У х в а л а

іменем україни

12 лютого 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Горелкіної Н.А., Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області, ОСОБА_5, треті особи: Біляївська районна державна нотаріальна контора Одеської області, комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» в особі філії м. Біляївка, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом та усунення перешкод у користуванні спадщиною,

за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 15 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області,

ОСОБА_5 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом та усунення перешкод у користуванні спадщиною.

Посилався на те, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 8 вересня 2006 року за відповідачкою ОСОБА_5 визнано право власності та виділено їй в натурі Ѕ частину житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1. На іншу Ѕ частину визнано право власності за ОСОБА_6 та виділено йому в натурі зазначену частину вказаного будинку. Також сторонам виділено частки земельної ділянки. 16 травня 2012 року ОСОБА_6 склав заповіт на користь позивача, відповідно до якого він, на випадок своєї смерті, заповідав все своє майно ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. 26 червня 2012 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а 30 квітня

2014 року надав до нотаріальної контори рішення Біляївського районного суду Одеської області від 8 вересня 2006 року, однак листом від 30 квітня 2014 року державний нотаріус Шевченко Ю.А. повідомив про відсутність державної реєстрації права власності померлого ОСОБА_6 на Ѕ частину спірного майна. Починаючи з червня 2012 року відповідачка ОСОБА_5, посилаючись на відсутність у позивача правовстановлюючих документів на спірне майно, почала йому перешкоджати у користуванні спадщиною.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від

15 вересня 2014 року позовні вимоги задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за заповітом на Ѕ частину житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, що складається з:

А-основне, в тому числі 1-4 - жиле 18 кв. м, 1-7 - жиле 14,9 кв. м,

а1-прибудова, в тому числі 1-5 - коридор 6,2 кв. м, 1-6 - кухня 11,5 кв. м, Б-гараж, В-сарай, Ѕ частин огорожі, а разом по площі - загальна 50,6 кв. м, житлова 32,9 кв. м. Зобов'язано ОСОБА_5 звільнити спадкове майно, що належало померлому ОСОБА_6, що успадковане ОСОБА_4 та складається з: А-основне, в тому числі 1-4 - жиле 18 кв. м, 1-7 - жиле

14,9 кв. м, а1-прибудова, в тому числі 1-5 - коридор 6,2 кв. м, 1-6 - кухня 11,5 кв. м, В-сарай, Ѕ частин огорожі та звільнити гараж Б, розташований у правій частині Ѕ частин будинку та зобов'язано не чинити перешкод ОСОБА_4 у користуванні земельною ділянкою, площею 36,4 кв. м, розташованої з правої та фасадної сторони огорожі, на якій розташований гараж Б та частино. земельної ділянки площею 601,6 кв. м, розташованої з лівої бокової грані, на якій розташовані частина житлового будинку, прибудова а1, сарай В, Ѕ частина огорожі, що визначено рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 8 вересня 2006 року. Вирішено питання скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 листопада

2014 року рішення Біляївського районного суду Одеської області від

15 вересня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій та постановити ухвалу про залишення позовних вимог без розгляду, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що належна спадкодавцю ОСОБА_6 Ѕ частка нерухомого майна, розташованого по АДРЕСА_1, не є спірною, спадкоємець за заповітом ОСОБА_4 прийняв спадщину в порядку, встановленому законом, умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину відсутні, а відмова нотаріуса в оформленні права на спадщину надає право спадкоємцю звернутися до суду з вимогою про визнання права на спадщину.

Судами встановлено, що в березні 2002 року ОСОБА_6 склав заповіт на користь свого сина ОСОБА_8, а 16 травня 2012 року ОСОБА_6 склав заповіт на користь ОСОБА_4, який ніким неоспорений.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Дослідивши всі наявні в матеріалах справи докази, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про задоволення позовних вимог, а доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм процесуального права чи неправильно застосовано норми матеріального права.

Таким чином, перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Біляївського районного суду Одеської області від 15 вересня 2014 року та ухвали апеляційного суду Одеської області від 20 листопада 2014 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 15 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 листопада 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області, ОСОБА_5, треті особи: Біляївська районна державна нотаріальна контора Одеської області, комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» в особі філії м. Біляївка, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом та усунення перешкод у користуванні спадщиною, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.А. Горелкіна

О.І. Євтушенко

Ю.Г. Іваненко