торгово-офісного приміщення по вул. Г. Дніпра, 23 в м. Черкаси у багатоквартирному будинку, проте в порушення умов договору будинок був введений в експлуатацію лише 12 вересня 2012 року, тобто було прострочено виконання зобов'язань відповідачем майже на три роки, фактичне користування в зимовий час торговим приміщенням було неможливе, оскільки були відсутні лічильники обліку тепла, а сконструйована система теплопостачання мала суттєві недоліки, зокрема, в приміщенні, площею 140, 9 кв.м. було встановлено лише дві батареї опалення (при стандартній нормі одна батарея на обігрів 20 кв.м.), а також діаметр труб для опалення був занадто малий, внаслідок чого температура повітря в приміщенні лише на 5°С перевищувала температуру на вулиці.

ОСОБА_6 зазначила, що такими діями відповідача та неналежним виконанням умов договору відповідачем порушені її права, а тому, після уточнення позовних вимог, просила суд зобов'язати ПП «Надія» за свій рахунок усунути вказані в заяві недоліки будівництва, а саме: спроектувати і змонтувати систему опалення приміщення, яка зможе якісно обігрівати приміщення, що належить ОСОБА_6 на праві власності за вказаною адресою; стягнути з відповідача на користь позивача майнову шкоду в розмірі 253 620 грн., як упущену вигоду (недоотриманий дохід) за трьохрічне порушення строків здачі об'єкту в експлуатацію і позбавлення власника права на три роки отримувати дохід при користуванні цим приміщенням; стягнути з ПП «Надія» на корить позивача неустойку в розмірі 20 000 грн. за невиконання зобов'язань, передбачених договором інвестування; стягнути з ПП «Надія» на користь позивача моральну шкоду в розмірі 50 000 грн., а також судові витрати за проведення експертизи у розмірі 2 000 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 5 000 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_6 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом матеріальних та процесуальних норм права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити, відшкодувати судові витрати в апеляційному провадженні із відповідача на користь ОСОБА_6, судові витрати в суді першої інстанції, у тому числі оплату за проведення експертизи в сумі 2 000 грн. та вартість теплотехнічних розрахунків ПрАТ «Черкасицивільпроекту» в сумі 1 500 грн., стягнути із відповідачів на користь ОСОБА_6

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Згідно з вимогами п. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, районний суд вважав, що під час розгляду справи не встановлено будь-яких обставин про те, що система опалення в нежитловому приміщенні магазину № 4, належному ОСОБА_7 (ОСОБА_8) та ОСОБА_6 (ОСОБА_9), не відповідає проектній документації та ДБН. Наявність перегородки, яка розділяє приміщення на два окремі приміщення, одне з яких належить на праві власності ОСОБА_6, не свідчить про порушення прав позивача відповідачем ПП «Надія».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 21 листопада 2007 року між організацією ПП «Надія» та інвестором ОСОБА_9 укладено договір № 31-23/07, за умовами якого підприємство зобов'язується на свій ризик, своїми силами і засобами виконати будівельно-монтажні роботи згідно проектно-кошторисної документації за адресою: м. Черкаси, вул. Г.Дніпра, 23 та після закінчення будівництва і здачі будівлі в експлуатацію передати у власність інвестору об'єкт інвестування на умовах, встановлених договором. Інвестор зобов'язується прийняти його у власність та здійснювати інвестиції згідно умов договору (п.1.1 договору).

Відповідно до додаткової угоди № 1 до договору інвестування від 21 листопада 2007 року № 31-23/07 від 25 грудня 2007 року сторони визначили, що вартість об'єкту інвестування 600 000 грн., в т.ч. ПДВ, яка внесена позивачем на рахунок відповідача є остаточною; вартість об'єкта інвестування може корегуватися тільки у випадках, встановлених у п.3.4.3 договору. Визначена характеристика об'єкту інвестування: приміщення магазину № 4, перший поверх, площа об'єкту 44 м2 при загальній площі магазину 193,8 м2.

Згідно п.п. 1.2, 1.3 Договору строк закінчення будівництва об'єкту і здачі його в експлуатацію визначено у IV кварталі 2009 року. Предметом договору є частина магазину на першому поверсі за вищевказаною адресою, площею 120 м2 (при загальній площі магазину 193,8 м2.

Проте, згідно декларації про готовність об'єкта до експлуатації ДБАІ України ІДАБК у Черкаській області вказане будівництво визнано закінченим будівництвом об'єктом готовим до експлуатації 22 березня 2012 року.

Апелянт вказує, що судом не враховано прострочення відповідачем виконання зобов'язань майже на 3 роки та неправомірно звільнено відповідача від сплати неустойки.

Колегія суддів погоджується в цій частині із висновком суду першої інстанції та оцінює такі доводи критично, враховуючи слідуюче.

