РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Рибалко Н.І., при секретарі Косатій М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства „Український Професійний Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ПАТ „Український Професійний Банк" (далі ПАТ „УПБ"), звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1, виселення відповідача інших осіб, що мешкають за зазначеною адресою та зняття їх з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову зазначено наступне. 22 червня 2011 року між ПАТ "УПБ" та ОСОБА_2, було укладено кредитний договір №439.Відповідно до п.1.1., 1.2 Кредитного договору позивач надав ОСОБА_2 кредит у вигляді відкличної кредитної лінії у розмірі 100 000 грн., а відповідач зобов'язався прийняти кредит, сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит банку в порядку та у строки, визначені кредитним договором, але не пізніше 10.06.2021року. Згідно з п.4.4 кредитного договору відповідач зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами в розмірі та в строки, які встановлено Графіком повернення кредиту, який є Додатком №2 до кредитного договору. Відповідно до пп. 1.4. кредитного договору процентна ставка за користування кредитом становить 22% річних.З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між ПАТ „УПБ" та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, згідно якого відповідачка передала в іпотеку банку квартиру, загальною площею 58,78 кв.м, житловою площею 42,39 кв.м за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач не виконує свої зобов'язання за кредитним договором: не сплачує кредит та проценти за користування кредитними коштами по кредитному договору. Станом на 30.01.2014 прострочена заборгованість відповідача, ОСОБА_2 за кредитним договором становить 111 198,37 грн. Позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УПБ» заборгованість за кредитним договором №439 від 22.06.2011р. у сумі 111 198,37 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 для задоволення вимог за кредитним договором; встановити спосіб реалізації квартири шляхом проведення прилюдних торгів; встановити початкову ціну реалізації квартири за ціною, визначеною на підставі оцінки, проведеної незалежним оцінювачем ПП „Манускрипт" в розмірі 228 008 грн. без ПДВ; виселити ОСОБА_2 та усіх інших осіб, що проживають за адресою: АДРЕСА_1; зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2 та усіх інших осіб, за проживають за зазначеною адресою, в Орджонікідзевському РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області; стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УПБ» витрати по сплаті судового збору в сумі 1599,19 грн.

Під час розгляду справи позивач змінив предмет позовних вимог та збільшив розмір позовних вимог, просить суд визнати за ПАТ „Український професійний банк" право власності на квартиру АДРЕСА_1, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 в сумі 134 017, 55 грн.; виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що проживають за адресою: АДРЕСА_1; зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, стягнути судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, та просить його задовольнити з підстав, зазначених у ньому.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник проти позову заперечували, пояснивши, що відповідачка не згодна з сумою заборгованості, яка визначена позивачем у розмірі 134 017,55 грн., оскільки позивач не врахував сплачену нею у квітні 2014 року 1000 грн., пеня та штрафні санкції нараховані позивачем без врахування строку позовної давності у 1 рік. Стосовно визнання права власності на предмет іпотеки за банком, вважають, що банк не визначив реальну вартість квартири, розмір заборгованості не співмірний з реальною ринковою вартістю квартири, яка на теперішній час складає 1 037 183 грн., а тому вимоги щодо визнання права власності на квартиру за банком є несправедливими. Банк, як іпотекодержатель не направляв відповідачам письмових вимог про виселення з квартири, тому вимоги щодо виселення та зняття з реєстраційного обліку, вважають такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з"явилася, про час та місце судового засідання повідомлена у встановленому законом порядку.

З'ясувавши обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами.

Судом встановлено, що 22 червня 2011 року між ПАТ „УПБ" та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №439 (т.1 а/с 16-20).

Відповідно до п.1.1. кредитного договору позивач зобов'язався надати відповідачу, ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 100 000 грн., а відповідач зобов'язалась прийняти кредит, сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит Банку в порядку та у строки, визначені кредитним договором, але не пізніше 10.06.20201р. Згідно з п. 4.4 кредитного договору ОСОБА_2 зобов'язана здійснювати повернення кредиту частинами в розмірі та в строки, які встановлено Графіком платежів, який є Додатком №2 до кредитного договору. Відповідно до пп. 1.4 кредитного договору процентна ставка за користування кредитом становить 22% річних.

22.06.2011 року між ОСОБА_2 та ПАТ „УПБ" був укладений іпотечний договір (т.1 а/с 39-44), згідно якого, з метою забезпечення виконання останньою зобов'язань за кредитним договором відповідач ОСОБА_2 передала в іпотеку банку квартиру, загальною площею 58,78 кв.м, житловою площею 42,39 кв.м за адресою: АДРЕСА_1, належну на праві власності відповідачці ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 22.08.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чорненькою О.М.

П.11 іпотечного договору передбачено, що сторони оцінюють предмет іпотеки в сумі 280 000 грн. Сторони погоджуються з тим, що оціночна вартість предмета іпотеки, зазначена в п.11 договору, є приблизною вартістю предмета іпотеки на момент передачі його в іпотеку. Реалізація предмета іпотеки в будь-якому випадку буде здійснюватись за цінами, що реально складуться на ринку нерухомості на момент його реалізації.

Згідно зі звітом про оцінку майна ПП „Манускрипт" від 27.01.2014 року, надану представником позивача, вартість об"єкту - квартири АДРЕСА_1, - 228 008 грн. (т.1 а/с 56-65).

