АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач Кравець В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Кравець В.А.,

суддів Шиманського В.Й., Чобіток А.О.,

за участю секретаря Попандопало Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», за участю третіх осіб: Міністерства інфраструктури України та первинної профспілкової організації державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про стягнення безпідставно утриманих коштів з заробітної плати та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача утримані із заробітної шати без законних підстав кошти в сумі 2 446,76 грн. та середній заробіток за весь час затримки виплати належних сум.

В мотивування вимог посилалася на те, що відрахування із її заробітної плати за січень 2015 року в сумі 1616,84 грн. та місячної премії за лютий у розмірі 829,92 грн. здійснені відповідачем безпідставно з порушенням положень трудового законодавства, оскільки жодного запису щодо її відсутності у січні місяці в Табелі обліку робочого часу за період з 01.01.2015 по 31.01.2015 немає.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31 липня 2015 року позов задоволено .

Стягнуто з державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 2446,76 грн., з яких: кошти з окладу за січень 2015 року в сумі 1616,84 грн. та премія за лютий 2015 року в сумі 829,92 грн., середній заробіток за час затримки за період з 07.04.2015 року по 31.07.2015 року включно, а саме за 78 робочих днів у розмірі 63056,76 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача ДП «Адміністрація морських портів України» - Шуба І.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки не відповідають обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.

Вказує на те, що листом державного підприємства «Укрсервіс Мінтрансу» № 34/186-03 від 11.03.2015 ДП «АМПУ» надавалася інформація контрольно - пропускної системи адміністративної будівлі Міністерства інфраструктури України по проспекту Перемоги, 14 щодо працівників ДП «АМПУ» ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_10 за січень 2015 року. Відповідно до звіту системи контролю доступу, яка є додатком до вищевказаного листа № 34/186-03 від 11.03.2015 було встановлено, що позивач була відсутня на роботі в приміщенні Міністерства інфраструктури України по проспекту Перемоги, 14 більше 3-х годин протягом робочих днів - 05.01.2015 та 06.01.2015.

У зв'язку з цим, було відкореговано табель обліку робочого часу СОЗДР за період з 01.01.2015 по 31.01.2015 і позивачу за 05.01.2015 та 06.01.2015 було проставлено прогул (відповідно до відкорегованого табелю Обліку робочого часу за період з 01.01.2015 по 31.01.2015 від 16.03.2015). Таким чином, факт відсутності позивача на роботі було зафіксовано і системою контролю доступу і табелем обліку робочого часу СОЗДР.

Крім того, утримання із заробітної плати Позивача у розмірі 1616,84 грн. та 829,92 грн. є не відрахуванням із заробітної плати в розумінні ст. 127 КЗпП України, а є поверненням надлишково виплаченої суми. Чинним законодавством України не встановлено вимоги щодо видачі наказу про поверненням надлишково виплаченої суми працівникові.

Зазначив, що утримання із заробітної плати позивача у сумі 1616,84 грн. та 829,92 грн. пов'язано не із її звільненням, а з коригуванням табелю робочого часу за січень 2015 року, відповідно до якого кількість робочих днів позивача склала на 2 дні менше, тобто 6 робочих днів. Утримання із заробітної плати позивача не пов'язано із її звільненням, і тому немає підстав для застосування ст.116, 117 КзпП України.

В судовому засіданні представник відповідача ДП «Адміністрація морських портів України» свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Позивач ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі наказу № 105-к 3-1 від 01 квітня 2015 року була звільнена з роботи з 06.04.2015 року на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України (a.c. 7).

06.04.2015 року було сформовано розрахунок сум при звільненні, з яких було вирахувано, серед іншого, оплату по окладу в сумі 1616,84 грн. за 2 робочі дні та 829,92 грн. місячної премії (a.c. 11).

Відповідно до копії звіту по подіям системи доступу з 01.01.2015 року по 31.01.2015 року зафіксовано по ОСОБА_1: 05.01.2015 року 12:51:31 вхід, 05.01.2015 року 17:20:38 вихід; 06.01.2015 року 8:41:05 вхід та 06.01.2015 року 13:45:36 вихід (а.с. 42)

Згідно із відкоригованим табелем обліку робочого часу від 16.03.2015 року за період з 01.01.2015 року по 31.01.2015 року ОСОБА_1 за два дні, а саме: 05.01.2015 року та 06.01.2015 року проставлено прогули (a.c. 58).

Згідно з п. 5.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників апарату управління ДП «АМПУ», які є додатком до Колективного договору, затвердженого загальними зборами трудового колективу 23.09.2013 року, на підприємстві встановлено режим роботи, за яким з понеділка по четвер - з 08.30год. до 17.30год., а п'ятниця - з 8.30год. по 16.15год., перерва для відпочинку і харчування - з 13.00год. до 13.45год., субота і неділя вихідні дні.

Згідно з п. 12 Положення про оплату праці працівників апарату управління ДП «АМПУ», який є додатком до колективного договору, підставою для нарахування централізованою бухгалтерією заробітної плати Працівникам за підсумками роботи за місяць є, зокрема: - табель обліку робочого часу, накази на прийом, звільнення працівників, надання відпусток, листки непрацездатності та інші документи, що засвідчують причини відсутності працівника на роботі.

Суд першої інстанції задовольняючи заявлені позовні вимоги з урахуванням положень КЗпП України, а саме ст.40 КЗпП України та п. 12 Положення про оплату праці працівників апарату управління ДП «АМПУ», який є додатком до колективного договору, факт відсутності працівника на роботі протягом певного періоду часу має бути зафіксовано та з'ясовано причини його відсутності. Так, відсутність працівника на роботі має бути підтверджено відповідними доказами (зокрема, свідченнями інших працівників, актом, поясненнями), а у працівника з'ясовані причини відсутності його на роботі (письмові пояснення).

Проте, відповідачем не було встановлено причини відсутності позивача на роботі 05.01.2015 року та 06.01.2015 року протягом часу, зазначеного у інформації ДП «Укрсервіс Мінтрансу», пояснення у співробітників підрозділу, безпосереднього керівника та відповідно і самого позивача не відбирались, акт щодо часу та причин відсутності на роботі не складався. Порядок обліку робочого часу в апараті управління ДП «АМПУ» визначено Наказом ДП від 27.06.2013 року №48 «Про організацію обліку робочого часу в апараті управління ДП «АМПУ».

Вказаним наказом визначено, що керівникам структурних підрозділів необхідно визначити відповідальних осіб за ведення, складання, підписання та подання табелю до сектору розрахунків заробітної плати відділу по роботі з персоналом, організації праці та заробітної плати (п.2.1.). Цим же Наказом визначено строки подання табелю та вказано, що сектор розрахунків заробітної плати відділу по роботі з персоналом, організації праці та заробітної плати після відповідної перевірки отриманих від структурних підрозділів Табелів у дводенний термін подає узагальнений табель для нарахування заробітної плати до центральної бухгалтерії (п.5).

Пунктами 2.2. та 2.3. наказу передбачено 16 числа кожного місяця надавати Табель до сектору розрахунків заробітної плати відділу по роботі з персоналом, організації праці та заробітної плати за першу половину звітного місяця в електронному вигляді з подальшим письмовим підтвердженням на наступний робочий день. 1 числа місяця, наступного за звітним, надавати Табель сектору розрахунків заробітної плати відділу по роботі з персоналом, організації праці та заробітної плати за другу половину звітного місяця в електронному вигляді з подальшим письмовим підтвердженням на наступний робочий день.

В матеріалах справи міститься відкоригований табель обліку робочого часу від 16.03.2015 року за січень 2015 року (а.с.58). Коригування табелю обліку робочого часу за січень 2015 року в лютому 2015 року не було, при цьому відповідачем не видавалось жодного наказу, який би зазначав про те, що табель обліку робочого часу складається за даними ДІЇ «Укрсервіс Мінтрансу», яке обслуговує контрольно-пропускну систему адміністративної будівлі Міністерства інфраструктури України по пр. Перемоги, 14.

Причини відсутності позивача на роботі протягом робочих днів 05.01.2015 року та 06.01.2015 року роботодавцем не з'ясовувались, а відтак, на думку судової колегії, відсутні підстави вважати, що з боку позивача мав місце прогул без поважних причин і до стягнення підлягали кошти, заявлені в позові.

Відповідно до ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: 1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не повернутого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості, або з дня виплати неправильно обчисленої суми; 2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5 і 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв'язку з переходом на пенсію; 3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136).

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при вирішенні спорів, пов'язаних із застосуванням ст. 127 КЗпП, суди мають враховувати, що: 1) вимоги про повернення працівником авансу, виданого в рахунок заробітної плати, і сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок, а також погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження, переведення до іншої місцевості чи на господарські потреби, розглядаються судами в тому разі, коли роботодавець не має можливості провести відрахування із заробітної плати у зв'язку з тим, що працівник оспорює підстави і розмір останнього, або минув місячний строк для видання відповідного наказу (розпорядження), або з інших причин. До лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов'язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, у тому числі колективного договору; 2) не утримані при звільненні суми за невідпрацьовані дні використаної працівником відпустки не можуть бути стягнені з нього судом у тому разі, коли трудовий договір припинено з підстав, зазначених у пунктах 3, 5, 6 ст. 36, пунктах 1, 2, 5 ст. 40 КЗпП, а також при направленні на навчання та у зв'язку з виходом на пенсію.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 р. № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст.ст. 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за ст. 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 р. № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 січня 2014 p. у справі № 6-144цс13, від 22 січня 2014 p. у справі № 6-159цс13.

Як убачається з матеріалів справи, перерахунок відповідачем заробітної плати позивача по окладу за січень 2015 року у розмірі 1616,84 грн. та місячної премії за лютий 2015 року у розмірі 829,92 грн. проводився на підставі відповідних табелів від 31.01.2015 року та 16.03.2015 року, а отже, суд вірного висновку дійшов , що відсутні підстави вважати такі суми зайво виплаченими внаслідок лічильних помилок.

Окрім того, наказ відповідачем про відрахування чи повернення сплачених позивачеві за січень та лютий 2015 року грошових сум не видавався.

Між тим, колегія не погоджується з висновком суду про визначення середньоденної заробітної плати у розмірі 808,42 грн., оскільки такий розрахунок суперечить п.8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р.№100, відповідно до якого середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи те, що з моменту звільнення позивача - 07.04.2015 року до дня прийняття рішення у справі - 31.07.2015 року минуло 78 робочих днів, середньоденний заробіток позивачки становить 1211,99 грн., що підтверджується довідкою , наданою відповідачем, колегія дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 94 535,22грн. за час затримки розрахунку при звільненні ( 1211,99 грн. X 78 робочих днів = 94 535,22 грн.)

Тому в частині стягнення з державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки за період з 07.04.2015 року по 31.07.2015 року включно, а саме за 78 робочих днів у розмірі 63056,76 грн. та стягнення судового збору у розмірі 243,60 грн.. рішення суду підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позову відповідно до ст.. 309 ЦПК України.

В іншій частині рішення є законним , тому підстав до його скасування колегія не вбачає.

Керуючись ст.ст.218, 303,304,307,309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 липня 2015 року в частині стягнення з державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки за період з 07.04.2015 року по 31.07.2015 року включно, а саме за 78 робочих днів у розмірі 63056,76 грн. та стягнення судового збору у розмірі 243,60 грн. скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині, у наступні редакції:

Стягнути з державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки за період з 07.04.2015 року по 31.07.2015 року включно, а саме за 78 робочих днів у розмірі 94 535грн.22 коп.

Стягнути з державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь держави судовий збір у розмірі 969 грн.81 коп.

В іншій частині рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Судді