Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/909/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Циганаш І. А.
Доповідач Чельник О. І.
УХВАЛА

06.08.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Чельник О.І.

суддів: Белінської І.М., Франко В.А.

при секретареві: Постоєнко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді заяву ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за комунальні послуги за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 березня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за комунальні послуги.

27 лютого 2015 року ОСОБА_3 збільшила позовні вимоги відповідно до п.2 ст.31 ЦПК України.

Рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 03 березня 2015 року позов задоволено частково, на користь позивача стягнуто 2 560 грн.83 коп. заборгованості за комунальні послуги. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції позивач та відповідач подали апеляційні скарги. Позивач просила рішення суду першої інстанції змінити, а відповідач - рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 20 травня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено в частині стягнення боргу. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за комунальні послуги в сумі 3 024 грн. 49 коп. У решті рішення суду залишено без змін.

03 липня 2015 року представник позивача ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу, оскільки на його думку, вказане питання судом вирішено не було.

Розглянувши заяву та дослідивши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні заяви, виходячи з такого.

Додаткове рішення може бути ухвалено у випадках і за умов, передбачених ст.220 ЦПК України.

Так, відповідно до п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 1 ст.88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі, якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат або, наприклад, про повернення судового збору з Державного бюджету України, то за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також із власної ініціативи суд на підставі статті 220 ЦПК має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання. Проте, якщо під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, то додаткове рішення щодо розподілу цих судових витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено.

Під час розгляду справи в апеляційній інстанції позивач не надав належних та допустимих доказів про сплату ним 2 431 грн. 00 коп. за послуги адвоката, а також такі вимоги не були заявлені в суді першої інстанції.

Згідно із ст. ст. 84, 88 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно з п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до судових витрат серед іншого належать і витрати на правову допомогу.

На час ухвалення рішення судом першої інстанції позивачем не було заявлено вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, документально підтверджених доказів оплати такої допомоги матеріали справи не містять, клопотань з цього приводу стороною не заявлялось. Акт №1 від 20 травня 2015 року, складений позивачем та її адвокатом в день ухвалення апеляційним судом Кіровоградської області рішення, про виконання робіт, а саме складання позовної заяви, подачі адвокатських запитів, захист інтересів в суді та інше, який також у судовому засіданні не надавався, не є належним і допустимим доказом у справі (а.с.119).

Відповідно до ч.5 ст.220 ЦПК України про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що, оскільки заявником не надано доказів відповідно до вимог статтей 58-59 ЦПК України понесених витрат на правову допомогу, то відсутні підстави для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу витрат на правову допомогу.

Керуючись ст. 220, 303, 304, 307, 313, 315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Відмовити ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді