Єдиний унікальний номер 448/73/15-ц
Провадження № 6/448/3/15
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

27.01.2015 року Мостиський районний суд Львівської області в особі:

головуючого судді Борисенко В.В.

при секретарі Власюк М.Б.,

за участю державного виконавця Калити В.Б.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Мостиська подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Мостиського районного управління юстиції Львівської області про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець ВДВС Мостиського РУЮ Львівської області Калита В.Б. звернулася до суду із вказаним поданням, яким просив суд тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобовязань, покладених на нього згідно виконавчих документів.

Заявлені вимоги мотивував тим, що у ВДВС Мостиського РУЮ на виконанні перебуває постанова Державної митної служби України № 1092/20909/14 від 03.06.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави штрафу в розмірі 8500 грн., який боржник добровільно відмовляється погашати.

Державний виконавець ВДВС Мостиського РУЮ ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задоволити.

Сторони виконавчого провадження у відповідності до положень ч.2 ст.377-1 ЦПК України в судове засідання не викликались.

Заслухавши пояснення державного виконавця та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що дане подання не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Судом встановлено, що у ВДВС Мостиського РУЮ Львівської області на виконанні перебуває постанова Державної митної служби України (начальника УБК та МП Львівської митниці Міндоходів ОСОБА_3П.) № 1092/20909/14 від 23.05.2014 року, згідно якої з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, необхідно стягнути штраф в розмірі 8500 грн.

Боржником добровільно вказана постанова не виконується. Держвиконавцем відкрито виконавче провадження за № 43996452 та проведено ряд виконавчих дій, зокрема, направлялися запити в реєструючі майно органи, де згідно відповідей встановлено, що майна належного боржнику на праві власності, на яке можна б було звернути стягнення не виявлено, а також не виявлено таке і за місцем проживання боржника, що стверджується актом державного виконавця від 20.08.2014 року. Крім того, встановлено, що в боржника ОСОБА_1 є в наявності паспорти для виїзду закордон серії ЕК № 738752 від 19.01.2010 року та серії ЕХ № 284387 від 28.07.2013 року.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Нормами п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта для виїзду за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), до виконання зобовязань. Відповідно до ч.2 ст.6 вищевказаного Закону громадянинові, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон з цих же підстав.

Водночас, слід зазначити, що у відповідності до вимог п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобовязань. Таким чином, наявність лише самого зобовязання не наділяє ВДВС правом звернення до суду з таким поданням. Дійсний факт ухилення має підтверджуватися сукупністю доказів.

Згідно ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Однак, державним виконавцем Калита В.Б. не надано достатньо доказів, з яких суд міг би вбачати необхідність обмеження боржника ОСОБА_1 в праві виїзду за межі України. Так, в матеріалах подання відсутні факти та покликання на докази того, що боржником було вчинено дії щодо ухилення від виконання рішення суду. В поданні відсутні докази, які б свідчили про реальне існування загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду. Матеріали виконавчого провадження також не містять доказів належного повідомлення боржника ОСОБА_1 про час та місце проведення виконавчих дій.

Крім того, державним виконавцем не наведено і не додано доказів, що боржник має намір виїхати за кордон (письмові показання свідків, тощо) і саме з метою ухилення від виконання зазначеного рішення суду.

Також відсутні будь-які дані щодо складу сімї, стану діяльності, місця праці чи тимчасових робіт боржника ОСОБА_1, характеру цих робіт та інше, а тому суд позбавлений можливості зясувати ті обставини, чи не призведе заборона у виїзді за кордон до позбавлення боржника єдиних засобів для існування тощо.

Подання державного виконавця не містить і достатньої мотивації, так як у ньому не зазначено причин та доцільності відповідного обмеження, а також обставин, які обумовлюють прийняття такого рішення.

За таких обставин, у відповідності до ст.4 ЦПК України, суд при здійсненні правосуддя захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, а також у звязку із тим, що правових підстав для обмеження ОСОБА_1 у його конституційному праві вільно залишати територію України та встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України судом не встановлено, суд дійшов висновку, що в задоволенні даного подання слід відмовити.

При цьому суд розяснює, що заявник не позбавлений можливості в подальшому заявити аналогічні вимоги із наведенням обґрунтувань необхідності вжиття такого заходу та поданням в підтвердження цього відповідних доказів.

На підставі викладеного та керуючись ст.33 Конституції України, ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», ст.377-1 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Мостиського районного управління юстиції Львівської області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, відмовити.

На дану ухвалу протягом пяти днів з дня її проголошення (отримання особами, без участі яких постановлено ухвалу) може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області через Мостиський районний суд Львівської області.

СуддяОСОБА_4