Справа № 152/1522/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07 жовтня 2015 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого Строгого І.Л.,

за участі:

секретаря Палій М.Д.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Плебанівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області про визнання в порядку спадкування за заповітом права власності на домоволодіння, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Реєстраційна служба Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області,

у с т а н о в и в:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з указаною позовною заявою до Плебанівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області (далі відповідач) про визнання в порядку спадкування за заповітом права власності на домоволодіння. Зазначила, що 18.02.2004 померла її мати ОСОБА_3, яка по день смерті проживала і була зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1. Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається, у тому числі, із земельної частки (паю), грошових внесків та житлового будинку, розташованого у с. Плебанівка Шаргородського району Вінницької області, вул. Пролетарська, 41. Спадкоємцем зазначеного майна по заповіту є вона, про що подала відповідну заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Частину спадкового майна позивач оформила, проте, у ході оформлення спадкових прав було виявлено відсутність правовстановлюючого документу, яким є свідоцтво про право власності на житловий будинок. На цій підставі нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, про що винесено постанову.

Посилаючись на те, що житловий будинок належав її матері на праві власності, а мати за життя склала заповіт, яким усе своє майно заповіла їй, позивач просить визнати за нею право власності на житловий будинок літера «А» загальною площею 129,1 м кв., житлова площа 73,2 м кв., підсобна площа 55,9 м кв., у тому числі: веранда літера «а»; ганок літера «а1»; коридор 1-1; житлова кімната 1-2; житлова кімната 1-3; кухня 1-4; житлова кімната 1-5; підвал «А1» ІІ; підвал «А1» ІІІ, розташовані по вул. Пролетарська, 41 у с. ПлебанівкаШаргородського району Вінницької області у порядку спадкування за заповітом після смерті 18 лютого 2004 року матері ОСОБА_3.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, посилаючись на ті самі обставини, що і у позовній заяві.

Представник відповідача Плебанівської сільської радиШаргородського району Вінницької області у судове засідання не зявився, проте від в.о. сільського голови ОСОБА_4 до суду надійшла заява, у якій вона позов визнає, справу просить розглянути у її відсутність (а.с. 99).

Представник третьої особи Реєстраційної служби Шаргородського районного управління юстиції у судове засідання не зявився, проте, від в.о. начальника Шаргородського районного управління юстиції ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника відділу державної реєстрації прав.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та її представника, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини.

18 лютого 2004 року у с. Плебанівка Шаргородського району Вінницької області померла ОСОБА_6, що вбачається зі свідоцтва про смерть 1-АМ № 230964 (а.с. 9).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, що складається, зокрема, із житлового будинку у с. Плебанівка Шаргородського району Вінницької області, вул. Пролетарська, 41.

Спадкоємцем зазначеного спадкового майна є позивач, оскільки ОСОБА_3 за життя склала на неї заповіт (а.с. 11).

З метою оформлення своїх спадкових прав, позивач звернулася до Шаргородської державної нотаріальної контори, що підтверджується її заявою, яка є в матеріалах спадкової справи, копія якої міститься в матеріалах цієї справи (а.с. 74).

Згідно свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 16.03.2005 та від 23.05.2008, позивач успадкувала після смерті ОСОБА_3 право земельну частку (пай) та грошові внески (а.с. 89, 93).

У той же час, у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у с. Плебанівка Шаргородського району Вінницької області, вул. Пролетарська, 41позивачу було відмовлено, про що нотаріусом винесено відповідну постанову за № 2082/02-31 від 4.09.2013 (а.с.15).

Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що підставою для відмови у видачі зазначеного вище свідоцтва є ненадання позивачем правовстановлюючого документа на житловий будинок.

Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, повязані із набуттям права власності на спадкове майно, які регулюються нормамиЦивільного кодексу України (далі ЦК України).

Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно із частини другою статті 1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, із урахуванням зазначених вище вимог ЦК України, суд вважає, що позивач дійсно є спадкоємцем по заповіту після смерті матері ОСОБА_3 Окрім того, суд вважає доведеним факт прийняття позивачем спадщини після смерті спадкодавця, позаяк протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, позивач подала відповідну заяву в нотаріальну контору. Позивач також оформила частину спадкового майна на себе, отримавши відповідні свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 73-95).

Водночас, оформити спадщину на житловий будинок у с. Плебанівка Шаргородського району Вінницької області, вул. Пролетарська, 41 позивач не може, через відсутність у неї правовстановлюючого документа.

Проте, у матеріалах справи є докази того, що зазначений вище житловий будинок належав на праві власності ОСОБА_3

Так, згідно із даними погосподарських книг за 1974-2005 роки ОСОБА_3 зазначена головою двору (а.с. 48-55).

Із погосподарських книг також видно, що в особистому користуванні ОСОБА_3 перебувала земля площею 0,52 га, у тому числі під будівлями 0,02 га.

Згідно із рішенням Плебанівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 24.12.1993, ОСОБА_3 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,62 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 61).

У довідках виконавчого комітету Плебанівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 29.07.2015 № 463, № 461 та № 462 зазначено, що за ОСОБА_3 рахується житловий будинок, розташований у с. Плебанівка Шаргородського району Вінницької області, вул. Пролетарська, 41, свідоцтво про право власності на нього не видавалося (а.с. 12-14).

Із технічного паспорту, виготовленого у листопаді 2013 року на житловий будинок, розташований у с. Плебанівка Шаргородського району Вінницької області, вул. Пролетарська, 41 вбачається, що загальна площа будинку літера «А» 129,1 м кв., житлова площа 73,2 м кв., підсобна площа 55,9 м кв., у тому числі: веранда літера «а»; ганок літера «а1»; коридор 1-1; житлова кімната 1-2; житлова кімната 1-3; кухня 1-4; житлова кімната 1-5; підвал «А1» ІІ; підвал «А1» ІІІ 1972 року забудови (а.с. 34-38).

Згідно з довідкою КП Могилів-Подільського БТІ від 11.09.2015 № 200, право власності на домоволодіння у с. Плебанівка Шаргородського району Вінницької області, вул. Пролетарська, 41на імя ОСОБА_3 не зареєстровано (а.с. 40).

Отже, сукупність зазначених вище доказів, досліджених у судовому засіданні, указує на належність ОСОБА_3 на праві власності житлового будинку у с. Плебанівка Шаргородського району Вінницької області, вул. Пролетарська, 41.

При цьому, зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості.

На виконання зазначеної вище постанови Виконавчий комітет Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22.10.1987 року № 244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району.

Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських Радах народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку.

Так, згідно п. 1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СССР 13.04.1979 року №112/5, документами погосподарського обліку для сільських Рад народних депутатів, зокрема, є форма № 1 «Погосподарська книга».

Відповідно п. 7 до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів затверджених ЦСУ СССР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані книги погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності.

Пунктами 18, 40 Вказівок 1979 року та пунктами 18, 39 Вказівок 1985 року передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва.

ОСОБА_7 про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31.01.1966 року, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали.

Отже, у 1972 році, тобто в період забудови домоволодіння ОСОБА_3, у сільській місцевості державна реєстрація обєктів нерухомості взагалі не передбачалася.

Тому, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості не залежало від державної реєстрації цього права.

Згідно пункту 62 ОСОБА_7 про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до ОСОБА_7 про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року № 1/5, було затверджено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих.

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались актами органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Таким чином, аналіз зазначених вище нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

Отже, враховуючи сукупність доказів, досліджених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що на день смерті ОСОБА_3 її право власності на житловий будинок, розташований у с. Плебанівка Шаргородського району Вінницької області, вул. Пролетарська, 41було посвідчено у порядку, передбаченому діючим на той час законодавством, а тому цей будинок увійшов до складу спадщини.

Частиною першою статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобовязана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У пункті 3.1. інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, вказано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України.

Суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами невизнання її права отримати у спадщину житловий будинок, розташований у с. Плебанівка Шаргородського району Вінницької області, вул. Пролетарська, 41, окрім того, на переконання суду, спосіб захисту порушеного права, обраний позивачем, передбачений законом, а тому позов слід задовольнити повністю.

Тому, керуючись статтями 1, 3, 4, 10, 11, 57-62, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на: житловий будинок літера «А» загальною площею 129,1 м кв., житлова площа 73,2 м кв., підсобна площа 55,9 м кв., у тому числі: веранда літера «а»; ганок літера «а1»; коридор 1-1; житлова кімната 1-2; житлова кімната 1-3; кухня 1-4; житлова кімната 1-5; підвал «А1» ІІ; підвал «А1» ІІІ, розташовані по вул. Пролетарська, 41 у с. ПлебанівкаШаргородського району Вінницької області у порядку спадкування за заповітом після смерті 18 лютого 2004 року матері ОСОБА_3.

Згідно зі статтями 223, 294, 296 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Л.Строгий