Головуючий суду 1 інстанції - Закопайло В.А.
Доповідач - Фарятьєв С.О.
Справа № 423/1418/13-ц
Провадження № 22ц/782/205/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого - Фарятьєва С.О.

суддів - Борисова Є.А., Дронської І.О.

при секретарі - Коротенко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Сєвєродонецьку цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 15 квітня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Донецька залізниця » про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства (ДП) «Донецька залізниця», обґрунтовуючи його тим, що з липня 1992 року він працював у локомотивному депо «Попасна» зазначеної залізниці. Починаючи з травня 2000 року він працював на посаді сторожа бази палива.

Наказом по підприємству №122/ос від 4 грудня 2014 року його було звільнено з роботи на підставі п.7 ст. 40 КЗпП України за появу на роботі у нетверезому стані.

Вважаючи звільнення незаконним, позивач просив суд поновити його на попередньому місці роботи та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 4 грудня 2014 року.

Рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 15 квітня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено у зв'язку з необгрунтованістю заявлених позовних вимог.

Не погодившись з таким рішенням суду позивач подав на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, поновити його на роботі та стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Заперечень на апеляційну скаргу до матеріалів справи не надійшло.

Вислухавши доповідача, пояснення позивача, який з'явився до апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

В силу ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

У відповідності із вимогами ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з вимогами ст.303 ч.1 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ст.ст.213,214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

Чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інше.

З матеріалів справи вбачається, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції були виконані у повному обсязі.

Судом встановлено, що починаючи з 1992 року сторони по справі перебували у трудових відносинах і позивач працював у Локомотивному депо станції Попасна Державного підприємства «Донецька залізниця», а починаючи з березня 2000 року сторожем бази палива.

Згідно графіку змінності, 27 жовтня 2014 року позивач з 19.00 години повинен був працювати у нічну зміну, в зв'язку з чим прийшов на роботу в локомотивне депо, та о 18 год. 50 хв. зайшов до медпункту для проходження медичного огляду у фельдшера ОСОБА_3 та отримання медичного висновку щодо стану здоров'я і можливістю приступити до виконання своїх трудових обов'язків. Під час проходження позивачем медичного огляду вищевказаний медичний працівник виявила у нього зовнішні ознаки знаходження його у стані алкогольного сп'яніння, в зв'язку з чим запропонувала йому пройти тестування на спеціальному приладі, але він відмовився від цього, про що вона зробила відповідний запис у Журналі реєстрації щозмінного медичного огляду працівників та доповіла про це відповідальному черговому по депо ОСОБА_4, який прибувши до медпункту також запропонував позивачу пройти медичний огляд у будь-якому медичному закладі м. Попасна, від чого він також відмовився.

У той же день (27.10.2014 р.) черговий по депо ОСОБА_4 відсторонив позивача від роботи до кінця зміни, а о 19 год. 30 хв. разом з іншими працівниками депо склав відповідний акт про появу позивача на роботі у нетверезому стані і його відмову від проходження медичного огляду. Зазначений акт підписав безпосередньо і сам позивач.

28 жовтня 2014 року позивача о 7 год. було запрошено на оперативну нараду до начальника депо, де був розглянутий випадок появи його на роботі у нетверезому стані, з приводу чого позивач у той же день власноручно написав письмові пояснення, де по суті визнав цей факт.

За таких обставин у адміністрації відповідача було підстави вважати, що позивач

27 жовтня 2014 року з'явився на роботі у нетверезому стані, чим грубо порушив «Правила внутрішнього трудового розпорядку працівників і службовців локомотивного депо «Попасна», п.п.14 п.3.1 розділу 3 якого передбачено, що категорично забороняється

з'являтись у нетверезому стані на території депо в робочий та неробочий час.

Відповідно до вимог п.7 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках появи на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння.

Крім того, у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року із подальшими змінами у п. 25 зазначено, що вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, стані наркотичного або токсичного сп'яніння у будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати свої трудові обов'язки. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів (ст.27 ЦПК), яким суд має дати відповідну оцінку.

Згідно з вимогами ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведене лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Як вбачається з матеріалів справи первинною профспілковою організацією локомотивного депо «Попасна» Донецької залізниці на засіданні від 11.11.2014 року, на якому був присутнім і позивач, згоду на його звільнення на підставі п.7 ст. 40 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані, надано було, про що свідчить протокол засідання. При цьому профспілковою організацією були враховані попередні показники роботи позивача, який раніше в період з квітня 2013 року по червень 2014 року за порушення трудової дисципліни неодноразово притягався до дисциплінарної відповідальності у вигляді доган.

Наказом по підприємству відповідача №122/ос від 04 грудня 2014 року позивача було звільнено з роботи на підставі п.7 ст. 40 КЗпП України за появу на роботі в нетвердому стані.

За таких обставин у відповідача були правові підстави для звільнення позивача з роботи за вищезазначеною статтею КЗпП України, в зв`язку з чим, з огляду на наведене, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог.

З вказаними висновками суду першої інстанції вважає за необхідне погодитись і судова колегія апеляційного суду, оскільки зроблені вони на підставі встановлених ним у судовому засіданнні обставинах справи, всебічно, повно та об'єктивно досліджених доказах, наданих сторонами, у відповідності до вимог ст.212 ЦПК України, та на підставі правильного застосування норм матеріального і процесуального права. Посилання позивача на упереджене вставлення до нього з боку керівництва депо судова колегія до уваги не бере, оскільки доказів з цього приводу він не надав.

Доводи апеляційної скарги апелянта про те, що судом першої інстанції не були враховані всі обставини по справі, уваги також не заслуговують, оскільки зазначене ніяк не вплинуло на законність рішення суду.

Крім того, в апеляційній скарзі не зазначено, в чому полягає незаконність і (або) необгрунтованість рішення, (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлених обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, як того вимагає п.5 ч.1 ст.295 ЦПК України.

В силу ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 213, 214 ЦПК України, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України,

колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 15 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів після її проголошення.

Головуючий:

Судді: