Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/160/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2015 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Ковальчука М.В.

секретаря Дворак Г.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Олевську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся із цивільним позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) та просить суд, визнати договір дарування житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1, укладений 25 листопада 2011 року недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що у нього із відповідачкою була усна домовленість, згідно якої він дарує їй вище зазначений житловий будинок, а вона в свою чергу дарує йому нежитлове приміщення їдальні за адресою АДРЕСА_2, де він займається підприємницькою діяльністю. Однак відповідачка не виконала свою обіцянку тому він вважає, що вона навмисно ввела його в оману на момент укладення договору дарування від 25.11.2011 року.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач та її представник у судовому засіданні позов не визнали, при цьому пояснили, що подарувати будинок із земельними ділянками відповідачу було бажанням позивача і усі умови і наслідки договору дарування йому роз'яснювались.

Дослідивши обставини справи, докази , заслухавши учасників судового засідання, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями ст. 11 ч. 1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення (ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вена посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що 25 листопада 2011 року за реєстром № 1654 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий №010270020 та №010270021, посвідчений державним нотаріусом Лугина О.І. (а.с.10-12).

На підставі вказаного договору відповідачем у Коростенському МБТИ Житомирської області було зареєстровано право власності на будинок від 16.12.2011 року (а.с.9).

Частиною 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 638 ч. 1 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона передає або зобов'язується передати у майбутньому другій стороні безоплатно майно у власність.

З договору дарування від 25.11.2011 року посвідченого державним нотаріусом слідує, що сторонам все зрозуміло і вони діяли добровільно і перебували при здоровому розумі та ясній пам'яті, розуміючи значення своїх дій та попередньо ознайомленні з вимогами чинного законодавства, який і підписаний ними. (а.с.11-12).

До того ж слід зазначити, що обіцянка відповідачки не була зафіксована в договорі дарування, як умова договору, а тому не може нести обов'язкового характеру, враховуючи, що позивач свідомо підписав договір дарування як безоплатну угоду без будь яких умов.

Відповідно до наведеного, суд не може погодитися з доводами позивача, та показаннями свідка ОСОБА_4, що відповідач ввела в оман позивача при укладені договору дарування, оскільки позивач у розумінні ст..57-60 ЦПК не надав доказів, а згідно ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно п. 19 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»вказано , відповідно до статей 229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. п.20 передбачено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу та врахувавши, що позивач на момент укладення договору дарування був ознайомлений з усіма умовами та наслідками укладання договору дарування, та те, що не доведено та не надано жодних достовірних доказів про те, що при укладанні договору дарування відповідач ввела в оману позивача, суд вважає, в задоволенні позову про визнання договору дарування недійсним слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст.10,60,88,208,209, 212-215,218,294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним - відмовити..

З повним рішенням суду сторони можуть ознайомитись 27 січня 2015 року.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Житомирської області через Олевський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: М. В. Ковальчук