Справа № 363/3050/14 Головуючий у І інстанції Войнаренко Л.Ф.
Провадження № 22-ц/780/2341/15 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 46 19.05.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

19 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Лащенка В.Д., Поліщука М.А.,

при секретарі : Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 21 січня 2015 року у справі за позовом садівницького товариства «Дружба» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Хотянівська сільська рада Вишгородського району Київської області про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку та договору дарування, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року СТ «Дружба» звернулися до суду з вказаним позовом, в якому просили поновити строк позовної давності; визнати недійсним державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_1, виданий 20 червня 2001 року Хотянівською сільською радою Вишгородського району Київської області на ім'я ОСОБА_2; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 22 жовтня 2004 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданий на ім'я ОСОБА_3 на підставі вищевказаного договору дарування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач ОСОБА_2, перебуваючи на посаді голови СТ «Дружба», використав своє службове становище та протиправно, без дотримання встановленого на той час порядку передачі земельних ділянок у власність приватизував на своє ім'я земельну ділянку НОМЕР_3 садівницького товариства, і при цьому привласнивши частину земель загального користування. 22 жовтня 2004 року ОСОБА_2 подарував дану земельну ділянку своєму сину ОСОБА_3 Позивач вказав, що такі неправомірні дії відповідачів порушують вимоги закону та права садівницького товариства на розпорядження належними йому землями, і про ці порушення вони дізналися лише в 2012 році при розгляді іншої справи в суді.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 21 січня 2015 року позов задоволено. Визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3 площею 0,1056 га, виданий 20 червня 2001 року Хотянівською сільською радою Вишгородського району Київської області на ім'я ОСОБА_2; визнано недійсним договір дарування земельної ділянки НОМЕР_3 в СТ «Дружба» від 22 жовтня 2004 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3; визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданий 23 грудня 2005 року на ім'я ОСОБА_3 на земельну ділянку НОМЕР_3 (кадастровий номер НОМЕР_4) площею 0,1056 га в СТ «Дружба» Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_2, через адвоката Буняка В.С., подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Так судом встановлено, що 29 березня 1988 року профспілковим комітетом Київського політехнічного інституту було прийнято рішення про утворення СТ «Дружба» та затверджено список членів садівницького товариства в кількості 144 осіб. Серед осіб, зазначених в даному списку під № 33 значиться прізвище ОСОБА_2 Цим же рішенням було затверджено склад правління СТ «Дружба», до якого увійшли голова правління - ОСОБА_2, заступники голови правління ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та казначей ОСОБА_8

Згідно п. 3 рішення Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області № 76 від 21 вересня 2000 року, членам СТ «Дружба» було передано безкоштовно у власність земельні ділянки для ведення садівництва та затверджено матеріали технічної документації по складанню державних актів на право власності на землю.

Як вбачається з додатку № 1 до вказаного рішення, серед членів СТ «Дружба», яким передаються земельні ділянки у власність під № 11 значиться відповідач ОСОБА_2, якому у власність передано земельну ділянку НОМЕР_3 площею 0,1056 га.

На підставі указаного рішення сільської ради, 20 червня 2001 року ОСОБА_2 було видано державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,1056 га, що розташована на території Хотянівської сільської ради СТ «Дружба», яку він 22 жовтня 2004 року подарував своєму сину ОСОБА_3, і на вказану земельну ділянку останній 23 грудня 2005 року отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку НОМЕР_3 було набуто з порушенням діючого на той час земельного законодавства та Статуту СТ «Дружба», оскільки садівницьким товариством не приймалося рішення про виділення йому спірної земельної ділянки.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, оскільки вони не повністю ґрунтується на матеріалах справи і зроблені в результаті неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення процесуального права.

Відповідно до принципу диспозитивності (ст. 11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб із зазначених ними підстав та в межах заявлених ними вимог (ст. 31 ЦПК України). Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 6 ЗК України (у редакції 1990 року), який діяв на час отримання відповідачем державного акту на право приватної власності на землю, громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема для ведення садівництва .

Відповідно до п. 1 ст. 9 Земельного кодексу України (у редакції 1990 року) до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому ст. ст. 17 і 19 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 17 ЗК України (у редакції 1990 року) підставою для виникнення права власності на земельну ділянку є рішення відповідної Ради народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

Статтею 22 ЗК України (у редакції 1990 року) передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до положень ст. 23 ЗК України (у редакції 1990 року) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

За змістом вказаних норм правовою підставою набуття громадянином права власності на земельну ділянку є відповідне рішення органу місцевого самоврядування, а державний акт, що видається на підставі такого рішення, лише посвідчує право особи на земельну ділянку.

Отже, без встановлення судом недійсності (невідповідності вимогам закону) п. 3 рішення Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області № 76 від 21 вересня 2000 року, як правової підстави набуття ОСОБА_2 земельної ділянки, визнання недійсним державного акту, виданого на підставі цього рішення, є в даному випадку необгрунтованим.

Крім того, такі висновки узгоджуються із положеннями ч. 3 ст. 152 ЗК України, згідно якої захист порушених прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом заявлення позову про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсними державного акту на право власності на землю, суд першої інстанції в порушення ст. 212-214 ЦПК України на вказані обставини справи та вимоги закону уваги не звернув, та прийшов до передчасного висновку щодо обґрунтованості посилань СТ «Дружба», що право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку НОМЕР_3 було набуто з порушенням діючого земельного законодавства та Статуту садового товариства, не врахувавши ту обставину, що відповідно без вирішення питання щодо правомірності набуття відповідачем права на спірну земельну ділянку за рішенням органу місцевого самоврядування, як це передбачає п. «г» ч. 3 ст. 152 ЗК України, підстави для визнання недійсними державного акту, виданого на підставі цього рішення, відсутні.

За таких обставин слід дійти висновку, що оскільки відповідач набув право власності на спірну земельну ділянку на підставі відповідного рішення Хотянівської сільської ради, яке є чинним та не скасовано в судовому порядку, і питання про його незаконність в даному позові не порушується, то відсутні підстави для визнання недійсним державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 20 червня 2001 року ОСОБА_2, з підстав заявлених СТ «Дружба» у позові.

Також колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 22 жовтня 2004 року та державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого на ім'я ОСОБА_3, оскільки вони є похідними від первісних вимог та безпосередньо залежать від правомірності набуття ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку НОМЕР_3 в СТ «Дружба».

Таким чином рішення суду першої інстанції про задоволення позову не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 21 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову садівницького товариства «Дружба» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Хотянівська сільська рада Вишгородського району Київської області про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку та договору дарування.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: