Номер провадження: 22-ц/785/9850/15
Головуючий у першій інстанції Бочаров А. І.
Доповідач Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді: Ісаєвої Н.В.,

суддів: Журавльова О.Г, Комлевої О.С.,

при секретарі Ліснік Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Овідіопільського районного суду Одеської області від 8 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики та відшкодування за порушення грошового зобов 'язання,

ВСТАНОВИЛА:

25.05.2015 року ОСОБА_3 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики та відшкодування за порушення грошового зобов'язання.

Свій позов він обґрунтував тим, що 10 липня 2007 року уклав с ОСОБА_4 договір позики, за яким ОСОБА_4 взяв у нього у борг 10000 доларів США і зобов'язався їх повернути. Гроші були взяті з процентами із рахування 2% в місяць.

18 липня 2008 року він уклав договір позики з ОСОБА_5, яким остання взяла у нього у борг 60000 доларів США і зобов'язалась їх повернути.

Ні ОСОБА_4, ні ОСОБА_5 гроші не повернули і він звернувся до суду.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13 червня 2013 року його позивні вимоги були задоволені і з ОСОБА_4 була стягнена заборгованість за договором позики від 10 липня 2007 року в розмірі 94541 грн. 76 коп., а з ОСОБА_5 заборгованість за договором позики від 18 липня 2008 року в розмірі 480013 грн. 62 коп.

У позові ОСОБА_3 просив стягнути з ОСОБА_4 в еквіваленті до гривні України 39945, 10 доларів СПІА, як проценти від суми позики; 261, 48 доларів США, як три процента річних від простроченої суми боргу та 10210, 50 грн. інфляційних втрат вартості основної суми боргу.

З ОСОБА_5 ОСОБА_3 просив у позовній заяві стягнути в еквіваленті до гривні України 38114,23 доларів США, як проценти від суми позики, 3246, 85, як три процента річних від простроченої суми боргу та 215755, 81 грн. інфляційних втрат вартості основної суми боргу.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні свої вимоги підтримав, просив стягнути з відповідачів вказані суми в еквіваленті до гривні України, які ним розраховані в доларах США та інфляційні витрати, які ним розраховані в гривнях, а саме, з ОСОБА_4 39945, 10 доларів США, як проценти від суми позики; 261, 48 доларів США, як три процента річних від простроченої суми боргу та 10210, 50 грн. інфляційних втрат вартості основної суми боргу. З ОСОБА_5 просив стягнути 38114,23 доларів США, як проценти від суми позики, 3246, 85, як три процента річних від простроченої суми боргу та 215755, 81 грн. інфляційних втрат вартості основної суми боргу. Вся ця заборгованість склалась і нарахована з моменту укладення договорів позики, а саме, з ОСОБА_4 - з 10 липня 2007 року, а з ОСОБА_5 - з 18 липня 2008 року.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Ботвінцев А.М. у судовому засіданні позов визнав частково і своє ставлення до позовних вимог мотивував тим, що ОСОБА_4 виконав рішення апеляційного суду Одеської області від 13 червня 2013 року і 30 травня 2014 року здійснив останній платіж по заборгованості ОСОБА_3, а 20 червня 2014 року державний виконавець закрив виконавче провадження. Вважає, що повністю виконав свої зобов'язання до ОСОБА_3 відповідно рішенню апеляційного суду від 13 червня 2013 року. Вважає, що стягненню підлягає тільки три процента річних за період з 13 червня 2013 року (день ухвалення рішення апеляційного суду) по 30 травня 2014 року (день погашення останньої заборгованості) в розмірі 261,48 доларів США. Нарахування ОСОБА_3 заборгованості по договору позики у розмірі 39945, 10 доларів США вважає необґрунтованими, тому що вся заборгованість, яка була встановлена апеляційним судом Одеської області у розмірі 94541, 76 грн. була ним погашена 30 травня 2014 року. По цим же обставинам вважає не обґрунтованими і стягнення інфляційних витрат в розмірі 10210, 50 грн. за 2007-2015 роки. Крім того, відповідно до позиції Верховного Суду України, вважає що норми ст. 625 ч. 2 ЦК України щодо до сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні.

Представник відповідача ОСОБА_5 адвокат Ботвінцев А.М. у судовому засіданні позов визнав частково і пояснив, що ОСОБА_5 частково виконує свої зобов'язання відповідно рішенню апеляційного суду Одеської області від 13 червня 2013 року і за період з квітня 2014 року по серпень 2015 року сплатила ОСОБА_3 26000 грн. Вважає, що стягненню підлягає тільки три процента річних за період з ухвалення рішення апеляційним судом 13 червня 2013 року по 28 квітня 2014 року з 480013, 62 грн., а з дня початку виплати відшкодування збитків (з 28 квітня 2014 року) відповідні нарахування згідно з сумою заборгованості. Стягнення 38 114,23 доларів США, як процентів від суми позики не визнаються у зв'язку з тим, що ця винагорода за користування грошовими коштами не передбачена ст.. 1050 ЦК України та методика розрахунку цієї заборгованості, якою керувався ОСОБА_3, не застосується при такому розрахунку і не затверджена. Вважає, також, не обґрунтованими і стягнення інфляційних витрат в розмірі 215755, 81 грн. за 2008-2015 роки на підставі позиції Верховного Суду України, що норми ст. 625 ч. 2 ЦК України щодо до сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні.

Рішенням суду позов задоволено частково.

На рішення суду ОСОБА_3. приніс апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити позов, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а також, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п.3 ст.10 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

У судовому засіданні встановлено наступне.

10 липня 2007 року ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_3 договір позики, яким взяв у борг гроші в розмірі 10000 доларів США і зобов'язався їх повернути.

18 липня 2008 року ОСОБА_5 (дружина ОСОБА_4) уклала з ОСОБА_3 договір позики, яким взяла у борг гроші в розмірі 60000 доларів США і зобов'язалась їх повернути.

У визначений термін відповідачі борг не повернули і ОСОБА_3 звернувся до суду.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13 червня 2013 року на користь ОСОБА_3 було стягнуто - з ОСОБА_4 94541 грн. 76 коп. (яка складається з 10000 доларів США. як суми основного боргу, 2 процента річних в розмірі 1793, 55 доларів США та 3 процента річних в розмірі 34, 52 долару США), з ОСОБА_5 було стягнуто 480013 грн. 62 коп.(ця сума складається з основного боргу в розмірі 60 000 доларів США та 3 процентів річних в розмірі 54, 25 доларів США.

Державним виконавцем другого Київскього відділу ДВС Одеського міського управління юстиції було відкрите виконавче провадження стосовно відповідачів.

28 квітня 2014 року ОСОБА_4 сплатив на виконання рішення суду в рахунок заборгованості спочатку 1000 грн., а 30 травня 2014 року - всю заборгованість по рішенню апеляційного суду і 20 червня 2014 року державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження відносно ОСОБА_4

ОСОБА_5 24 квітня 2014 року сплатила на виконання рішення суду в рахунок заборгованості грн.. а потім на протязі травня 2014 року по 08 серпня 2015 року сплачувала різні суми заборгованості, а всього за цей час 26000 грн.

Згідно приписів ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З підстав наданих суду доказів суд прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_4 свої грошові зобов'язання перед ОСОБА_3 виконав 30 травня 2014 року, які покладені на нього рішенням апеляційного суду Одеської області від 13 червня 2013 року, що підтверджується постановою державного виконавця про закриття виконавчого провадження стосовно ОСОБА_4

З приводу того, що грошові обов'язки ОСОБА_4 були виконані майже через рік після рішення апеляційного суду, то відповідно до ст. 1050 ЦК України він повинний сплатити за цей період встановлений ч. 2 ст. 625 ЦК України три процента річних від простроченої суми, а саме за період з 13 червня 2013 року по 30 травня2014 року -2696, 38 грн. (94541,76 грн. сума боргу х 3% х 347 прострочені дні: 365 днів).

Суд правильно не прийняв до уваги нараховані ОСОБА_3 39945, 10 доларів США за період з 10 липня 2007 року по липень 2015 року (на день подання в суд позовної заяви, як процентів від суми боргу, з тих підстав, що апеляційний суд Одеської області своїм рішенням від 13 червня 2013 року вже застосував до ОСОБА_4 всі заходи цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов'язань, включаючи стягнення як, 2% так і 3% річних, а також нараховані ОСОБА_3 стягнення, як інфляційні витрати вартості суми боргу згідно висновку Верховного Суду України про застосування ст. 625 ЦК України, згідно якого норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні.

Крім того Верховний Суд України у своєму аналізі вказав, що суди повинні враховувати, що ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, а не на невиконання судового рішення. Прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов'язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Згідно рішення апеляційного суду Одеської області від 13 червня 2013 року було визначено, що позика складалась з 10000 доларів США, апеляційний суд Одеської області здійснив розрахунок у доларах США, застосувавши потім гривневий еквівалент.

Стосовно грошових стягнень з ОСОБА_5 суд прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_5 повинна сплатити ОСОБА_3 3% річних за період з 13 червня 2013 року по 28 квітня 2014 року (день першого погашення заборгованості) в розмірі 12427,74 грн. (480013,62 х 3% х 315 : 365), а за період з 28 квітня 2014 року по 8 серпня 2015 року з врахуванням виплат ОСОБА_3 26000 грн. розрахунок 3% річних буде складати 18266, 81 грн. (45401,62 х 3% х 463 : 365), а всього 3% річних за вказаний період - 12427,74+18266,81=30694,55 грн.

Суд правильно не прийняв до уваги нараховані ОСОБА_3 38114,23 доларів США за період з 18 липня 2008 року по липень 2015 року (на день подання в суд позовної заяви, як процентів від суми боргу, з тих підстав, що апеляційний суд Одеської області своїм рішенням від 13 червня 2013 року вже застосував до ОСОБА_5 всі заходи цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов'язань - 3% річних.

Відповідно розписці розмір процентів річних розпискою ОСОБА_5 не встановлений.

Також суд правильно не прийняв до уваги нараховані ОСОБА_3 стягнення, як інфляційні витрати вартості суми боргу згідно висновку Верховного Суду України про застосування ст. 625 ЦК України, згідно якого норми ч. ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні.

Верховний Суд України у своєму аналізі вказав, що суди повинні враховувати, що ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, а не на невиконання судового рішення. Прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов'язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Згідно рішенню апеляційного суду Одеської області від 13 червня 2013 року було визначено, що позика ОСОБА_3 надавалась у доларах СІЛА (60000 доларів США), апеляційний суд Одеської області здійснив розрахунок у доларах США, застосувавши потім гривневий еквівалент.

Отже, з вищевикладених підстав, суд прийшов до обгрунтованого висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до апеляційного суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів розглянувши скаргу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують та задоволенню не підлягають, підстави для ухвалення нового рішення відсутні.

Судова колегія, розглянувши справу, прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Овідіопільського районного суду Одеської області від 8 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак її може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий- суддя Н.В.Ісаєва

Судді: О.Г. Журавльов

О.С.Комлева