У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Наумчука М.І.,
Мостової Г.І., Олійник А.С.,-
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа: Служба у справах дітей та сім'ї Обухівської районної державної адміністрації Київської області про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_8 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: Служба у справах дітей та сім'ї Обухівської районної державної адміністрації Київської області про визнання неправомірним підвищення відсоткової ставки за кредитним договором, зобов'язання знизити відсоткову ставку та скасування нарахованої заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 червня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області від 22 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з уточненим в подальшому позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, третя особа: Служба у справах дітей та сім'ї Обухівської районної державної адміністрації Київської області та просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 03 серпня 2007 року, яка утворилася станом на 24 вересня 2013 року у розмірі 86 388,26 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України становить 690 242 грн 16 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру № 82, загальною площею 50,00 кв.м, яка розташована по АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_6, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Крім того, позивач просив виселити ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які зареєстровані у вказаній вище квартирі. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що позичальник ОСОБА_8 належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором від 03 серпня 2007 року, укладеного між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк», внаслідок чого утворилась заборгованість у зазначеній вище сумі і банк відповідно з умовами договору має право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

У квітні 2014 року ОСОБА_10 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», мотивуючи свої вимоги тим, що банк в односторонньому порядку без його згоди підвищив процентну ставку з 11,04% до 13,08% річних, просив визнати неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо зміни в односторонньому порядку умов кредитного договору від 03 серпня 2007 року, а саме, збільшення з 20 листопада 2008 року процентної ставки з 11,04% до 13,08% річних, зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» скасувати підвищену проценту ставку у розмірі 13,08 % річних, зменшити процентну ставку до 11,04% річних та здійснити перерахунок нарахованих процентів за процентною ставкою 11,04% річних.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 17 червня 2014 року у задоволені позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та в задоволені зустрічного позову ОСОБА_8 відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області від 22 вересня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині оскарження позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без змін, а в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_10 не перевірялося, оскільки не було предметом оскарження в суді апеляційної інстанції.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить судові рішення першої та апеляційної інстанції в частині первісних позовних вимог скасувати, а справу в цій частині направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, виходив з того, що 07 червня 2014 року набрав чинності ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії якого інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм, а тому іпотечне майно відповідача за первісним позовом не може бути примусово відчужене.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», рішення суду в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_10 судом апеляційної інстанції не перевірялося, оскільки не було предметом оскарження.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що 03 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_8 був укладений кредитний договір № КІQ0GA00000065, за яким банк надав позичальнику споживчий кредит у розмірі 68 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту 03 серпня 2017 року. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 03 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_6 передала банку в іпотеку квартиру № 82, загальною площею 50,00 кв.м., по АДРЕСА_1, яка належить їй на праві власності. 28 лютого 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслав на адресу ОСОБА_8 та ОСОБА_6 письмову вимогу від 18 лютого 2013 року вих. № 30.1.0/2-076 про усунення порушень умов кредитного договору та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, яку відповідачі отримали 06 березня 2013 року, однак залишили вказані вимоги позивача без реагування.

У зв'язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість ОСОБА_8 перед банком, яка станом на 24 вересня 2013 року становить 86 388,26 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України складає 690 242 грн 16 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 43 687 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 17 124,26 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 4 760 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором у розмірі 16 673,26 доларів США, штраф (фіксована частина) у розмірі 31,29 доларів США та штраф (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 4 112,24 доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із п. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Як вбачається із п. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», обов'язковою умовою застосування даного закону є використання предмета іпотеки як місця постійного проживання майнового поручителя та відсутність у нього іншого нерухомого майна.

Відповідно до ст. 3 вказаного Закону, він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції в порушення ст.ст. 212-215 ЦПК України, не надав належної оцінки наявним у справі доказам в їх сукупності, не перевірив допустимості та належності наданих сторонами доказів, зокрема, відмовляючи у задоволенні первісних позовних вимог, дійшов висновку про те, що предмет іпотеки є місцем постійного проживання відповідачів, іншого житла у вказаних осіб немає, проте не мотивував, на підставі яких доказів встановлено такі обставини. Крім того, вирішуючи спір по суті первісних позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» судом не враховано тієї обставини, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не встановлено, що іпотека припиняється, а встановлено лише заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна.

Суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в рішенні не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин судові рішення першої та апеляційної інстанції не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 червня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області від 22 вересня 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук
А.С. Олійник