АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/3257/14-ц 22-ц/774/1679/К/15
Справа № 216/3257/14-ц Головуючий в суді першої
Провадження 22ц/774/1679/К/15 інстанції - Мазурчак В.М.
Категорія № 5 (4) Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів Барильська А.П., Соколан Н.О.,

секретар - Маслова К.В.,

за участю - відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 30 червня 2015 року у справі за позовом Управління комунальної власності міста Виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_2 (третя особа - Комунальне підприємство "Парковка та реклама") про витребування майна, що безпідставно використовується,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2014 року Управління комунальної власності міста Виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області (далі по тексту - Управління комунальної власності міста) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, в обґрунтування якого зазначило, що нежитлове приміщення, розташоване на 8-му поверсі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, є комунальною власністю територіальної громади міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради та перебувало в оренді у відповідача відповідно до договору №1/35 оренди об'єктів нерухомості комунальної власності міста від 31 серпня 2007 року. Відповідно до пунктів 10.1-10.6, листів позивача на адресу відповідача від №3340 та №3777, ст.17, ч.2 ст.26, ч.1 ст.27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір є припиненим 19 серпня 2013 року у зв'язку із закінченням строку, відповідач зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди у 5-денний строк, проте ОСОБА_2 об'єкт оренди не повертає, фактично проживає в ньому, на підставі чого позивач просив суд виселити відповідача із зазначеного приміщення.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 30 червня 2015 року позов задоволено, ОСОБА_2 виселено з нежитлового приміщення НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2, яке є комунальною власністю територіальної громади міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради, а також вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зокрема, вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що договір оренди № 1/35 від 31 серпня 2007 року діє до 19 серпня 2013 року, оскільки листи позивача на його адресу від №3340 та №3777 про те, що термін дії договору продовжено не буде, є передчасними.Крім того, судом не враховано, що після нібито закінчення терміну дії договору, третя особа КП "Парковка та реклама" продовжувало виставляти відповідачу орендну плату, яку відповідач продовжував сплачувати.

У письмових поясненнях представник позивача ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31 серпня 2007 року між членом спілки художників України ОСОБА_2 та Управлінням комунальної власності міста Виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області було переукладено договір оренди об'єктів нерухомості комунальної власності міста №1/35, згідно умов якого відповідач продовжував користування нежитловим приміщенням, розташованим на 8-му поверсі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 4).

22 липня 2013 року позивачем на адресу відповідача направлено лист №3340, в якому зазначено, що термін дії договору 19 серпня 2013 року закінчується та у зв'язку з наявністю боргу з орендної плати перед КП «Парковка та реклама», договір продовжено не буде (а.с. 11).

Листом №3777 від 21 серпня 2013 року позивач вдруге повідомив відповідача про закінчення дії договору та необхідність розрахуватись за договором оренди і здати орендоване приміщення (а.с. 12).

Відповідач не погодився із вимогами позивача, у зв'язку з чим Управління комунальної власності міста звернулось до суду з позовом про витребування майна, що безпідставно використовується, шляхом виселення відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався ч.2 ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та виходиві з того, що з 19 серпня 2013 року договір оренди приміщення сторонами не пролонговано, у зв'язку з чим дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Управління комунальної власності міста та виселення ОСОБА_2

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду, оскільки він не відповідає обставинам справи та наявним у ній доказам.

Відповідно до загальних положень про найм (оренду), встановлених параграфом першим глави 58 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Положеннями статті 763 ЦК України визначено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк. Якщо до спливу встановленого законом максимального строку найму жодна із сторін не відмовилася від договору, укладеного на невизначений строк, він припиняється зі спливом максимального строку договору.

Як убачається із матеріалів справи, відповідно до пункту 10.1 договору №1/35 оренди об'єктів нерухомості комунальної власності міста від 31 серпня 2007 року, укладеного сторонами, цей договір діє з 20 серпня 2007 по 19 серпня 2008 року.

Згідно з пунктом 10.4 цей договір припиняється у разі закінчення терміну дії, приватизації об'єкта орендарем, банкрутства орендаря, знищення об'єкта оренди. Достроково цей договір може бути розірвано за згодою сторін, а також за вимогою однією із них за рішенням суду у випадку невиконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором та інших підстав, передбачених законодавством України.

Відповідно до пункту 10.5 сторони домовились, що за місяць до закінчення терміну дії договору орендодавець нагадує про закінчення терміну дії договору орендарю.

Пунктом.10.6 визначено, що в разі, якщо орендодавець не попередить орендаря на протязі одного місяця до закінчення та після закінчення терміну дії договору договір вважається продовженим на той же термін і на тих же умовах.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що договір оренди №1/35 від 31 серпня 2007 року, який діяв до 19 серпня 2008 року, переукладався сторонами щорічно.

Із матеріалів справи та пояснень сторін убачається, що небажання позивача продовжувати дію договору оренди обґрунтовано наявністю заборгованості відповідача з орендної плати за користування приміщенням.

Звертаючись до суду з даним позовом, Управління комунальної власності міста посилалось на факт закінчення дії договору на підставі його листів-попереджень № 3340 від 22 липня 2013 року та №3777 від 21 серпня 2013 року та просило виселити відповідача із займаного ним приміщення.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції погодився із доводами позивача, проте не звернув уваги на те, що попередження про закінчення 19 серпня 2013 року дії договору (лист №3340) направлено позивачем на адресу відповідача 22 липня 2013 року, тобто менше ніж за місяць до закінчення дії договору оренди (а.с. 11).

Згідно з випискою із рішення виконавчого комітету Дніпропетровської обласної Ради народних депутатів від 13 листопада 1986 року за №680, зобов'язано Дніпропетровський, Дніпродзержинський, Криворізький, Павлоградський, Нікопольський міськвиконкоми передбачити у дванадцятій п'ятирічці проектування та будівництво на верхніх поверхах житлових будинків приміщень для творчих майстерень художників та архітекторів з наступною передачею цих приміщень в оренду членам спілки художників УРСР та Союзу архітекторів УРСР (.с. 33 - 34).

Листом від 08 січня 2004 року Голова Криворізької організації Національної Спілки художників України (далі по тексту - КРОНСХУ) у відповідь на пропозицію позивача визначити наступного користувача нежитлового приміщення площею 66,9кв.м. по вул.. Жовтневій, 1, повідомив начальника Управління комунальної власності міста виконкому міськради про те, що рішенням Правління КРОНСХУ від 30 грудня 2003 року (протокол №14) наступним користувачем вищезгаданого приміщення визначено члена НСХУ ОСОБА_2 (а.с. 31).

Спірне приміщення надано в оренду відповідачеві на підставі його заяви від 30 січня 2004 року (а.с. 31).

16 січня 2012 року голова КРОНСХУ надіслав позивачу прохання про переукладення договору оренди приміщення за адресою: вул.. Жовтнева, 1, для творчої майстерні члену Криворізької організації Національної Спілки художників України ОСОБА_2 (а.с. 32).

Згідно з відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС у Дніпропетровській області від 15 травня 2014 року, ОСОБА_2 знято з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, 21 лютого 2014 року (а.с. 19).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що хоча договір оренди №1/35 від 31 серпня 2007 року укладено щодо нежитлового приміщення, це приміщення розташоване на 8-му поверсі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, та використовується відповідачем, який є членом спілки художників України, в якості як творчої майстерні, так і житла.

Статтею 782 ЦК України передбачено право наймодавця відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Стаття 783 ЦК України передбачає право розірвання договору найму на вимогу наймодавця, якщо: 1) наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; 2) наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; 3) наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; 4) наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов'язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Звертаючись до суду з позовом, Управління комунальної власності міста просило виселити відповідача із спірного нежитлового приміщення, проте не пред'явило будь-яких вимог щодо існуючого між сторонами договору оренди цього приміщення, припинення дії якого відповідачем не визнано.

Як убачається із пояснень представника позивача ОСОБА_4 у суді апеляційної інстанції, у подальшому інших вимог щодо припинення дії спірного договору оренди позивач відповідачу також не пред'являв.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожна особа має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ст.. 3, 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у рази їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення, визнання порушених, оспорюваних прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися конкретним способом захисту свого права.

Відповідно до ст.. 10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.. 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Вимагаючи виселення відповідача із спірного орендованого приміщення, позивач посилався, як на підставу своїх вимог, на ст.. 785 ЦК України, якою визначені обов'язки наймача у разі припинення договору найму.

Між тим, відповідно до положень цієї статті, яка у разі припинення договору найму зобов'язує наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Крім того, позовні вимоги також обґрунтовані позивачем посиланням на положення ст.. 291 Господарського кодексу України, що регулює припинення дії договору оренди, укладеного між суб'єктами господарювання та не поширюється на правовідносини, які виникли між сторонами у справі.

Відповідно до ч.2 ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідно до ч.2 ст.26 цього Закону договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до ч.1 ст.27 цього Закону України у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Звертаючись до суду з позовом про витребування майна, що безпідставно використовується, Управління комунальної власності міста самостійно обрало спосіб захисту та фактично просило виселити відповідача із займаного ним приміщення у зв'язку з припиненням дії договору оренди.

Між тим, жоден із наведених вище законів, які регулюють спірні правовідносини сторін, не передбачає право наймодавця вимагати виселення наймача у випадку припинення дії договору найму нежитлового приміщення.

Застосовуючи такий спосіб захисту порушеного права, як виселення наймача за спливом дії договору найму, суд першої інстанції не врахував, що цей спосіб застосовується у правовідносинах щодо найму житлового приміщення.

Аналізуючи наведені вище обставини та норми діючого законодавства, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Управління комунальної власності міста про виселення відповідача ОСОБА_2, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права.

У той же час, частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Рекомендацією Організації об'єднаних націй про стан творчих працівників, прийнятою Генеральною конференцією 27 жовтня 1980 року у відповідності із першою статтею Уставу ООН; 22, 23, 24, 25, 27 і 28 статтями Загальної декларації прав людини, 6 і 15 статтями Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права ООН; рекомендаціями дев'ятнадцятої сесії Генеральної конференції ЮНЕСКО про участь і вклад народних мас у культурне життя, визначено особливий соціальний статус творчих працівників та рекомендовано державам-членам слідкувати за тим, щоб творчі працівники користувались правами і захистом на підставі актів міжнародного права і національного законодавства в галузі прав людини, створювати особливі умови зайнятості, праці та життя творчих працівників.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстави для виселення члена Криворізької організації Національної Спілки художників України, ОСОБА_2, який протягом 1996 - 2015 років приймав участь у більш як сорока загальноміських та персональних виставках своєї творчості, присвячених, у тому числі, історії України та міста (а.с. 229, 230 - 231), із нежитлового приміщення - творчої майстерні, розташованої на 8-му поверсі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, в межах заявленого Управлінням комунальної власності міста позову відсутні.

Оскільки суд першої інстанції при розгляді справи виходив із іншої правової оцінки обставин на предмет їх доведеності, з якою колегія суддів не погоджується, рішення суду необхідно скасувати та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Управління комунальної власності міста.

Керуючись статтями 303, 307, 309 ч.1 п.3, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 30 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні вимог Управління комунальної власності міста виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_2 про витребування майна, що безпідставно використовується, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий І.Є. Ляховська

Судді: А.П. Барильська

Н.О. Соколан