АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Шевченко Т.М.
№ 22-ц/796/6351/2015 Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі:

головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Крижанівської Г.В., Оніщука М.І.,

при секретарі Троц В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу Савескул-СавелоВалерії Олегівни, яка діє на підставі довіреності від імені та в інтересах Публічного акціонерного товариства «Старокиївський Банк», на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 березня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17 березня 2015 року відмовлено в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Старокиївський Банк» (далі - ПАТ «Старокиївський банк») до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Старокиївський Банк» просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину до договору банківського рахунку №7556, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «Старокиївський Банк» 16 квітня 2014 року, та до договору банківського вкладу №05/1073-2014, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «Старокиївський Банк» 14 травня 2014 року, стягнути в дохід держави всі кошти, які були отримані незаконним шляхом внаслідок укладених нікчемних договорів. Зазначає, що під час дії тимчасової адміністрації в ПАТ «Старокиївський Банк» Уповноваженою особою ФГВФО на тимчасову адміністрацію ПАТ «Старокиївський Банк» Пантіною Л.О. було встановлено факти вчинення працівниками та клієнтами Банку, в тому числі й відповідачами, дій, спрямованих на неправомірне отримання від держави в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами. 29 серпня 2014 року на підтвердження факту нікчемності виявлених правочинів Уповноваженою особою ФГВФО було видано наказ №61, відповідно до якого було зупинено перерахування/виплати за транзакціями і правочинами, визнано нікчемними всі транзакції та правочини (договори), зокрема й договір банківського рахунку №7556 від 16 квітня 2014 року та договір банківського вкладу №05/1073-2014 від 14 травня 2014 року. Зважаючи на те, що правочини, були вчиненні відповідачами виключно з метою штучного створення обов'язку Фонду гарантування щодо відшкодування грошових коштів, яке Фонд гарантування здійснюватиме за рахунок державних коштів, правочини є такими, що порушують публічний порядок, та нікчемними на підставі п. п. 2 та 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. 228 ЦК України. Суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним доказам та не визначив обставини, що зумовлюють нікчемність правочинів, які є предметом даного спору.

В апеляційній інстанції представник ПАТ «Сарокиївський Банк» підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити. Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Представник ОСОБА_2 і ОСОБА_3 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 грудня 2012 року між ПАТ «Старокиївський Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір банківського вкладу № 12/1008-2012, за умовами якого ОСОБА_2 вніс на відкритий на його ім'я вкладний рахунок 4 085 410,50 грн. зі сплатою 10% річних. Строк повернення вкладу 03 червня 2014 року.

05 травня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «Старокиївський Банк» із заявою про видачу коштів з вкладу.

Як вбачається з виписки за особовим рахункам, сума вкладу та нараховані проценти були видані ОСОБА_2 через касу банку 13 травня 2014 року.

16 квітня 2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Старокївський банк» було укладено договір банківського рахунка № 7556, на який 13 травня 2014 року було внесено грошові кошти в сумі 191 000 грн. згідно заяви про внесення готівки № 63254.

14 травня 2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Старокиївський банк» було укладено договір банківського вкладу № 05/1073-2014, за умовами якого банк відкрив вкладнику вкладний (строковий) рахунок НОМЕР_1 «Недільний» у гривні, а вкладник вносить на цей рахунок 191 000 грн. зі сплатою 1% річних з датою повернення вкладу 21 травня 2014 року (а. с. 97)

Відповідно до платіжного доручення № 63519 від 14 травня 2014 року 191 000 грн. були перераховані з поточного на депозитний рахунок.

Після закінчення строку дії договору банківського вкладу № 05/1073-2014 від 14 травня 2014 року кошти в сумі 191 000 грн. перераховані на поточний рахунок ОСОБА_3, але останньому не повернуті, у зв'язку з відсутністю у банку фінансових можливостей.

12 травня 2014 року НБУ було винесено постанову № 276/БН «Про віднесення ПАТ «Старокиївський банк» до категорії проблемних».

На підставі постанови НБУ «Про віднесення ПАТ «Старокиївський банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17 червня 2014 року прийнято рішення № 50 «Про виведення з ринку та запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Старокиївський банк» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Старокиївський банк». Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Старокиївський банк» призначено Пантіну Л.О.

Тимчасову адміністрацію в ПАТ «Старокиївський банк» запроваджено строком на три місяці з 18 червня по 18 вересня 2014 року.

ПАТ «Старокиївський банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про застосування наслідків нікчемного правочину до договору банківського рахунку №7556, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «Старокиївський Банк» 16 квітня 2014 року, та до договору банківського вкладу №05/1073-2014, укладеного між ОСОБА_3 і ПАТ «Старокиївський Банк» 14 травня 2014 року, та стягнення в дохід держави всіх коштів, які були отримані незаконним шляхом внаслідок укладених нікчемних договорів.

В обґрунтування заявлених вимог ПАТ «Старокиївський банк» зазначило, що сума грошових коштів на рахунку ОСОБА_2 перевищувала суму граничного розміру відшкодування коштів, у зв'язку з чим ним за сприяння працівників банку було ініційовано процес формального відкриття рахунків фізичними особами для штучного зарахування коштів на них у розмірі, що не перевищує суму граничного відшкодування ФГВФО. Таким чином, ОСОБА_3 та ще 20 фізичних осіб уклали з банком договори банківського рахунку та договори банківського вкладу, на підставі яких були відкриті поточні та вкладні рахунки. 14 травня 2014 року з використанням комп'ютерної техніки працівником банку було здійснено розрахунково-касові операції щодо видачі ОСОБА_2 грошових коштів з його рахунків, хоча фактично готівкові кошти з каси банку не видавалися, та зарахування коштів у сумі, що не перевищує розмір відшкодування ФГВФО (тобто до 200 000,00 грн.) на поточні рахунки ОСОБА_3 та ще 20 фізичних осіб, хоча фактично грошові кошти в касу банку не вносились. Вказані розрахунково-касові операції були проведені вночі після закриття каси банку, сума залишку коштів у касі банку після проведення розрахунково-касових операцій залишилася незмінною. У подальшому кошти з поточних рахунків ОСОБА_3 та ще 20 фізичних осіб були перераховані на вкладні рахунки. Таким чином договір банківського рахунку та договір банківського вкладу були укладені ОСОБА_3 без наміру настання правових наслідків, які обумовлені договором банківського вкладу та договором банківського рахунку, а з метою отримання ОСОБА_2 внесених на підставі договору банківського вкладу коштів за рахунок ФГВФО. Під час дії тимчасової адміністрації в ПАТ «Старокиївський Банк» Уповноваженою особою ФГВФО на тимчасову адміністрацію було встановлено факти вчинення працівниками та клієнтами Банку, в тому числі й відповідачами, дій, спрямованих на неправомірне отримання від держави в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами. 29 серпня 2014 року на підтвердження факту нікчемності виявлених правочинів, Уповноваженою особою ФГВФО було видано наказ №61, відповідно до якого було зупинено перерахування/виплати за транзакціями і правочинами, визнано нікчемними всі транзакції та правочини (договори), зокрема й договори, укладені з ОСОБА_3

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «Старокиївський Банк».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, в обґрунтування доводів про нікчемність правочинів ПАТ «Старокиївський Банк» посилалося на положення ст. 228 ЦК України, п. п. 2 та 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Таким чином, обставини вчинення правочинів з метою, що суперечить інтересам держави та суспільства або порушення публічного порядку може бути встановлена в порядку кримінального судочинства, оскільки вказані дії становлять склад злочинів, передбачених КК України.

Відповідно до положень ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певним засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

, ПАТ «Старокиївський Банк» не було надано суду належних доказів наявності умислу у сторін правочинів або однієї із сторін в намірі порушити публічний порядок.

Відповідно до п. 2 та п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Разом з тим, за договором про відкриття банківського рахунку та депозитним договором саме банк отримав кошти від вкладника, а не уклав договір, внаслідок чого став неплатоспроможним.

Позивачем не було надано належних доказів на підтвердження того, що умови договору про відкриття банківського рахунку та депозитного договору, які укладені з ОСОБА_3, передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання йому переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. Крім того, як було встановлено, ПАТ «Старокиївський Банк» віднесений до категорії неплатоспроможних на підставі постанови Правління НБУ від 17 червня 2014 року, тоді як договори з ОСОБА_3 укладені відповідно 16 квітня 2014 року та 14 травня 2014 року, тобто до віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову .

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що факт нікчемності договору банківського рахунку №7556 від 16 квітня 2014 року та договору банківського вкладу №05/1073-2014 від 14 травня 2014 року був встановлений наказом Уповноваженої особи ФГВФО від 29 серпня 2014 року, оскільки вказаний наказ не має преюдиційного значення для суду, вирішення спору.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання позивача на те, що договір банківського рахунку та договір банківського вкладу були укладені ОСОБА_3 без наміру настання правових наслідків, які обумовлені договором банківського вкладу та договором банківського рахунку. Заявляючи вимоги про застосування наслідків нікчемного правочину позивач не порушує питання про визнання недійсними вказаних договорів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Савескул-Савело Валерії Олегівни, яка діє на підставі довіреності від імені та в інтересах Публічного акціонерного товариства «Старокиївський Банк», відхилити, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді