Справа № 569/9982/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
02 листопада 2015 року
Рівненський міський суд Рівненської області
в особі головуючого-судді Бучко Т.М.
секретар Марченко А.А.
з участю представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" про стягнення коштів за договорами банківських вкладів, трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань, захист прав споживача - стягнення пені,
В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на обставини, викладені в позовній заяві та заяві про уточнення і зменшення розміру позовних вимог.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та з аналогічних мотивів. Крім того, пояснив, що позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами про повернення всієї суми банківського вкладу по договорам-заявам. Станом на момент подання позовної заяви відповідач розрахунок не провів. Просить позов задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.
Відповідно до ст.224 ЦПК України за згодою представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, вважає позовні вимоги обґрунтованими.
Пунктом 2 договору передбачено обов'язок банку нараховувати та сплачувати вкладникові проценти за час користування коштами вкладу за ставкою 25,10 % річних.
У відповідності до п.6 договору після закінчення строку розміщення вкладу вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 Основних умов.
Відповідно до п.1 договору вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в іноземній валюті в сумі 1000 доларів США на строк з 4 липня 2014 року до 9 липня 2015 року.
Пунктом 2 договору передбачено обов'язок банку нараховувати та сплачувати вкладникові проценти за час користування коштами вкладу за ставкою 12,10 % річних.
У відповідності до п.6 договору після закінчення строку розміщення вкладу вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 Основних умов.
11 грудня 2014 року між сторонами було укладено договір-заяву №300131/145469/514 про банківський строковий вклад ( депозит ) «Пенсійний» на 5 місяців в іноземній валюті.
Пунктом 2 договору передбачено обов'язок банку нараховувати та сплачувати вкладникові проценти за час користування коштами вкладу за ставкою 13,10 % річних.
У відповідності до п.6 договору після закінчення строку розміщення вкладу вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 Основних умов.
29 грудня 2014 року між сторонами було укладено договір-заяву №300131/158010/370-14 про банківський строковий вклад ( депозит ) «Пенсійний» на 370 днів в національній валюті.
Відповідно до п.1 договору вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в національній валюті в сумі 400000 грн. на строк з 29 грудня 2014 року до 3 січня 2016 року.
Пунктом 2 договору передбачено обов'язок банку нараховувати та сплачувати вкладникові проценти за час користування коштами вкладу за ставкою 26,10 % річних.
У відповідності до п.6 договору після закінчення строку розміщення вкладу вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 Основних умов.
8 січня 2015 року між сторонами було укладено договір-заяву №300131/152839/7-15 про банківський строковий вклад ( депозит ) «Пенсійний» на 7 місяців в іноземній валюті.
Відповідно до п.1 договору вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в іноземній валюті в сумі 9000 доларів США на строк з 8 січня 2015 року до 8 серпня 2015 року.
Пунктом 2 договору передбачено обов'язок банку нараховувати та сплачувати вкладникові проценти за час користування коштами вкладу за ставкою 13,10 % річних.
У відповідності до п.6 договору після закінчення строку розміщення вкладу вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 Основних умов.
Позивач неодноразово звертався до відповідача із вимогами про повернення банківських вкладів, про що свідчать заяви від 5 травня 2015 року, 23 червня 2015 року та 24 червня 2015 року.
На підставі постанови Правління Національного банку України № 612 від 17 вересня 2015 року «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 171 від 17 вересня 2015 року про запровадження у ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» тимчасової адміністрації строком на три місяці з 18 вересня 2015 року до 17 грудня 2015 року.
Судом встановлено, що термін дії вкладних договорів закінчився до моменту введення тимчасової адміністрації. На момент розгляду справи кошти позивачу повернуті не були.
Відповідно до положень ст.525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону та договору, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.
Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Як вбачається зі ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона ( банк ), що прийняла від другої сторони ( вкладника ) або для неї грошову суму ( вклад ), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Частини 1 та 2 ст.1060 ЦК України передбачає, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу ( вклад на вимогу ) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку ( строковий вклад ). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.
Аналогічні положення містяться і у п.3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних ( депозитних ) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ від 3 грудня 2003 року № 516.
Як передбачено ст.1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією ( відмиванням ) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму.
Жодних обмежень прав позивача щодо розпорядження грошовими коштами умовами договору банківського вкладу, укладеного між сторонами, не встановлено.
Відповідно до ст.41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Таким чином, відмова відповідача від повернення належних позивачу коштів на його вимогу є порушенням умов договору і прав позивача як власника.
Відтак, підлягає до задоволення позовна вимога про стягнення суми банківських вкладів.
Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
За таких обставин, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3 % річних від прострочених сум та інфляційних втрат за банківськими вкладами у національній валюті.
Щодо позовної вимоги про стягнення штрафних санкцій у вигляді пені суд виходить з такого.
У відповідності до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12 квітня 1996 року до відносин, які регулюються цим Законом, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян ( у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг ).
Таким чином, на відносини, які виникають із договорів про банківські вклади, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ.
Згідно із ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати ( прострочує виконання ) роботу ( надання послуги ) згідно з договором, за кожен день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи ( послуги ), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки ( пені ), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.
Суд погоджується, що на користь позивача у відповідності до ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» підлягає стягненню з відповідача пеня у розмірі 3 % за кожен день прострочення зобов'язання.
Відповідно до ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
Щодо витрат на правову допомогу, то відповідно до ст.84 ЦПК України - це витрати сторони, що вона понесла у зв'язку із оплатою допомоги адвоката. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю сторін. На підтвердження цієї обставини суду слід надати договір про надання правової допомоги та документ, що свідчить про оплату гонорару.
До матеріалів справи додано договір про надання правової допомоги від 1 липня 2015 року, звіт про виконання договору про надання правової допомоги та квитанцію про сплату позивачем 4000 грн. витрат на правову допомогу від 1 липня 2015 року. За таких обставин суд вважає, що вимога про стягнення витрат на правову допомогу підлягає до задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст.10, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.317, 319, 321, 386, 526, 611, 625, 631, 1060, 1074 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" про стягнення коштів за договорами банківських вкладів, трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань, захист прав споживача - стягнення пені - задовольнити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" на користь держави 6090 ( шість тисяч дев'яносто ) грн. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя :