У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

11 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Дем'яносова М.В., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Служба у справах дітей Одеської міської ради, про встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу, визнання квартири спільною сумісною власністю та визнання права власності на 2/3 частки квартири та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей Одеської міської ради, про виселення та усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, за касаційною скаргою ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Одеської області від 11 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу, визнання квартири спільною сумісною власністю та визнання права власності на 2/3 частки квартири, обґрунтовуючи вимоги тим, що з грудня 2005 року вона почали проживати однією сім'єю разом з ОСОБА_5 В 2007 році у сторін народилася дитина ОСОБА_7

31 серпня 2009 року за договором купівлі-продажу ними було придбано квартиру АДРЕСА_1.

Для придбання вказаної квартири ОСОБА_4 позичила кошти в загальній сумі 35000 доларів США, про що були складені відповідні розписки.

Оскільки на теперішній час подальше проживання сторін однією сім'єю неможливе, а згоди між сторонами щодо поділу сумісно нажитого ними майна не досягнуто, позивачка просила встановити факт її постійного проживання з громадянином Німеччини ОСОБА_5 однією сім'єю з середини грудня 2005 року по 28 травня 2012 року, визнати квартиру за вказаною адресою спільною сумісною власністю сторін та визнати за нею право власності на 2/3 вказаної квартири.

У квітні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про виселення та усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 1996 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з громадянкою федеративної республіки Німеччини. Спірна квартира придбана ним особисто, за його особисті кошти, ОСОБА_4 та її син ОСОБА_9 є тимчасовими мешканцями, яким він дозволив проживати у його квартирі. У зв'язку з тим, що ОСОБА_4 відмовляється виселятися зі спірної квартири позивач за зустрічним позовом, просив виселити тимчасових мешканців ОСОБА_4 та її сина ОСОБА_9 з спірної квартири без надання їм іншого житлового приміщення, зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди у спілкуванні з його дочкою ОСОБА_7 та визначити його участь у вихованні ОСОБА_7, дозволивши періодичні та систематичні побачення з дитиною у кожен приїзд позивача за зустрічним позовом в Україну не менше 10 днів на 2 місяці, дозволити спільний відпочинок з донькою не менше ніж 2 рази на рік по 15 днів, зобов'язати ОСОБА_4 не чинити перешкод у спілкуванні з ОСОБА_7 та надавати дозвіл на відвідування ОСОБА_7 місць окремого проживання ОСОБА_4, з можливістю виїзду за кордон на відпочинок.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 червня 2014 року, позов задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_4 та громадянина Федеративної республіки Німеччина, ОСОБА_5 у період з грудня 2005 року по 28 травня 2012 року.

Визнано квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та громадянина Федеративної республіки Німеччина, ОСОБА_5

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину вказаної квартири. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 11 вересня 2014 року, рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу, визнання квартири спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину квартири та відмови у задоволені зустрічного позову в частині вимог про виселення, зобов`язання звільнити квартиру від речей і передати власнику ключі від квартири скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу, визнання квартири спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину квартири.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково. Виселено ОСОБА_4 разом із її неповнолітнім сином ОСОБА_9 з спірної квартири без надання іншого житлового приміщення.

У задоволенні вимог ОСОБА_5 про зобов`язання ОСОБА_4 та її неповнолітнього сина ОСОБА_9 звільнити квартиру від належних їм речей і передати власнику ключі від квартири відмовлено у зв`язку з їх безпідставністю, невідповідністю матеріалам справи та недоведеністю.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_4, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, докази та обставини, на які посилається заявник, були предметом дослідження апеляційного суду і при їх дослідженні та встановленні судом дотримані норми процесуального та матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 та задовольняючи частково зустрічний позов ОСОБА_5, суд апеляційної інстанції на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, дійшов вірного висновку щодо недоведеності позовних вимог ОСОБА_4 та наявності підстав для часткового задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_5

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують.

Керуючись ч.2 ст. 332, ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 11 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

В.М. Коротун М.В. Дем'яносов С.П. Штелик