Ухвала

іменем україни

11 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

Ступак О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 15 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк»), від імені якого діяв представник Сафір Ф.О. на підставі довіреності від 11 листопада 2013 року № 277-О (а. с. 11), звернулося до суду з указаним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_3 21 077 грн 13 коп. заборгованості за кредитним договором від 06 травня 2008 року, яка утворилася у зв'язку з невиконанням позичальником належним чином взятих за кредитним договором зобов'язань.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 15 квітня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судами норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до вимог ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 510 ЦК України передбачено, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таке ж положення відображено у ст. 3 ЦПК України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі заяви про відкриття кредитної лінії від 06 травня 2008 року б/н ОСОБА_3 отримала від Закритого акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - ЗАТ «Акцент-Банк») кредит у розмірі 3 тис. грн зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 2 % на місяць та щомісячною комісією на залишок заборгованості у розмірі 3,5 %. Термін повернення кредиту сторонами не встановлений. Також сторонами передбачено, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить договір про надання банківських послуг.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача, починаючи з 07 травня 2008 року, станом на 05 грудня 2013 року становить 21 077 грн 13 коп., з яких: за прострочення повернення кредиту - 2 792 грн 70 коп.; за прострочення сплати процентів - 10 189 грн 57 коп.; заборгованість із комісії - 6 615 грн; штрафні санкції - 1 479 грн 86 коп.

Відмовляючи в задоволенні указаного позову, суд першої інстанції виходив з того, що з вимогою до боржника ОСОБА_3 про відшкодування збитків (повернення позики, сплати процентів та інших, передбачених кредитним договором, платежів), сплату неустойки вправі звертатись кредитор у зобов'язанні, яким є ЗАТ «Акцент-Банк».

Доказів того, що позивач є правонаступником ЗАТ «Акцент-Банк» до суду не надано.

За таких обставин суд дійшов висновку, що оскільки позивач не є кредитором у зобов'язанні, що виникло із договору від 06 травня 2008 року б/н, укладеного між ЗАТ «Акцент-Банк» (кредитодавцем) та відповідачем ОСОБА_3 (боржником), тому позивач не вправі вимагати стягнення з відповідача збитків, завданих невиконанням вказаного договору.

З такими висновками суду першої інстанції погодився й апеляційний суд та, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, обґрунтовано виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що ПАТ «Акцент-Банк» є правонаступником ЗАТ «Акцент-Банк», чи на підтвердження інших підстав, передбачених ст. 512 ЦК України.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, висновки якого підтримав і апеляційний суд, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів.

Зокрема, доводи касаційної скарги про те, що суд відмовив у задоволенні позову з тих підстав, що позов подано не кредитором за договором ПАТ «Акцент-Банк», а ПАТ КБ «ПриватБанк» спростовуються змістом оскаржуваних судових рішень.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» відхилити.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 15 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

О.В. Ступак

С.П. Штелик