Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2015 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Хараджа О. О. , при секретарі Непекло М.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

27 липня 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 21 серпня 2008 року між Банком та відповідачем був укладений договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 3900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобовязання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість відповідачка взяті на себе зобовязання погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, не виконала. У звязку з цим станом на 30.06.2015 року загальна сума заборгованості перед позивачем становить 21542,65 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 3798,48 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 16480,23 грн., а також штрафу (фіксована частина) у розмірі 250 грн. та штрафу (процентна складова) у розмірі 1013,94 грн. На підставі викладеного, просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 21542,65 грн., а також судові витрати по справі у розмірі 243,60 грн.

Представник позивача у судове засідання не зявилася, надала на адресу суду заяву про розгляд справи без її присутності, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідачка у судове засідання не зявилась, надавши суду заяву про розгляд справи без її присутності, в якій також зазначила, що позовні вимоги не визнає з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. Просила застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності і відмовити позивачу у позові.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

21.08.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою було укладено договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 3900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Зазначені умови викладені у заяві позичальника при отриманні кредиту, яка містить ознаки такого договору, при цьому відповідачка була ознайомлена з усіма суттєвими умовами договору, про що свідчить її підпис.

Відповідно до п. 3.2 Умов та правил надання банківських послуг після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість видачі кредиту на платіжну картку. Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, та клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або підвищити) кредитний ліміт.

Пунктом 3.3 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що підписання даного договору є прямою та безумовною згодою держателя відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Згідно п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Пунктом п. 6.6 Умов визначено, що у разі невиконання зобовязань за договором, позичальник на вимогу банку має виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Відповідачка не виконала свої зобов'язання по поверненню кредиту належним чином, внаслідок чого нею були порушені умови договору про надання кредиту, у зв'язку з чим станом на 30.06.2015 року виникла заборгованість перед позивачем у сумі 21542,65 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 3798,48 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 16480,23 грн., штраф (фіксована складова) - 250,00 грн. та штраф (процентна складова) - 1013,94 грн.

Уся інформація, яку банк має повідомити позичальнику, міститься у змісті кредитного договору і є вичерпною. Підписавши договір, відповідачка погодилась з умовами надання кредиту. Таким чином, волевиявлення відповідачки було направлено на отримання грошей. Відповідачка підтвердила свою згоду з умовами кредитного договору і зобов'язалась їх виконувати, засвідчивши це своїм підписом. Тим самим, відповідачка вчинила правочин у письмовий формі, з умовами якого була ознайомлена.

Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема тривалість позовної давності.

У заяві позичальника, завіреній особистим підписом відповідачки, зазначено, що ОСОБА_1 згодна, що ця заява разом із запропонованими банком Умовами і Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та Тарифами складає між нею та Банком договір надання банківських послуг.

Таким чином, підписуючи заяву позичальника від 21.08.2008 року, відповідачка була ознайомлена з Умовами і Правилами надання банківських послуг, які були надані їй у письмовій формі, у тому числі й з положеннями п. 9.12 зазначених Умов, яким передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же термін.

Відповідно до змісту позову та підписаного кредитного договору (заяви) відповідачка отримала кредит в розмірі 3900 грн. При цьому строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії кредитної карти.

Згідно довідки позивача, ОСОБА_1 на підставі її заяви від 21.08.2008 року було видано карту 362242 зі строком дії до січня 2010 року. Перевипуску карти не було. Останній платіж за кредитним договором у розмірі 100 грн. був здійснений 01.12.2008 року. (а.с. 44).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Тому слід вважати, що 31 січня 2010 року після закінчення строку дії карти, у позивача виникло право вимагати повернення кредиту згідно умов кредитного договору.

Крім того, з Умов і Правил надання банківських послуг вбачається, що строк позовної давності сторонами продовжено не було.

Також суд враховує, що за наданим банком розрахунком заборгованості за кредитним договором та випискою про рух коштів за кредитною карткою останній платіж, який був сплачений відповідачкою для погашення зобовязань за кредитним договором, відбувся 01.12.2008 року на суму 100 грн. Після вказаної дати відповідачка не вчиняла жодних дій на підтвердження існування заборгованості, а також не здійснювала добровільну сплату нею заборгованості за кредитом.

Банк звернувся до суду з позовом лише 27 липня 2015 року.

Відповідачка подала письмову заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка не виконала взятих на себе зобов'язань щодо погашення боргу до 31 січня 2010 року і останній платіж сплатила 01.12.2008 року, проте ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права лише 27 липня 2015 року, тобто з пропуском установленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

Подібні правові висновки та правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові № 6-61цс14від 18.06.2014 року, яка в силу ч. 2 статті 214 та ст. 360-7 ЦПК України підлягає обовязковому застосуванню судом у подібних правовідносинах та суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 253, 256, 257, 258, 261, 267 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 12, 60, 80, 84, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. О. Хараджа