Справа № 521/2713/14-ц
№пр.2/521/633/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 січня 2015 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого - судді Буран О. М.
при секретарі - Янкул Г.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія», ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Феміда та Немезіда» про стягнення страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, моральної шкоди та суми несплаченої франшизи, суд
Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач, Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» в судове засідання не з`явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, проте надали до суду заперечення, згідно яких вважають позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, тому у задоволенні позову просили відмовити у повному обсязі.
Відповідач, ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, зокрема шляхом надання оголошення у засобах масової інформації.
Представник відповідача, ТОВ «Феміда та Немезіда» надала до суду заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності, згідно вимог чинного законодавства.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Відповідно до ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Ппостановою Миколаївського районного суду Миколаївської області (справа № 480/1541/13-п) від 10.07.2013 року, ОСОБА_2 було визнано винним за ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.
Автомобіль, «Опель Астра», реєстраційний номер НОМЕР_3 належить на праві власності ОСОБА_1, згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 від 13.04.2010 року.
Відповідно до ст. 61 ЦПК України, постанова по справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань, чим мали місце ці дії та чи вчинені вони цією з особою. Таким чином, вина Відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню.
В ході розгляду справи встановлено, що між ОСОБА_2 та СТзДВ «Гарантія» укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно страхового полісу №АС/1877362.
Згідно п.1.4. ст.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.
На підставі частини 2 статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та пункту 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках визначення шкоди, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Відповідно до п. 22. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.
Згідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ст. 29 Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Таким чином, аналіз вищенаведених норм законодавства дає суду право присудити до стягнення з відповідача на користь позивача суму матеріальної шкоди у розмірі 18 661,30гривень.
Згідно з п. 36.2. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його або прийняти рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.
Згідно до положень п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Згідно з Постановою НБУ від 09.08.2013 р. № 315 облікову ставку НБУ з 09.08.2013 р. та станом на момент подання позову встановлено у розмірі 6,5%.
З моменту невиплати та до 28.03.2014 року (дата складання позову) минуло 120 днів.
Згідно до ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Отже пеня, яку повинен сплатити СТзДВ «Гарантія», складає 797,58 гривень.
Згідно ст. 1188 ЦК України, ОСОБА_2, який визнаний винним у скоєнні ДТП, повинен відшкодувати шкоду потерпілому.
Згідно ст. 1194 ЦК України, ОСОБА_2 несе відповідальність за заподіяну шкоду у разі недостатності страхової виплати.
Також згідно ст. 29 Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Тобто різницю між вартістю відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу та матеріальним збитком повинна виплачувати особа, винна за завдані збитки, тобто ОСОБА_2.
Відповідно до ст.. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 до СТзДВ «Гарантія» та ОСОБА_2 відносно відшкодування моральної шкоди суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику з справ про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема в моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно п. 22.3 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач СТзДВ «Гарантія» не повинно відшкодовувати моральну шкоду, тому моральна шкода підлягає відшкодуванню відповідачем, ОСОБА_2
Законодавством не передбачено відшкодування моральної шкоди у зв`язку з затримкою сплати страхового відшкодування, а натомість передбачена пеня за вказані дії. Тому позов в частині відшкодування моральної шкоди завданої несвоєчасною сплатою страхового відшкодування не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особою неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Керуючись ст. 23 та ст. 1167 ЦК України, суд, задовольняючи частково позовні вимоги у цій частині, вважає що стягненню з відповідача, ОСОБА_2 на користь позивача, ОСОБА_1 підлягає сума у розмірі 2 000,00 грн. (дві тисячі гривень), в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля.
Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.
Оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які дані, що позивач зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, суд відмовляє в задоволенні позову про стягнення зі страхової компанії моральної шкоди у повному обсязі.
Також між Позивачем та ТОВ «Феміда та Немезіда» було укладено договір поруки № 2301/1006/87-638-П, відповідно до якого ТОВ «Феміда та Немезіда» відповідає перед ОСОБА_1 за невиконання СТзДВ «Гарантія» зобов`язань за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/1877362. Відповідальність поручителя перед Позивачем обмежується сплатою суми у розмірі 10,00 грн.
Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати на момент подання позову складають суму у розмірі 364,81грн., що підлягають стягненню в рівних частках з відповідачів.
Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи витрати на правову допомогу.
Згідно з положеннями ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.
Також, ОСОБА_1. був укладений з адвокатським бюро «ОСОБА_5» договір про надання правової допомоги від 24.03.2014 року № 10у/02/2014, про що зазначено у квитанції від 07.02.2014 року № 10у/02/2014. Згідно цієї квитанції, за надання правової допомоги позивач сплатив 6000,00 гривень.
Також за рахунок позивача здійснювався виклик до суду відповідача ОСОБА_2, шляхом надання оголошення у пресі, згідно квитанції, доданої до матеріалів справи.
Згідно ст. 1 Законоукраїни « Про гранічний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 р. встановлено : Розмір компенсації витрат на правову допомогу у цвільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відстотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визнається у відповідному судовому рішенні.
Враховуючи розмір мінімальної заробітної плати, встановленої ЗУ «Про державний бюджет України на 2013 рік», який складає 1218,00 грн. на липень 2014 року-жовтень 2014 року, то вартість одного часу роботи адвоката складає не більш 487,20 грн.
З урахуванням кількості судових засідань у суді першої інстанції, кількості клопотань, уточнень до позову, запитів та інших документів, що були виготовлені та надані представником ОСОБА_5, суд приходить до висновку про доцільність стягнення з СТзДВ «Гарантія», ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, витрат на правову допомогу у розмірі 5 429,20 грн., а також суму сплаченого при подачі позову судового збору у розмірі 364,81 грн.
Керуючись ст.ст. 3,10, 11, 60, 79, 84, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України ст.ст. 15, 22, 1167, 1168, 1172, 1187 ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд -
Позовні вимоги ОСОБА_6 до Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія», ОСОБА_7 про стягнення страхового відшкодування, моральної шкоди та витрат на правову допомогу - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1. (ІПН НОМЕР_5, місто реєстрації: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 суму матеріальної шкоди у розмірі 6 022,30 (шість тисяч двадцять дві)гривні 30 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1. (ІПН НОМЕР_5, місто реєстрації: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди у розмірі 2 000,00 (дві тисячі) гривень.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Феміда та Немезіда» на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 10, 00 гривень.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня його отримання.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної. Якщо апеляційна скарга не була подана протягом десяти днів після отримання відповідачем копії рішення, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О.М. Буран