Провадження № 2/520/4882/15
Рішення

іменем України

18 грудня 2015 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Прохорова П.А.,

за участю секретаря Цвігун А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2, в якій просить суд стягнути з відповідача грошову суму у розмірі 2 500,00грн. на місяць до настання його повної дієздатності у якості моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 26.11.2014року приблизно о 17 годині 00 хвилин у м. Одесі по вулиці Люстдорфська дорога з боку вулиці ОСОБА_3 у напрямку вулиці Олександра Невського рухався автомобіль НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2, який на перехресті вулиць Люстдорфська дорога - Китобійна допустив наїзд на нього - ОСОБА_1

Позивач зазначає, що кримінальне провадження, внесене до ЄРДР під №0001186, було закрито у зв'язку з відсутністю у діях водія складу кримінального правопорушення, однак слідчий експеримент, який проводився разом з підозрюваним, проходив без його участі, а слідчий вказував на те, що коли він зможе пересуватися, то буде сам безпосередньо відтворювати хід наїзду, проте, ніхто навіть не сказав, що буде проведено дану слідчу дію.

Позивач вказує, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди медико-соціальна експертна комісія призначила йому інвалідність II групи.

Також позивач зазначає, що він отримував щомісяця лише 1000,00 грн., і у нього немає можливості наразі влаштуватися на минуле місце роботи, оскільки він працював кондуктором, а зараз він повільно пересувається за допомогою костилів або палиці, після аварії у нього були тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Крім того, позивач вказує, що відповідач написав розписку, про те, що він зобов'язується щомісяця у сумі 2500,00грн. виплачувати йому у якості моральної шкоди та матеріальної підтримки дані кошти до відновлення його дієздатності, а він в свою чергу ніяких претензій до нього не має.

Позивач зазначає, що відповідач добросовісно виплачував кошти рівно до того моменту, поки у досудовому порядку закрили провадження і він отримав копію постанови, хоча у розписці відповідач повинен виплачувати вказану суму до настання його дієздатності, яка наразі відсутня.

З урахуванням того, що на даний час відповідач ніяких грошових коштів у якості моральної шкоди не сплачує, а позивач втратив роботу у звязку з недієздатністю, яка настала внаслідок ДТП, ОСОБА_1 звернувся до суду із відповідним позовом.

У судовому засіданні 18.12.2015року позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідач - ОСОБА_2 про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, у судове засідання 18.12.2015року не зявився, надав до канцелярії суду заперечення на позов, в яких просив розглянути справу за його відсутності, а у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, оскільки в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001186, його вини у ДТП, яка сталася 26 листопада 2015року немає, він не зобовязаний відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні 26.11.2014 біля 17 год. в м. Одесі (Київський район) по вул. Люстдорфська дорога з боку вул. ОСОБА_3 в напрямку вул. О. Невського рухався а/м «Ніссан» р/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2, який на перехресті вулиць Люстдорфська дорога - Китобійна допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1, який перетинав проїзну частину з права наліво по ходу руху автомобіля. Внаслідок пригоди пішохід отримав тілесні ушкодження з приводу яких проходив лікування у лікувальному закладі.

21.01.2015року ОСОБА_2 написав розписку, відповідно до якої він зобовязався виплачувати матеріальну допомогу у розмірі 2 500,00грн. щомісячно, до настання дієздатності ОСОБА_1 по факту вчинення ДТП 26.11.2014року. На даний час він виплатив ОСОБА_1 4000,00грн. на лікування, 5000,00грн. в якості матеріальної допомоги за грудень 2014року та січень 2015року, 500,00грн. за транспортування потерпілого ОСОБА_1 до лікарні.

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 21 січня 2015року, зареєстрована в реєстрі за №85, ОСОБА_1, попередньо ознайомлений нотаріусом із загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності викладеного у цій заяві змісту, повністю усвідомлюючи природу та значення своїх дій, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, діючи добровільно, за відсутності будь - якого примусу як фізичного, так і психічного, маючи необхідний обсяг цивільної дієздатності, цією заявою стверджує той факт, що не має ніяких майнових та фінансових претензій до громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 26.11.2014 року у місті Одесі по Люстдорфській дорозі. А також, сповістив, що не має наміру подавати до судової установи заяви за захистом своїх законних прав та інтересів, у звязку з відсутністю вимог до громадянина України ОСОБА_2.

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААВ №749541 від 18.03.2015року ОСОБА_1 є інвалідом другої групи інвалідності, причина інвалідності загальна, інвалідність встановлена на строк до 01 квітня 2016року. Показана робота, не повязана з тривалою ходьбою, з напругою зору.

Постановою про закриття кримінального провадження ГУ МВС України в Одеській області слідче управління від 23.03.2015року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0001186 від 27.11.2014, закрито у звязку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з виконанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогнебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній підставі володіє транспортним засобом, механізмом іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування,а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Постанова Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995року передбачає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч.3 та ч. 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

З матеріалів справи вбачається, що постановою ГУ МВС України в Одеській області слідче управління від 23.03.2015року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0001186 від 27.11.2014, закрито у звязку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Таким чином, суд зазначає, що вказана постанова є чинною станом на момент розгляду справи судом та встановлює відсутність в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення.

Посилання позивача на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди він втратив дієздатність, не приймаються судом до уваги, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Однак, позивачем, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, не надано відповідного рішення суду про визнання його недієздатним та встановлення на ним опіки.

Також, суд зазначає, що в матеріалах справи наявна нотаріально посвідчена заява, відповідно до якої, ОСОБА_1 яких-небудь претензій до ОСОБА_2 за фактом ДТП, не має.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що вина ОСОБА_2 в скоєнні ДТП не доведена, законних підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди на користь позивача немає, у звязку з чим, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

У звязку із відмовою у задоволенні позову, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його рішення.

Суддя П. А. Прохоров