Уклавши договір інвестування у нерухомість, зокрема у приміщення магазину у багатоквартирному житловому будинку, позивачка та відповідач стали учасниками інвестиційного процесу, і правовідносини, що виникли між ними, регулюються спеціальним законом, зокрема ЗУ «Про інвестиційну діяльність».

Оскільки між сторонами виникли правовідносини з приводу інвестиційної діяльності, а не з відносин споживача з підприємством, установою організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють чи продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємства, то суд вірно прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування до цих правовідносин ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки вказаний закон не регулює правовідносини, які виникли між сторонами договору інвестування у нерухомість та управління майном.

Розділом 4 Договору визначена відповідальність інвестора за невиконання чи неналежне проведення розрахунків з організацією. Пунктом 4.7 Договору передбачено право інвестора розірвати договір та обов'язок організації повернути йому інвестиції у місячний строк. При цьому, вказаним розділом між сторонами не визначені умови щодо відповідальності організації за несвоєчасне виконання зобов'язань, передбачених п. 1.2 договору щодо строків здачі в експлуатацію об'єкта будівництва, а тому у силу ст. 611, 627 ЦК України у суду не було правових підстав для покладення на організацію відповідальності, яка не була встановлена договором у зв'язку із порушенням вказаних зобов'язань.

Покладення на сторону договору відповідальності за невиконання зобовязання, зокрема сплати неустойки, яка не встановлена цим договором або законом, є порушенням ст. 611 ЦК України.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові ВСУ від 06 листопада 2013 року за результатами розгляду справи № 6-111цс13.

Із відповідними письмовими заявами до будівельної організації з вимогою про дострокове розірвання договору та виплати їй коштів відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору позивачка не зверталася.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 22 ЦК України збитками є: … доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

У силу ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність вимог ОСОБА_6О, в частині стягнення з ПП «Надія» упущеної вигоди у вигляді неотриманої ним орендної плати по ціні 50 грн. за м2 із розрахунку прострочки за 973 днів на загальну суму 253 620 грн., оскільки вимагаючи стягнення упущеної вигоди, позивач повинен був навести суду докази того, що ним вживались реальні заходи для одержання доходів, які він не отримав в результаті порушення відповідачем термінів здачі будинку в експлуатацію.

Колегія суддів враховує, що укладений позивачем попередній договір оренди нежитлового приміщення від 17 жовтня 2009 року з ПП ОСОБА_10В.(а.с. 8) є саме попереднім та не наділяє позивача правом на отримання орендної плати. При визначенні розміру упущеної вигоди повинні враховуватися тільки конкретні дані, котрі безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових коштів.

Наведені апелянтом підстави для відшкодування упущеної вигоди, які пов'язані з можливою реалізацією позивачем наміру отримання прибутку від використання коштів, які перераховані позивачем в рахунок оплати об'єкту інвестування ПП «Надія», як відсотків в банківській установі, не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Крім того, відповідно до п. 2 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію ЗУ Про захист прав споживачів чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Договором про дольове інвестування в житлове будівництво не передбачено відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 вказує, що за її згодою та згодою власника сусіднього приміщення ОСОБА_8 ПП «Надія» зробила із одного спільного приміщення два шляхом встановлення перегородки, у затвердженому проектом одному приміщенні. При цьому, апелянт сподівалася, що перегородженню приміщення передуватиме зроблений відповідачем та затверджений належним чином проект, проте приміщення було перегороджене відповідачем без затвердженого проекту, без проектування і перероблення опалювальної системи для двох окремих приміщень, внаслідок чого система теплопостачання має суттєві недоліки.

Згідно положень п.п. 4.9 - 4.10 договору, організація (ПП «Надія») не несе відповідальності за наслідки для інвестора та третіх осіб, якщо інвестором самостійно проводяться будь-які переобладнання та зміни в плануванні об'єкту інвестування, що не були передбачені проектом; ПП не несе відповідальності за зменшення загальної площі об'єкту інвестування внаслідок внутрішньо будівельно-оздоблювальних робіт, окрім випадку змін в проектно-кошторисній документації.

Організація вважається такою, що повністю виконала свої зобов'язання по цьому договору, з моменту підписання акту прийому-передачі об'єкту інвестування (п. 9.2 Договору).

За матеріалами справи встановлено, що згідно акту прийому-передачі офісно-торгівельного приміщення від 30 травня 2012 року (а.с. 73) ОСОБА_6 як інвестор прийняла частину приміщення, площею 140,9 м2 по вул. Героїв Дніпра, 23 в м. Черкаси, що відповідає п. 1.3 договору № 31-23/07 від 21 листопада 2007 року.

В результаті оформлення права власності на отримане за актом прийому-передачі офісно-торгівельне приміщення ОСОБА_9 було отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно САБ № 452280 від 11 вересня 2012 року. (а.с. 25)

Таким чином, шляхом підписання акту-прийому передачі покупцю продавцем були передані майнові права на вказаний об'єкт нерухомості, позивачкою було реалізовано право на оформлення права власності шляхом отримання на підставі акту свідоцтва про право власності, що свідчить про визнання останньою правомірності отримання такого акту.

За матеріалами справи встановлено, що в ході проведення будівельних робіт після укладення договору дольової участі у будівництві інвестором ОСОБА_6 на адресу організації ПП «Нива» направлялися заяви та листи-притензії від 04 жовтня 2010 року, 05 квітня 2012 року та 20 листопада 2013 року з вимогами усунути будівельні недопрацювання, зокрема, звільнити магазин від будівельного сміття, усунути недоліки в системі теплопостачання, проте, як вірно вказано судом першої інстанції, незважаючи на право позивача не прийняти виконання договору, остання прийняла виконання, доплативши додаткові кошти за збільшення площі приміщення, та оформила право власності на вказане нерухоме майно.

Згідно заяви від 20 листопада 2007 року, поданої ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 до ПП «Надія», останні просили керівництво підприємства надати згоду провести зміни в плануванні магазину № 4. (а.с. 99)

ОСОБА_10 від 31 січня 2008 року ПП «Надія» не заперечувало проти перепланування магазину. (а.с. 133)

Проте, матеріалами справи не підтверджено внесення будь-яких змін забудовником до проектної документації чи укладення додаткових угод інвесторів із організацією з приводу встановлення перегородки. На підставі наведених вище документів відповідач лише не заперечує проти проведення перепланувань, проте доказів проведення будівельно-монтажних робіт із встановлення перегородки саме ПП «Надія» позивачка не надала.

Натомість, згідно відомостей листа ПАТ «Черкасицивільпромпроект» ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7 самі зверталися до ПрАТ «Черкасицивільпромпроект» в усній формі про можливість перепланування магазину та влаштування додаткового окремого входу в магазин. Стосовно перепланування громадянам було доведено до відома необхідність коригування документації, включаючи всі розділи проекту по інженерному забезпеченню магазинів, проте, ніяких матеріалів по корегуванню проекту не виконувалось і не видавалось, так як ніяких змін до проектної документації ніхто не замовляв, договір на корегування не укладався. (а.с. 175, т. 1)

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, а суд згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Таким чином, позивачем не доведено замовлення останньою внесення змін у проектну документацію та проведення будівельно-монтажних робіт ПП «Надія».

В судовому засіданні в ході апеляційного розгляду справи між сторонами ставилося на вирішення питання про можливість знесення спірної перегородки працівниками ПП «Надія», проте представники позивача категорично заперечували проти приведення приміщення у відповідність до узгодженого проекту будівництва.

З аналізу матеріалів справи вбачається, що після поділу приміщення між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 шляхом встановлення перегородки не були враховані характеристики системи опалення та потужності опалювальних приладів, внаслідок чого у приміщення позивача залишилося тільки два прилади опалювання.

Висновки ПрАТ «Черкасицивільпромпроект» та будівельно-технічної експертизи № 50/14 /буд. щодо невідповідності затвердженій проектній документації приміщення ОСОБА_6 та неспроможність існуючої системи опалення забезпечити належний температурний режим через встановлену перегородку не можуть бути підставою для покладення на відповідача обов'язку щодо усунення вказаних недоліків будівництва, оскільки при будівництві об'єкту відповідач керувався затвердженим проектом будівництва з дотриманням норм та стандартів, а перебудова з власної ініціативи власниками із іншими зацікавленими особами проведена без покладення на відповідача обов'язку щодо внесення змін у проектну документацію та удосконалення опалювальної системи.

Доводи апелянта та її представників, висловлені в ході апеляційного розгляду справи, щодо зобов'язання ПП «Надія» за свій рахунок відповідно до затвердженої проектної документації побудувати тамбур і двоє вхідних дверей на вході у зазначене приміщення та утеплити зовнішні стіни кутового приміщення, як того вимагають будівельні норми України, колегією суддів відхиляються, оскільки враховуючи межі розгляду справи апеляційним судом (ст. 303 ЦПК України), такі вимоги не були предметом розгляду у суді першої інстанції, ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 жовтня 2015 року у прийнятті до розгляду вимог в цій частині відмовлено, а матеріали справи не містять доказів апеляційного оскарження сторонами вказаної ухвали суду.

Враховуючи факт несплати апелянтом судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, встановлення колегією суддів відсутність підстав для звільнення апелянта від сплати судового збору, колегія суддів вважає за необхідне стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням положень ст. 88 ЦПК України та виходячи із уточнених позовних вимог у суді першої інстанції від , зокрема: 110 % ( 2 736,20 грн. + 487,20 грн. + 487,20 грн.) = 4 081, 66 грн.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на законність ухваленого рішення. Підстав для скасування рішення з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, п. 1 ст. 308, ст. ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 жовтня 2015 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судовий збір у розмірі 4 081, 66 грн.

Ухвала набирає законної сили одразу після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий :

Судді :