22 січня 2015 року м.Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мамалуй М.В.
при секретарі Черкасовій О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною позовною заявою до ОСОБА_2 Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником вказаного будинку, що підтверджується договором дарування від 17 грудня 1987 року. Відповідач зареєстрований у будинку з 28 вересня 2001 року, однак там не фактично проживав, участі у витратах на утримання будинку не приймає, мешкає за іншою адресою. Просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1; зняти відповідача з реєстрації.
В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був письмово належним чином повідомлений, про що в матеріалах справи мається поштове повідомлення.
Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого, позивач не заперечувала.
Свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснили, що відповідач ОСОБА_2 не проживає з 2001 року за адресою: АДРЕСА_1 Хворого батька не провідує, витрати на сплату комунальних послуг не відшкодовує.
Вислухавши свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Згідно договору дарування від 17 грудня 1988 року, а також інформації з Добропільського БТІ: будинок АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с.8, 24).
З копії домової книги для прописки громадян, які мешкають в будинку АДРЕСА_1 (а.с.4-6) вбачається, що за даною адресою ОСОБА_2 зареєстрований з 28 вересня 2001 року.
Згідно довідки голови квартального комітету ОСОБА_5 від 18 листопада 2014 року: ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, однак з 2001 року за вказаною адресою не мешкає (а.с.11).
Таким чином, з пояснень позивача та свідка в судовому засіданні встановлено, що відповідач, ОСОБА_2 не мешкає за адресою: АДРЕСА_1, з 2001 року без поважних причин, житлом не користується, не виконує обов'язків наймача, пов'язані з утриманням, оплатою комунальних послуг, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
Згідно ч.3 ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.
Враховуючи викладене, а також те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 понад один рік, без поважних причин, не мешкає за адресою: АДРЕСА_1, суд вважає, що останній втратив право користування жилим приміщенням за вказаною адресою на підставі ст. 405 ЦК України.
Суд вважає, що позовні вимоги щодо примусового зняття з реєстрації відповідача є зайвими, оскільки факт позбавлення права користування житловим приміщенням, тобто визнання судом особи такою, що втратила право користування житлом є підставою для зняття відповідача з реєстрації в примусовому порядку. Так, відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням).
Керуючись ст.ст.213-215, 224-225, 228, 232, 294 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
В решті позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Копію заочного рішення направити відповідачу рекомендованим листом із повідомленням для відома.

Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Головуючий суддя М.В.Мамалуй

22.01.2015