У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 3 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що між банком та ОСОБА_3 13 червня 2007 року було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 14 273 долари 47 центів США з кінцевим строком повернення до 11 червня 2010 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки та порядку, встановлених кредитним договором. Оскільки позичальник зобов'язання за цим договором не виконував, утворилась заборгованість у розмірі 12 159 доларів 70 центів США, що за курсом Національного банку України еквівалентно 97 192 грн 48 коп., позивач просив стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 3 червня 2014 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та провадження у справі закрито на підставі п. 6 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив із того, що позичальник, ОСОБА_3, помер, а позивач не надав доказів прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті її чоловіка, позичальника, ОСОБА_3

Скасовуючи рішення суду та закриваючи провадження у справі, апеляційний суд виходив із того, що позичальник ОСОБА_3 помер до пред'явлення банком позову, районний суд ухвалу про залучення до участі дружини - ОСОБА_4 - у порядку процесуального правонаступництва не постановляв, а також відсутні докази прийняття нею спадщини.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що за кредитним договором, укладеним 13 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, останній отримав кредитні кошти у розмірі 14 273 долари 47 центів США з кінцевим строком повернення до 11 червня 2010 року. Оскільки позичальник не виконував зобов'язання за цим договором, утворилась заборгованість за розрахунком банку у розмірі 12 159 доларів 70 центів США, що за курсом Національного банку України еквівалентно 97 192 грн 48 коп.

ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто до пред'явлення банком цього позову, ОСОБА_3 помер.

Відповідно до ст. ст. 28-30 ЦПК України стороною у цивільному процесі може бути правосуб'єктна особа.

Згідно з ч. 1 ст. 37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Отже, процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв'язку з вибуттям із процесу суб'єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов'язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Кредитні правовідносини допускають правонаступництво.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції до участі у розгляді справи залучив ОСОБА_4 в якості відповідача, тобто вчинив процесуальні дії стосовно залучення правонаступника до участі у розгляді справи. При цьому як вона, так і її представник брали участь в засіданнях, подавали свої заперечення на позов. Тобто процесуальні дії по її залученню до участі у справі вчинені судом першої інстанції і правонаступник ОСОБА_3, позичальника - ОСОБА_4 у повному обсязі реалізувала передбачені законом процесуальні права та обов'язки.

Також апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_4 не прийняла спадщину після смерті чоловіка тобто, до неї не перейшли права та обов'язки спадкоємця.

При цьому апеляційний суд не врахував наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємці, які постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняли спадщину, якщо протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщину не заявили вимогу про її відмову. Дії, що свідчать про прийняття спадщини є фактичне вступання в управління або володіння спадковим майном.

У п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком, спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконання обов'язком, передбаченого ст. 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами ст. 625 ЦК України.

Суди не врахували наведене, не звернули уваги на те, що ОСОБА_4 на момент смерті чоловіка - ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала разом з останнім за адресою: АДРЕСА_1. Вказана обставина була визнана ОСОБА_4

Тобто, ОСОБА_4, проживаючи разом зі спадкодавцем на момент його смерті, фактично вступила в управління або володіння спадковим майном, що свідчить про прийняття нею спадщини і цей факт нею не спростований. Не свідчить про неприйняття особою спадщини і відсутність у неї свідоцтва про право на спадщину.

За таких обставин, коли не встановлені фактичні обставини, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого судового рішення із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 336, п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта