У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області від 29 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що 24 січня 2009 року на переїзді 379 км. перегону Букіно-Ізюм Південної залізниці сталось зіткнення локомотиву швидкого потягу та автомобіля ГАЗ - 31105 д. н. НОМЕР_1, який належав ОСОБА_4 під керуванням ОСОБА_6 Внаслідок ДТП загинули його діти: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 По даному факту була порушена кримінальна справа, яка була закрита Ізюмським міськрайонним судом на підставі п. 8 ст. 6 КПК України. Зазначений автомобіль належав ОСОБА_4 та з вересня 2008 року знаходився у розпорядженні ОСОБА_5, який за усною домовленістю мав відремонтувати його та в подальшому використовувати як таксі. ОСОБА_5, в свою чергу, незаконно, з метою отримання прибутку передав його ОСОБА_6, якого, без належного оформлення, найняв у якості водія таксі. У результаті смерті дітей йому завдана матеріальна та моральна шкода. Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20 червня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 32 237 грн. та 500 000 грн моральної шкоди. В іншій частині у задоволенні позову до ОСОБА_5 відмовлено. У задоволенні позову до ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 29 вересня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 32 237 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 500 000 грн на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині у задоволенні позову до ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про стягнення судових витрат. У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 відмовлено.

ОСОБА_4 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення апеляційного суду в частині вирішення позову до нього скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, залишити в силі в цій частині рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, та ухвалюючи нове рішення про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 32 237 грн на відшкодування майнової шкоди та 500 000 грн на відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд виходив із того, що за завдану джерелом підвищеної небезпеки шкоду має відповідати власник автомобіля, який безпідставно передав його іншій особі, - ОСОБА_5, а не останній.

Однак з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.

Судами встановлено, що 24 січня 2009 року приблизно об 2 год 30 хв. на переїзді 379 км. перегону Букіно-Ізюм Південної залізниці сталось зіткнення локомотиву ЧС-2 швидкого потягу № 622 сполученням «Маріуполь-Харків» під керуванням машиніста ОСОБА_10, який рухався в напрямку станції Харків-пасажирський, та автомобіля ГАЗ - 31105 д.н. НОМЕР_1, який належав ОСОБА_4 під керуванням ОСОБА_6, який переїздив переїзд від с. Капітолівка в напрямку м. Ізюма на не охоронюваному переїзді при увімкненій звуковій та світловій сигналізації.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3 загинули на місці, водій ОСОБА_6 з тілесними ушкодженнями був доставлений в Ізюмську центральну районну лікарню, де помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

По даному факту Харківським міжрайонним транспортним прокурором була порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, а 19 червня 2009 року кримінальна справа була порушена за цією статтею відносно ОСОБА_6, яка була закрита Ізюмським міськрайонним судом Харківської області на підставі п. 8 ст. 6 КПК України в зв'язку зі смертю обвинуваченого.

Згідно свідоцтв про смерть серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 ОСОБА_8 та ОСОБА_7 померли ІНФОРМАЦІЯ_5, про що зроблено відповідні актові записи № 7 та № 6.

Як вбачається з матеріалів справи власником автомобіля ГАЗ - 31105 д.н. НОМЕР_1 є ОСОБА_4

Останній у жовтні 2008 року передав цей автомобіль ОСОБА_5 для проведення його ремонту та подальшого викупу останнім з врахуванням суми витраченої на ремонт. Вказані особи домовились про закінчення ремонту наприкінці січня 2009 року.

Вказані обставини з приводу передачі автомобіля власником ОСОБА_5 у процесі розгляду справи ніким, в т. ч. позивачем, не оспорювались, останній посилався на них у позовній заяві.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення (ч. 4 ст. 1187 ЦК України).

Виходячи із зазначеної норми, відповідальність по відшкодуванню шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладена на його власника у випадку заволодіння ним іншою особою при умові, що таке заволодіння було неправомірним, і цьому сприяла недбалість власника.

Встановивши, що ОСОБА_4 передав автомобіль ОСОБА_5, у його володінні він знаходився правомірно, недбалості власника, яка сприяла заволодінню автомобілем ОСОБА_6, не доведено, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові, який був предметом розгляду, до ОСОБА_4

З огляду на викладене, рішення апеляційного суду Харківської області від 29 вересня 2014 року, яким помилково скасовано рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову до ОСОБА_4 ухвалене згідно із законом, підлягає скасуванню із залишенням у силі в цій частині рішення суду першої інстанції, яке це передбачено ст. 339 ЦПК України.

В частині вирішення позову до ОСОБА_5 ОСОБА_4 судові рішення не оскаржуються у зв'язку з чим їх законність судом касаційної інстанції не перевіряється.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 29 вересня 2014 року в частині вирішення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди скасувати, залишити в силі в цій частині рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20 червня 2014 року.

В іншій частині рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова М.І. Наумчук А.С. Олійник