Справа №333/9912/14-ц
Провадження №2/333/475/15
рішення

Іменем України

14 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Холода Р.С.,

при секретарі Шевченко І.П.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

представника відповідачів ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, спричиненої внаслідок скоєння злочину, -

В С Т А Н О В И В:

10.12.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, спричиненої внаслідок скоєння злочину. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12.02.2014 року, приблизно о 19 годині 30 хвилин, неповнолітній ОСОБА_6, який є сином відповідачів, маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень, знаходячись в приміщенні підїзду № 3 будинку № 122 по вулиці Космічній у місті Запоріжжя, з мотивів довготривалих неприязнених відносин, котрі з ним виникли на підґрунті його відносин з ОСОБА_4, за допомогою невстановленого в ході досудового розслідування предмету, котрий має колючо-ріжучу поверхню наніс йому не менш ніж шість ударів в область тіла, чим спричинив позивачу згідно висновку судово-медичної експертизи № 1230 від 18.03.2014 року тяжке тілесне ушкодження, а саме: проникаюче поранення правої підвздошної області, з пораненням бризжейки підзвдошної кишки, парієнтальної очеревини, зі скупченням крові в черевній порожнині на фоні явищ травматичного шоку тяжкого ступеня, кваліфіковане як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння; обємна, яка довго не загоюється рана в області лівого стегна, з пересіченням венозних коллатералей пересічених мязів задньої групи лівого стегна, з розвитком травматичної компресійної ішемічної нейропатії великогомілкового і малогомілкової нервів зліва, з помірним порушенням функцій пересування лівої стопи, яка згідно висновку судово-медичної експертизи № 1230 від 18.03.2014 року, кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоровя; 5 ран в області лівої гомілки, в області лівого стегна, котрі згідно зазначеного висновку судово-медичної експертизи кваліфіковані, як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоровя. Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.10.2014 року ОСОБА_6 визнано винним за ч. 1 ст. 121 КК України та засуджено до трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 104 КК України звільнено від відбування з іспитовим строком на один рік шість місяців.

Вирок набув законної сили 26.11.2014 року, проте, при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_6 судом не вирішено питання щодо цивільного позову. ОСОБА_1 вважає, що він має право на відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням, вчиненим ОСОБА_6 На момент вчинення злочину ОСОБА_6 був неповнолітнім, який не має майна, заробітку, тому позивач вважає, що з позовом про відшкодування збитків необхідно звертатись до батьків неповнолітнього. На момент завдання шкоди позивач працював неофіційно, тому вважає, що сума втраченого ним доходу, внаслідок втрати працездатності складає 1 741 грн. 74 коп. (тобто у розмірі мінімальної заробітної плати), так як з 12.02.2014 року по 13.03.2014 року та з 23.01.2015 року по 03.02.2015 року він знаходився на стаціонарному лікуванні через пошкодження, спричинені ОСОБА_6 Під час лікування позивач витратив 5 132,51 гривень, що підтверджується чеками. Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 йому завдано моральну шкоду, яка полягає в погіршенні стану здоровя, зміні ритму життя, емоційного стану, напруженні в родині і оцінює її в 30 000 гривень. У звязку з викладеним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав, просить суд стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 майнову шкоду в розмірі 6 874 грн. 25 коп. та моральну шкоду в розмірі 30 000 гривень.

В судовому засіданні позивач позов підтримував, суду пояснив, що 12.02.2014 року ОСОБА_6 йому були нанесені поранення, внаслідок чого він змушений був тривалий час знаходитись на стаціонарному лікуванні. Лікувався в період з 12.02.2014 року по 13.03.2014 року в КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» та з 23.01.2015 року по 03.02.2015 року знаходився на стаціонарному лікуванні в КУ «Центральна лікарня Комунарського району». На лікування було витрачено 5 132 грн. 51 коп. На момент скоєння злочину працював неофіційно, його середньомісячний дохід складав 2000 гривень. Вважає, що відповідачі повинні відшкодувати йому дохід втрачений внаслідок втрати працездатності 1741 грн. 74 коп. Також, вважає, що він зазнав моральних страждань, так як змінився його уклад життя, постійна напружена атмосфера вдома. Просить позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 повністю підтримав позовні вимоги ОСОБА_1, вважає, їх обґрунтованими, так як позивач поніс матеріальних збитків, у звязку з лікуванням за власні кошти, зазнав моральних страждань, тому що у останнього погіршився стан здоровя, змінились стосунки в родині, переніс емоційний стрес, що перешкоджає позивачу підтримувати нормальний, звичний для нього, ритм життя. Просив позов задовольнити, так як в справі наявні усі докази.

Відповідач ОСОБА_4 суду пояснила, що ОСОБА_6 є її неповнолітнім сином, який завдав позивачу тілесні ушкодження. ОСОБА_6 на час вчинення злочину та на цей час навчається, тому доходу не мав та не має, також відсутнє у сина власне майно. Позов визнає частково, лише в межах матеріальних збитків, понесених позивачем на лікування, що підтверджено письмовими доказами. Вважає, що їх родина також зазнала моральної шкоди: після скоєного її син ОСОБА_6 отримав психологічну травму, у звязку з чим, проходив лікування. Під час знаходження ОСОБА_1 у реанімації знайомі її старшого сина здавали для позивача кров. Крім того, вона деякий час, коли ОСОБА_1 був у лікарні доглядала останнього. На цей час вона не працює, їх сімя має мінливий дохід. Просила суд відмовити у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_3 підтвердив, що його сином є ОСОБА_6, який на момент скоєння ним злочину був неповнолітнім. Останній навчався, а отже, не мав доходу і свого майна. ОСОБА_6 вчинив злочин на фоні неприязних стосунків з позивачем. Позов визнав частково, лише в межах витрат, понесених на лікування ОСОБА_1 і підтверджених письмовими доказами, в іншій частині просив у позові відмовити. Зазначив, що позивач фактично сам винний у тому, що відбулося так як саме ОСОБА_1 почав залицятися до його дружини ОСОБА_4, яку одного разу напоїв та залишив у себе вдома.

Представник відповідачів ОСОБА_5 вважає, що позов необґрунтований, так як ОСОБА_6 за висновком судової психолого-психіатричної експертизи від 13.08.2014 року, проведеної під час досудового розслідування, в силу віку не міг повністю розуміти свої дії та керувати ними. Таким чином, фактично була відсутня вина ОСОБА_6 у спричиненні тілесних ушкоджень позивачу, тому і вина відсутні у діях відповідачів за поведінку свого сина. Крім того, у моральному плані більш постраждав саме ОСОБА_6, який після подій переніс посттравматичний стресовий розлад. Крім того, вважає, що матеріальна шкода належно не підтверджена, тому що чеки, додані до справи містять ліки, які не були призначені лікарями. Просить у позові відмовити повністю.

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.

За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.10.2014 року (кримінальна справа №333/2987/14-к) розглянуто кримінальне провадження №0000737 відносно ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, останнього засуджено до трьох років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнено від відбування з іспитовим строком на один рік шість місяців. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26.11.2014 року вирок Комунарського районного суду Запорізької області від 16.10.2014 року відносно ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_1 скасовано, матеріали кримінального провадження в цій частині направлено на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства (а.с. 18-21).

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обовязковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно п.10 ч.1 ст.56 КПК України ОСОБА_1 (потерпілий) має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Частиною 1 статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до вказаної статті реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.1179 ЦК України неповнолітня особа ( у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.

Частиною 2 статті 1179 ЦК України передбачено, що у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

З довідки КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» від 01.12.2014 року встановлено, що ОСОБА_1 знаходився на лікуванні в період з 17.02.2014 року по 07.03.2014 року у відділенні нейрохірургії, а з 12.02.2014 року по 13.03.2014 року у 2-му хірургічному відділенні лікарні, з діагнозом: колото різана рана задньої поверхні лівого стегна, багаточисельні колото-різані рани лівої голені (а.с. 89).

Зазначена довідка видана ОСОБА_1 на запит адвоката, містить перелік призначених препаратів, але на підписі лікарів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відсутні печатки та дати призначення ліків, що ставить під сумнів легітимність даної довідки. Крім того, представник відповідачів також звертала увагу на недостовірність даних зазначених у довідці.

Для перевірки достовірності доказів, наданих позивачем судом зроблено запит до КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя».

На запит суду КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» 09.04.2015 року повідомила, що ОСОБА_1 дійсно перебував на стаціонарному лікуванні у 2 хірургічному відділенні з 12.02.2014 року по 16.02.2014 року (включно) та з 08.03.2014 року по 13.03.2014 року з діагнозом: колото-різана рана передньої черевної стінки, проникаюча в черевну порожнину. Поранення брижейки повздошної кишки. Ускладнення: гемоперитонеум І ст. Геморагічний шок ІІІ ст. Супутні захворювання: алкогольне спяніння. Тяжка ЧМТ. Забій головного мозку. САК. Киста лівої лобної пазухи. Компресно-ішемічна невропатія лівого великоберцевого нерва. Проведена операція: лапаротомія. Ревізія органів черевної порожнини. Ушивання поранення брижейки тонкої кишки. Дренування черевної порожнини. ПХО поранення органів черевної порожнини.

Також, ОСОБА_1 у період з 17.02.2014 року по 07.03.2014 року знаходився на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» з діагнозом: забій головного мозку 1-го виду правих лобної та скроневої доль. САК. Компресійно-ішемічна нейропатія лівого великоберцевого нерва.

Під час лікування у 2 хірургічному відділенні ОСОБА_1 були призначені ліки та він за власні кошти для лікування придбавав: актовегін 200,0; блицоф 1 г; алмагель; озол; амоксиклав; вітамін В6; вітамін В12; цераксон; габантін; дексалгін; a-лізін; метрогіл; еуфілін, кетанов, цефтріаксон, метоклопрамід, пароксин.

До суду позивачем були надані оригінали квитанцій та чеків на купівлю:

- a-лізін на суму 28,80 грн. фіскальний чек від 16.02.2014 року (а.с. 94);

- a-лізін на суму 27,80 грн. фіскальний чек від 17.02.2014 року (а.с. 96);

- a-лізін на суму 38,16 грн. фіскальний чек від 19.02.2014 року (а.с. 100);

- габантін на суму 22,68 грн., пароксин на суму 43,68 грн., а всього на суму 66,36 грн. товарний чек від 03.03.2014 року (а.с. 106);

- дексалгіна на суму 28,86 грн. копія чека від 12.03.2014 року (а.с. 107);

- габантін на суму 22,28 грн. товарний чек від 11.03.2014 року (а.с. 109);

- дексалгіна на суму 33,34 грн. копія чека від 11.03.2014 року (а.с. 109);

- дексалгіна на суму 34,98 грн. копія чека від 09.03.2014 року (а.с. 111);

- цефтріаксона на суму 9,00 грн. фіскальний чек від 13.02.2014 року (а.с. 118);

- цефтріаксона на суму 9,00 грн. фіскальний чек від 14.02.2014 року (а.с. 119);

- метоклопраміду на суму 9,30 грн. фіскальний чек від 15.02.2014 року (а.с. 123);

- алмагель на суму 20,50 грн. фіскальний чек від 15.02.2014 року (а.с. 123).

Під час лікування в нейрохірургічному відділенні КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» ОСОБА_1 були призначені та він за власні кошти для лікування придбавав: дексалгін (час призначення 17.02.2014 р. - 18.02.2014 р. 1 амп.); кетанов (час призначення 18.02.2014 р. - 23.02.2014 р.); етамзілат (час призначення 18.02.2014 р. - 23.02.2014 р.); Л-лізіноесцинат (час призначення 17.02.2014 р. - 23.02.2014 р.); метроджил (час призначення 17.02.2014 р. - 23.02.2014 р.); цефтриаксон (час призначення 17.02.2014 р. - 23.02.2014 р.); метоклопрамід (час призначення 17.02.2014 р. - 21.02.2014 р.); еуфілін 2% (час призначення 17.02.2014 р. - 23.02.2014 р.);

До суду позивачем були надані оригінали квитанцій та чеків на купівлю:

- дексалгіна на суму 32,35 грн. та 30,00 грн. фіскальні чеки від 17.02.2014 року та 18.02.2014 року (а.с. 97);

- цефтриаксон та метроджил на суму 21,40 грн. фіскальний чек від 18.02.2014 року (а.с. 98);

- цефтриаксон та метроджил на суму 21,40 грн. фіскальний чек від 19.02.2014 року (а.с. 99);

- цефтриаксон та метроджил на суму 21,40 грн. фіскальний чек від 21.02.2014 року (а.с. 101);

- дексалгіна на суму 15,00 грн. фіскальний чек від 22.02.2014 року (а.с. 102);

- дексалгіна на суму 48,24 грн., дексалгіна на суму 22,00 грн., цефтриаксон на суму 15 грн. та метроджил на суму 19,95 грн., а всього на суму 105,19 грн. товарний чек від 22.02.2014 року (а.с. 103);

- дексалгіна на суму 24,81 грн. товарний чек від 28.02.2014 року (а.с. 105);

- дексалгіна на суму 14,30 грн. фіскальний чек від 28.02.2014 року (а.с. 105);

- дексалгіна на суму 62,98 грн. товарний чек від 03.03.2014 року (а.с. 106);

- дексалгіна на суму 12,06 грн. та на суму 13,40 грн., а всього на суму 25,46 грн. фіскальні чеки від 05.03.2014 року (а.с. 112);

- дексалгіна на суму 26,80 грн. фіскальні чеки від 07.03.2014 року (а.с. 112);

- еуфілін на суму 2,40 грн., метоклопрамід на суму 3,10 грн., цефтриаксон на суму 9,00 грн., метроджил на суму 12,40 грн., Л-лізіноесцинат на суму 50,00 грн., а всього на суму 76 грн. 90 коп. фіскальний чек 17.02.2014 року (а.с. 120).

Інші копії чеків суд не приймає до уваги, так як ними підтверджено факти купівлі тих медичних препаратів, які не вказані у листі призначень лікування ОСОБА_1 Крім того, товарний чек від 14.03.2014 року (а.с. 107) суд також не приймає до уваги, так як позивач знаходився на стаціонарному лікуванні до 13.03.2014 року. Дані, які б вказували на призначення медичних препаратів після проходження стаціонарного лікування, відсутні.

Суд приймає до уваги, що препарат «Дексалгін» був призначений лікарями двох відділень, є нестероїдним засобом, має протизапальний, знеболюючий та жарознижуючий ефекти, а тому вважає за можливе чеки щодо придбання великої кількості цього препарату прийняти як належні докази по справі.

Крім того, ОСОБА_1 у період з 23.01.2015 року по 03.02.2015 року перебував на лікуванні в Комунальному закладі «Центральна лікарня Комунарського району» з діагнозом: посттравматична нейропатія лівого малоберцового нерва, виражений болісний синдром, суттєві порушення на лівій нозі (а.с. 91-92).

Позивачу було призначено: омез 1таб.х10 днів; неогабин 2таб.х10 днів; суприлекс; Л-лізін; діаліпон; метамакс; нейрорубін; вата; шприци 5,0-20 шт., 10,0-20 шт., 20,0-15 шт.; лейкопластир 1 шт.; спирт 70 1шт.; рукавички 3 шт.; системи 10 шт.; фіз.розчин 10 шт.

До суду позивачем були надані оригінали квитанцій та чеків на купівлю:

- Л-лізіна на суму 171 грн., нейрорубіна на суму 109 грн., фіз.розчин на суму 39,25 грн. системи на суму 25,50 грн., шприци 10,0 на суму 10,75 грн., шприци 5,0 на суму 8,75 грн., суприлекс на суму 41,30 грн.; а всього на суму 383,36 грн. товарний чек від 27.01.2015 року (а.с. 100);

- систем на суму 20,40 грн., Л-лізіна на суму 134,40 грн., діаліпон на суму 190,00 грн., метакмакс на суму 104,80 грн., нейрорубін на суму 87,20 грн., а всього на суму 509,96 грн. фіскальний чек від 23.01.2015 року (а.с. 114);

- фіз.розчину на суму 33,08 грн. копія чеку від 23.01.2015 року (а.с. 115);

- вати на суму 2,68 грн., рукавички на суму 5,16 грн.; спирт на суму 14,16 грн., фіз. Розчину на суму 7,37 грн., система на суму 4,84 грн., Л-лізіна на суму 18,37 грн.; діаліпон на суму 63,08 грн.; метакмакс на суму 27,55 грн., нейрорубін на суму 22,62 грн., шприци 10,0 на суму 10,90 грн., шприци 5,0 на суму 5,85 грн., а всього на суму 182,58 грн. копія чеку від 23.01.2015 року (а.с. 121).

Квитанцію про сплату 250 грн., 210 грн., 230 грн. на медичні послуги (а.с. 55, 113, 114), а також квитанція про добровільне пожертвування (а.с. 114) суд не приймає до уваги, так як позивачем не надано направлення лікарів на проведення даних обстежень, а пожертвування це добровільне волевиявлення позивача.

Таким чином, судом встановлено і письмовими доказами підтверджено, що ОСОБА_1 за період лікувань всього було витрачено 1 915 грн. 35 коп.

Згідно ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Враховуючи зазначені вимоги законодавства та приймаючи до уваги досліджені у судовому засіданні матеріали справи, які підтверджують вину ОСОБА_6 у спричиненні шкоди позивачу та матеріали справи, які підтверджують вартість лікування, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 1 915 грн. 35 коп. знайшли своє підтвердження і є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 1195 ЦК України, фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоровя фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» передбачено, що мінімальна заробітна плата у 2014 році складає 1218 гривень, у 2015 році на підставі Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік» з 01.01.2015 року по 01.12.2015 року мінімальна заробітна плата складає 1218 гривень.

ОСОБА_1 зазначає, що він не працював з 12.02.2014 року по 13.03.2014 року (33 дні), з 23.01.2015 року по 03.02.2015 року (12 днів) і просить стягнути з урахуванням прожиткового мінімуму 1741 грн. 74 коп. суму заробітку, втраченому внаслідок втрати загальної працездатності.

Судом з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати у 2014 році та у 2015 році обраховано, що загальна сума заробітку, втраченого внаслідок втрати загальної працездатності за період з 12.02.2014 року по 13.03.2014 року (33 дні ), з 23.01.2015 року по 03.02.2015 року (12 днів) складає 1 827 гривень. В звязку з тим, що суд не може виходити за межі позовних вимог, то вважає, що вимога ОСОБА_1 про стягнення з відповідачів суми втраченого заробітку в розмірі 1741 грн. 74 коп. підлягає задоволенню в повному обсязі.

Стосовно вимог про відшкодування позивачу моральної шкоди, суд виходить з такого.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При цьому, відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як зазначено у пункті 3 Постанови Пленум Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до пункту 5 зазначеної Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Пунктом 9 Постанови Пленум Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.

Вина ОСОБА_6 у злочину повністю доведена. Позивач обґрунтував спричинену моральну шкоду тим, що він зазнав страждань у звязку з ушкодженням здоровя, знаходженням на стаціонарному лікуваннями, фізичним болем, внаслідок чого змінився звичайний уклад життя, емоційний стан, напружені відносини в родині. Суд вважає, що вказані обставини не викликають сумнівів. Оцінуючи вимоги про стягнення моральної шкоди, які ОСОБА_1 оцінив у сумі 30 000 гривень, суд виходить з характеру й обсягу страждань, які виникли внаслідок протиправних дій ОСОБА_6, моральної шкоди у вигляді змін нормального ритму життя, морально-психологічного хвилювання у звязку з тим, що відповідачі тривалий час не відшкодовують шкоду, та виходячи із засад виваженості та справедливості, відповідно до вимог ст.1167 Цивільного кодексу України суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню у розмірі 8 000 гривень.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 злочином, скоєним ОСОБА_6, була спричинена матеріальна шкода у розмірі 3 657 грн. 09 коп. (1 915 грн. 35 коп. витрати на лікування + 1741 грн. 74 коп. заробіток, втрачений внаслідок втрати непрацездатності) та завдана моральна шкода у розмірі 8 000 грн. Останньому на час вчинення злочину було повних 15 років, ОСОБА_6 на час вчинення злочину та на цей час не працює, а навчається у школі, не має самостійного доходу та особистого майна. Батьками ОСОБА_6 є відповідачі, які під час судового розгляду не довели, що шкода, завдана останнім, відбулася не через їх вину. Навпаки, згідно вироку Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.10.2014 року встановлено, що ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_1 тілесні ушкодження саме на підґрунті відносин позивача та матері неповнолітнього ОСОБА_4 У судовому засіданні вказаний факт та той факт, що близькі відносини між останньою та ОСОБА_1 стали причиною сварок, бійок та інших негативних стосунків як у родині ОСОБА_4 так і між ним з ОСОБА_1, тобто на думку суду, саме поведінка ОСОБА_4 та факт втягування ОСОБА_3 свого неповнолітнього сина у вирішення конфліктної ситуації (на розмову до ОСОБА_1 батько із собою взяв ОСОБА_6С.) слугували скоєнню злочину неповнолітнім.

Заперечення представника відповідачів ОСОБА_5, що неповнолітній ОСОБА_6 під час скоєння злочину відповідно до висновку судової психолого-психіатричної експертизи від 13.08.2014 року, в силу свого віку не міг повністю розуміти свої дії та керувати ними, суд не приймає до уваги, так як останній був судом визнаний осудним та повністю доведена винуватість ОСОБА_9 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 56 КПК України, ст. 22, 1166, 1167, 1179, 1192, 1195 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57,58, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, спричиненої внаслідок скоєння злочину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 матеріальну шкоду у розмірі 3657 (три тисячі шістсот пятдесят сім) грн. 09 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 моральну шкоду у розмірі 8 000 (вісім тисяч) грн. завданої моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С. Холод