Згідно зі звітом про оцінку майна ТОВ „Вектор оцінки" від 27.03.2015 року, надану відповідачем, ринкова вартість об"єкта оцінки - квартири АДРЕСА_1, - 1 037 183 грн. (т.2 а/с 7-19).

Станом на 19.01.2015 року заборгованість ОСОБА_2 перед ПАТ „УПБ" за кредитним договором № 439 від 22.06.2011 року складає 134 017,55 грн. (т.1 а/с 147-150).

Банком направлялась вимога відповідачці ОСОБА_2 щодо усунення порушення прав Банку шляхом погашення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором (а.с.172-178).

Суд при вирішенні спору керується ст.ст. 3, 10,60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 11, 346, 509, 512, 514, 525, 526, 530, 549, 572, 575, 585, 624, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.109, 116 ЖК України, Законом України «Про іпотеку», Постановою Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», та дійшов висновку, що позовні вимоги позивача до відповідачів є необґрунтованими; Банком, як позивачем, не доведено належними доказами виникнення у нього права на звернення стягнення за рішенням суду у цій справі на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на цей предмет іпотеки в рахунок погашення забезпечених іпотекою зобов'язань, а також в зв'язку із цим, відсутністю правових підстав для виселення із іпотечної квартири усіх мешканців останньої, та зняття їх з реєстрації

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом договору іпотеки від 22.06.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Савицькою О.В., у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцями зобов'язань за кредитним договором, Банк, як іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами, та у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання Боржником зобов'язань за кредитним договором, а у разі невиконання Боржником цієї вимоги - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Однак, хоча й умовами іпотечного догогору передбачено право Банку на задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки (п. 25.), яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, але останній мав здійснюватись у позасудовому порядку згідно із ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку», оскільки цим іпотечним договором прямо не передбачено такий спосіб звернення стягнення, «як передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду».

В силу вимог ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також відповідає застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Проте, визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає Банку, як іпотекодержателю, застосовувати інші встановлені Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Так, в силу вимог п. 4.5 вищезазначеного іпотечного договору Банк має право на звернення стягнення, як за рішенням суду, так й за виконавчим написом нотаріуса, проте це має здійснюватись відповідно до законодавства України, зокрема щодо звернення стягнення за рішенням суду - з додержанням вимог ст. ст. 38,39 Закону України «Про іпотеку»: шляхом продажу предмета іпотеки у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону.

Однак, Банк не вважав за доцільне змінювати свої вимоги.

Звідси, суд розглядає дану справу з додержанням вимог ст. 10-11, 60-61 ЦПК України, тобто в межах заявлених Банком позовних вимог та на підставі доказів сторін.

Відповідно до п. 39 постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суди мають виходити з того, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду.

Однак, при цьому, Законом України "Про іпотеку", зокрема ст. ст. 33, 36, 37 та договором іпотеки визначено спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки та набуття іпотекодержателем права власності на нього за вартістю, визначеною суб'єктом оціночної діяльності.

Проте, документи на підтвердження реальної вартості вищезазначеного предмета іпотеки, визначеної суб'єктом оціночної діяльності, Банком суду не надані, звіт про оцінку майна ПП „Манускрипт" від 27.01.2014 року, не є належним доказом реальної вартості квартири, та вочевидь не відповідає дійсній вартості квартири. Звіт про оцінку майна ТОВ „Вектор оцінки" від 27.03.2015 року , надану відповідачем, згідно з яким ринкова вартість об"єкта оцінки - квартири АДРЕСА_1, складає 1 037 183 грн., позивачем не спростований. Крім того, загальна сума заборгованості є не спів мірною з вартістю квартири, що є предметом іпотеки.

Підстави для звільнення Банку, від доказування у цій справі, передбачені ст. 61 ЦПК України, відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Банку щодо звернення стягнення на іпотечну квартиру в рахунок погашення заборгованості шляхом визнання права власності Банку на останню (первісних позовних вимог), суд дійшов висновку, що вимоги щодо виселення відповідачів із іпотечної квартири та зняття їх з реєстрації внаслідок звернення стягнення на останню (похідних вимог), також не підлягають задоволенню.

При розгляді справи судом встановлено, що змінюючи предмет позову, позивач доплатив судовий збір у розмірі 228 грн.19 коп., виходячи із суми заборгованості за кредитним договором. Однак, при визначенні судового збору суд керується вимогами ст. 80 ЦПК України, п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року „Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", яким передбачено, що розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно визначається з урахуванням вартості спірного майна. Дійсна вартість спірного майна визначається судом з урахуванням звіту про оцінку майна ТОВ „Вектор оцінки" від 27.03.2015 року, в якому ринкова вартість квартири АДРЕСА_1, складає 1 037 183 грн., звідси судовий збір (1% ціни позову, та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, а саме 3654 грн.) Позивачем за пред"явлення позовних вимог про визнання права власності на квартиру в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором сплачено 1340 грн.18 коп.. Позивачем не доплачено судовий збір у розмірі 2313 грн.82 коп., який підлягає стягненню при винесенні рішення.

Керуючись ст. ст. 3, 10,60, 209, 212-215 ЦПК України України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства „Український Професійний Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку - залишити без задоволення.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Український Професійний Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 2313 (дві тисячі триста тринадцять) грн.82 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Н.І. Рибалко