Справа № 509/4590/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кочко В. К.,

при секретарі Шестопалової О. Ю.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідачки ОСОБА_2,

представника відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Овідіополь цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання недійсним правочинів та державного акту про право власності на землю, -

ВСТАНОВИВ:

13 жовтня 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вищевказаним позовом. В позовній заяві позивач просив визнати недійсним договори дарування житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами і земельної ділянки, укладені між відповідачами 13 червня 2003 року, посвідчені приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу ОСОБА_6; визнати недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку серії ОД № 092961 від 24 травня 2004 року, виданий Таїровською селищною радою Овідіопольського району Одеської області, та поновити строк позовної давності за заявленими позовними вимогами для захисту порушеного права.

Заявлені позовні вимоги ОСОБА_5 мотивував тим, що майно, яке відчужене відповідачкою ОСОБА_3 за оспорюваними ним договорами дарування, належало йому і останній згідно з законом на праві спільної сумісної власності. Користуючись його довірою, ОСОБА_3 13.06.2003 р. без його на те волевиявлення, шляхом введення його в оману, здійснила відчуження зазначеного нерухомого майна на користь ОСОБА_2, неправомірно позбавивши його права власності на це майно. Про укладення відповідачками 13.06.2003 р. договорів дарування, якими порушено його право власності, позивач дізнався випадково у вересні 2015 року, коли вирішив скласти заповіт на належну йому частку у житловому будинку з господарчими будівлями і спорудами на користь онука. З моменту завершення будівництва і по даний час він постійно проживає і зареєстрований у даному житловому будинку, несе витрати по його утриманню, користується земельною ділянкою, на якій розташований будинок, іншого житла не має. Оскільки відповідачки приховали від нього укладення оспорюваних договорів дарування, про існування яких він дізнався лише у вересні 2015 року, вважає, що причина пропуску ним строку позовної давності для захисту порушеного права є поважною і цей строк має бути судом поновлений.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, вказаних в позовній заяві, зазначивши, що позивач не дав згоди на укладення між відповідачками оспорюваних ним договорів дарування. Укладені між відповідачками договори дарування житлового будинку і земельної ділянки не відповідають волевиявленню позивача. Ці договори укладено з застосуванням відповідачками обману по відношенню до позивача. ОСОБА_3, скориставшись довірою позивача, попросила його поставити підпис на заяві, запевнивши, що цим він дає згоду на складення нею заповіту на належну їй у спільному майні подружжя частку на користь ОСОБА_2. Зміст документу ОСОБА_5 зачитаний не був. Маючи поганий зір і не маючи при собі окулярів, самостійно ознайомитись зі змістом заяви ОСОБА_2 не міг. До вересня 2015 р. відповідачки приховували від позивача укладені між ними договори дарування. З моменту завершення будівництва і по теперішній час позивач зареєстрований і постійно проживає у житловому будинку з господарчими будівлями і спорудами, який неправомірно відчужено ОСОБА_3, іншого житла не має, несе витрати по утриманню цього будинку, що підтверджується, зокрема, договорами, укладеними ним з відповідними комунальними підприємствами.

Позивач ОСОБА_5 та відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не зявилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Участь у розгляді справи брали через своїх представників.

ОСОБА_5 подав до суду письмову заяву, у якій підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити та розглянути справу за участі його представника.

Представник ОСОБА_3 позов визнала та пояснила, що ОСОБА_3 вказані в позовній заяві обставини визнає, вони відповідають фактичним обставинам справи. Відповідачка так вчинила, оскільки позивач не дав би згоди на укладення договорів дарування. Факт укладення з ОСОБА_2 договорів дарування житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки відповідачка ОСОБА_3 приховувала від позивача, щоб уникнути конфлікту в сімї.

Відповідачка ОСОБА_2 позов визнала, вказавши, що викладені в позовній заяві обставини відповідають дійсності.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідка ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії ІІІ-ЖД № 29584 від 28.06.1992 року, виданого Дальникською селищною радою Овідіопольського району Одеської області, позивач і відповідачка ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28.06.1992 року.

Під час шлюбу подружжя на земельній ділянці площею 0,100 га, що знаходиться на території Таїровської селищної ради, с. Мізікевича, ж/м Чорноморка-2, вул. Овідіопольська (раніше вул. Проектована-1), ділянка 1/18, Овідіопольського району Одеської області, наданій для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарчих будівель (присадибна ділянка), за спільні сумісні кошти побудувало житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами, що в цілому складається: з житлового будинку літ. А-2, А(І), а-а(2) житловою площею 49,2 кв. м., спорудження 1-7, І, двох сараїв під літ. «Б» і літ. «В», вольєру під літ. «Г».

Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку на підставі рішення Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 28.04.2000 р. № 27 було видано 26.09.2002 року на імя ОСОБА_3.

Право власності на житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області 29.11.2002 року згідно з рішенням виконкому від 27.11.2002 року за № 404, було зареєстровано Овідіопольским районним бюро технічної інвентаризації Одеської області 02.12.2002 року за ОСОБА_3.

Тринадцятого червня 2003 року відповідачками ОСОБА_3 і ОСОБА_2 укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим № 2979, відповідно до якого ОСОБА_3 передала, а ОСОБА_2 прийняла в дар житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: с. Мізікевича, ж/м Чорноморка-2, вул. Проектована, 1 (нині вул. Овідіопольська), будинок №1/18, Овідіопольського району Одеської області та складається в цілому з одного житлового будинку літ. «А-2, А(І), а-а(2)» житловою площею 49,2 кв. м. з господарчими будівлями та спорудами: спорудження 1-7, І, двох сараїв під літ. «Б», «В», вольєру під літ. «Г», що розташовані на земельній ділянці площею 1000 кв. м.

В той же день, тобто 13 червня 2003 року, відповідачками ОСОБА_3 і ОСОБА_2 укладено договір дарування земельної ділянки, на якій знаходиться вказаний житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами. Договір посвідчено приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі за № 2980. За цим договором ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,100 га, що знаходиться на території Таїровської селищної ради, с. Мізікевича, ж/м Чорноморка-2, вул. Проектована, 1, ділянка 1/18, Овідіопольського району Одеської області, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарчих будівель (присадибна ділянка).

Реєстрація за ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 13.06.2003 року права власності на житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами здійснена Овідіопольським районним бюро технічної інвентаризації 20.12.2006 року, що підтверджується копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 12976412 від 20.12.2006 року.

Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,100 га (кадастровий номер: 020050195), розташовану на території Таїровської селищної ради, с. Мізікевича, ж/м Чорноморка-2, вул. Проектована-1, 1/18, серії ОД № 092961 на підставі зазначеного вище договору дарування земельної ділянки видано ОСОБА_2 Таїровською селищною радою Овідіопольського району Одеської області 24 травня 2004 року.

З моменту завершення будівництва відчуженого за оспорюваними договорами житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами по день розгляду судом справи, позивач та відповідачка ОСОБА_3 зареєстровані і постійно проживають у цьому житловому будинку, несуть витрати по його утриманню, оплачують комунальні послуги із забезпечення житлового будинку з господарчими будівлями електроенергією, газом, водою, які надаються їм відповідно до укладених договорів, що підтверджується дослідженими судом доказами.

Зокрема, позивач на підставі договору на послуги водопостачання і водовідведення № 16864 від 18.12.2007 року, укладеного ним з ТОВ «Инфокс», що діє на даний момент, як співвласник вищевказаного домоволодіння, є абонентом товариства з надання послуг по постачанню води і водовідведенню.

Згідно з п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, та п. 1 Прикінцевих положень СК України, що набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, ці Кодекси застосовуються до цивільних і сімейних відносин, що виникли після набрання ними чинності.

Таким чином на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року та КпШС України, чинних на час їх виникнення.

Відповідно до ст. 22 КпШС України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, визнається його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Розмір часток кожного з подружжя в майні, що є його спільною сумісною власністю, за нормами ст. 28 КпШС України і ст. 70 СК України визнається рівним.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Розпорядження нерухомим майном, нажитим за час шлюбу, згідно з ст. 23 КпШС України здійснюється подружжям за спільною згодою. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обовязкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі.

Волевиявлення другого з подружжя має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Договори дарування житлового будинку та земельної ділянки відповідно до ст. 244 ЦК УРСР підлягали обовязковому нотаріальному посвідченню.

На підставі досліджених доказів судом встановлено, що волевиявлення ОСОБА_5 не відповідало змісту та суті заяви, оформленої від його імені під час укладення ОСОБА_5. Т. А. і ОСОБА_2 13.06.2003 р. договорів дарування житлового будинку з господарчими будівлями та земельної ділянки, посвідчених приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу ОСОБА_6.

ОСОБА_5 не надав згоду на укладення ОСОБА_3 договорів дарування житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами та земельної ділянки ОСОБА_2, і навіть не підозрював, що відповідачка, користуючись його довірою, введе його в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.

Будучи введений відповідачками в оману і не будучи ознайомлений із змістом заяви від 13.06.2003 р., позивач вважав що надає згоду на складення ОСОБА_3 заповіту на її частку у спільному майні подружжя.

Факт введення позивача в оману щодо вчинених відповідачками 13.06.2003 р. правочинів не заперечувався відповідачками та підтверджений показаннями свідка ОСОБА_7 і іншими дослідженими судом у справі доказами.

Відповідно до розяснень, наданих у п. 12 Постанови Пленуму ВСУ № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28.04.78 р. з подальшими змінами, при вирішенні позовів про визнання угоди недійсною на підставі ст.57 ЦК УРСР суди повинні мати на увазі, що під обманом у таких випадках слід розуміти умисне введення в оману учасника угоди шляхом повідомлення відомостей, що не відповідають дійсності, або замовчування обставин, що мають істотне значення для угоди, що укладається.

Суд вважає, що умисне повідомлення відповідачкою ОСОБА_3 позивачу 13.06.2003 р. неправдивих відомостей щодо правочинів, які вона бажала вчинити, призвело до порушення права власності позивача.

Згідно з ст. 41 Конституції України та ст. 4 Закону України «Про власність» кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ст. 57 ЦК УРСР угода, укладена в наслідок обману, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого. Якщо угода визнана недійсною із зазначеної підстави, то потерпілому повертається другою стороною все одержане нею за угодою.

Таким чином, на підставі викладених положень закону укладені між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 13.06.2003 р. договори дарування житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами та земельної ділянки, на якій вони розташовані, підлягають визнанню недійсними.

На підставі ст. 152 ЗК України підлягає визнанню недійсним й державний акт на право власності на земельну ділянку серії ОД № 092961 від 24.05.2004 р., виданий Таїровською селищною радою Овідіопольського району Одеської області ОСОБА_2 згідно договору дарування земельної ділянки від 13.06.2003 р., посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за № 2980.

З досліджених судом у судовому засіданні доказів вбачається, що позивач про укладення відповідачками оспорюваних ним договорів дізнався у вересні 2015 року, коли вирішив скласти заповіт на користь онука на належному йому частку у спільній сумісній власності подружжя на вищевказаний житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами.

Раніше дізнатись про зазначені договори він не мав можливості, оскільки відповідачки приховували від нього існування таких договорів. Після укладення цих договорів будь-яких змін у користуванні та в порядку утримання житлового будинку з надвірними спорудами і земельної ділянки, на якій вони розташовані, не відбулося.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що причина пропуску позивачем строку позовної давності для захисту порушеного права власності є поважною. У звязку з чим пропущений ним строк позовної давності підлягає поновленню.

Відповідно до ст. 80 ЦК УРСР, якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 174, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, ст.ст.22, 23, 28 КпШС України, ст.ст. 57, 80, 227, 244 ЦК УРСР, ст. 4 Закону України «Про власність», ст.ст. 120, 152 ЗК України,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити.

Поновити ОСОБА_5 строк позовної давності за заявленими вимогами для захисту порушеного права.

Визнати недійсним договір дарування, укладений 13 червня 2003 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 2979, за яким ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_2 прийняла в дар житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходяться в с. Мізікевича, ж/м Чорноморка-2, по вул. Проектована-1, будинок за №1/18, Овідіопольського району Одеської області та складається в цілому з одного житлового будинку під літ. «А-2, А(І), а-а(2)» житловою площею 49,2 кв. м. з господарчими будівлями та спорудами: спорудження 1-7, І, два сараї під літ. «Б», «В», вольєр під літ. «Г», розташованих на земельній ділянці площею 1000 кв. м.

Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, укладений 13 червня 2003 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 2980, за яким ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_2 прийняла в дар земельну ділянку площею 0,100 га, що знаходиться на території Таїровської селищної ради, с. Мізікевича, ж/м Чорноморка-2, вул. Проектована,1, ділянка 1/18, Овідіопольського району Одеської області, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка).

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ОД №092961 від 24 травня 2004 року, виданий Таїровською селищною радою Овідіопольського району Одеської області ОСОБА_2 на підставі договору дарування земельної ділянки від 13 червня 2003 р., посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за № 2980, яким посвідчується право власності на земельну ділянку площею 0,100 га (кадастровий номер: 020050195), розташовану на території Таїровської селищної ради в с. Мізікевича, ж/м Чорноморка-2, вул. Проектована-1, 1/18.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копій до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: ОСОБА_8