У х в а л а

іменем україни

11 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та за зустрічними позовами ОСОБА_4, ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договорів поруки припиненими за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 14 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі-банк) звернулося до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначено, що відповідно до укладеного договору №223433-CRED від 22 квітня 2008 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 8 500 доларів США із сплатою 24, 00% річних з кінцевим терміном повернення 21 жовтня 2009 року.

У забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором 22 квітня 2008 року між банком і ОСОБА_4, ОСОБА_5 були укладені договори поруки, згідно з умовами яких поручителі зобов'язалися солідарно відповідати перед банком за виконання обов'язків за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Зобов'язань за вказаним кредитним договором ОСОБА_3 належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 21 квітня 2013 року у неї виникла заборгованість у розмірі 8 889, 16 доларів США, що еквівалентно 71 024, 41 грн.

Посилаючись на наведене, банк просив стягнути солідарно із відповідачів на свою користь заборгованість у розмірі 8 889, 16 доларів США, що еквівалентно 71 024, 41 грн.

У вересні 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися із зустрічними позовами про припинення договорів поруки через непред'явлення вимог до поручителів шляхом звернення банку до суду в межах шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 23 січня 2014 року первісний позов ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без розгляду.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 23 січня 2014 року у задоволенні позовів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 25 лютого 2014 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Визнано припиненим договір поруки №223433 від 22 квітня 2008 року, укладений між ОСОБА_5 та ЗАТ КБ «ПриватБанк».

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 серпня 2014 року рішення апеляційного суду Житомирської області від 25 лютого 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 14 жовтня 2014 року рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23 січня 2014 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовів ОСОБА_5 та ОСОБА_4

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення ним норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин

Зазначеним вимогам ухвалене у справі рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що відповідно до укладеного договору №223433-CRED від 22 квітня 2008 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 8 500 доларів США із сплатою 24, 00% річних з кінцевим терміном повернення 21 жовтня 2009 року.

У забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором 22 квітня 2008 року між банком і ОСОБА_4, ОСОБА_5 були укладені договори поруки, згідно з умовами яких поручителі зобов'язалися солідарно відповідати перед банком за виконання обов'язків за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Відмовляючи у задоволенні позовів, суд першої інстанції виходив із того, що позивачі не правильно обрали спосіб захисту порушеного права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що порука не припинена, оскільки відповідно до пункту 11 договорів поруки сторони домовились про встановлення строку захисту порушеного права протягом п'яти років.

Проте погодитися з таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З договору поруки №223433_creed, укладеного 22 квітня 2008 року між ОСОБА_5 та банком, вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 10) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений - строк повного погашення кредиту є 21 жовтня 2009 року.

За таких обставин у банку виникло право пред'явити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 21 жовтня 2009 року, протягом наступних шести місяців.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до поручителя з позовом.

Якщо договір поруки припинився, інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обов»язки за цим договором слід вважати припиненими.

Такої правової позиції дійшов Верховний Суд України, зокрема у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-6цс14, постанові №6-170цс14 від 17 вересня 2014 року, які у силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних

повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Апеляційний суд на вищевикладене уваги не звернув, належної оцінки змісту п.11 договору поруки, укладеного між банком та ОСОБА_5, про встановлення строку позовної давності 5 років не надав.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалене у справі рішення апеляційного суду - скасуванню в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_5 з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених частиною третьою статті 338 ЦПК України.

Рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 не оскаржується, а тому в силу ст. 335 ЦПК України не переглядається.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 14 жовтня 2014 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору поруки припиненим скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна

Судді: Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко