Справа № 361/3163/14 Головуючий у І інстанції Шинкарь А. О.
Провадження № 22-ц/780/1616/15 Доповідач у 2 інстанції Воробйова Н. С.
Категорія 52 13.05.2015
УХВАЛА

Іменем України

13 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Березовенко Р.В.

при секретарі Бобко О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-німецьке підприємство з іноземною інвестицією "KRUG", третя особа: ОСОБА_3 про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та видачі трудової книжки, зобов"язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітня 2014 року позивач звернувся до суду з названим позовом. Посилався на те, що з 22 березня 2012 року був прийнятий на роботу до відповідача на посаду водія-експедитора міжнародних автоперевезень та здійснив два рейси за кордон - до Росії. Під час останнього рейсу до м.Белгорода (РФ), куди доставляв вантаж - шини, а в м. Курськ (РФ) завантажив автомобіль папером та доставив його в м.Обухів, автомобіль вийшов з ладу. До директора дозвонитися не зміг, а тому зателефонував доньці останнього, яка порадила доїхати до м.Обухова. В Обухові машину направили на СТО, вартість ремонту визначили в 12000 грн. У зв»язку з чим, директор ОСОБА_3 став вимагати сплатити половину вартості ремонту автомобіля, від чого позивач відмовився.

Зазначав, що він написав заяву на звільнення, забрав свої речі і більше на роботу не виходив.

Відповідач повинен був сплатити йому заробітну плату у розмірі 3840 грн. (за дві поїздки за кордон) та видати трудову книжку. Але цього не зробив.

Відповідач тричі надсилав йому листи щодо отримання повного розрахунку та трудової книжки, але він приїздив до підприємства декілька разів, проте відповідач не виплачував йому грошові кошти та не видав йому трудову книжку.

Останній раз він приїхав до відповідача 18 листопада 2013 року, але грошові кошти йому не виплатили, трудову книжку не видали. Він викликав міліцію, яка відібрала пояснення у відповідача та працівників товариства, але у відкритті кримінального провадження по вказаному факту було відмовлено.

З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив стягнути на його користь з відповідача заробітну плату в сумі 3940 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні та видачі трудової книжки, зобов'язати повернути трудову книжку.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просив скасувати рішення суду з підстав невідповідності його вимогам закону та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов»язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст..116 КЗпП України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно до п. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом встановлено, що 22 березня 2012 року між сторонами укладено трудовий контракт, згідно якого відповідач зобов'язався надати, а позивач виконувати роботу в якості водія-експедитора міжнародних автоперевезень з 22 березня 2012 року з іспитовим строком не менше трьох місяців.

Наказом директора ТОВ СУНП «KRUG» № 8 від 22 березня 2012 року позивача прийнято на посаду водія-експедитора міжнародних автоперевезень з 22 березня 2012 року з іспитовим строком на 3 (три) місяці і посадовим окладом згідно штатного розкладу.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_2 у кінці березня 2012 року виїхав у відрядження до Росії (м.Белгород), в дорозі автомобіль вийшов з ладу, але міг технічно рухатися. По поверненню до м.Обухова , автомобіль, яким керував ОСОБА_2 було передано на СТО для ремонту. Після отримання вихідних днів після рейсу, ОСОБА_2 на роботу не з»явився. Директором підприємства ТОВ СУНП «KRUG» неодноразово (26 квітня 2012 року, 25 травня 2012 року, 16 липня 2012 року) надсилалися листи на ім»я ОСОБА_2 про необхідність з»явитися на роботу, написати заяву про звільнення та отримати кінцевий розрахунок та трудову книжку.

Дані обставини зазначалися позивачем в позовній заяві та апеляційній скарзі, а також підтверджуються матеріалами перевірки Ірпінського МВ ГУМВС України по заяві ОСОБА_2, зокрема, змістом Постанов про відмову в порушенні кримінальної справи від 13 жовтня 2012 року, від 25 жовтня 2012 року та від 21 листопада 2013 року (а.с.2-4, 6, 7, 8,10,11, 26-27, 89-90).

У ході розгляду справи, судом встановлено, що у заяві про злочин, поданої ОСОБА_2 до Ірпінського МВ НУ МВС України, яка знаходилася у відмовних матеріалах, досліджених судом, останній вказував на те, що заяву про звільнення він залишив в машині.

Будь-які інші докази щодо подачі заяви про звільнення у визначеному КЗпП України порядку із зазначенням її дати, позивач не надав, матеріали справи такі докази не містять. Відповідач факт подачі заяви заперечував.

При цьому, посилаючись на те, що він отримав надіслані йому відповідачем листи щодо необхідності з»явитися на підприємство, подати заяву про звільнення та отримати кінцевий розрахунок та трудову книжку, позивач не навів доказів тому, коли він приїздив на підприємство за кінцевим розрахунком і що йому було відмовлено у видачі трудової книжки та належних до виплати грошових коштів, обмежившись лише посиланням на те, що він «декілька разів приїздив до відповідача».

Слід також зазначити, що при розгляді справи в апеляційній інстанції, позивач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з»явився та не скористався своїм правом надати пояснення та додаткові докази на обґрунтування апеляційної скарги (а.с.78).

На думку колегії, позивач не надав в розумінні ст..57-59 ЦПК України доказів, які свідчать про наявність вини відповідача у невиплаті належної останньому заробітної плати та не видачі трудової книжки.

З огляду на викладене, колегія погоджується з висновком суду про відмову позивачу з цих підстав у задоволенні позовних вимог.

Надіслані представником позивача копії документів для долучення до матеріалів справи висновків суду не спростовують (а.с. 81-91).

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін , якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

В апеляційній скарзі не приведено доводів, які б спростували висновки суду, викладені в рішенні.

Керуючись ст..ст.307, 308 ЦПК України, колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: