У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОстрянського В.І.,
суддів:Горобець Т.В., Хромець Н.С.,
при секретарі:Мартиновій А.В.,
за участю:представника підприємства поштового зв"язку „Укрпошта" Іллюшко Л.В., позивача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Українського державного підприємства поштового зв»язку «Укрпошта» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Українського державного підприємства поштового зв»язку «Укрпошта» про поновлення на роботі,

в с т а н о в и в:

У апеляційній скарзі Українське державне підприємство поштового зв"язку „Укрпошта" (далі - Підприємство) ставить питання про скасування рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 12 грудня 2014 року у даній справі та про ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що суд неправильно витлумачив правила ч.1 ст.36 КзпП України щодо підстав звільнення з роботи позивача за цим законом; що 10 жовтня 2014 року в.о.директора Чернігівської дирекції УДППЗ „Укрпошта" ОСОБА_6, позивач по справі, звернувся з письмовою заявою до в.о.генерального директора УДППЗ „Укрпошта" про звільнення з посади за угодою сторін, поставивши в ній свій підпис та дату; що заява позивача була того ж дня - 10.10.2014 року - зареєстрована в Підприємстві з присвоєнням вхідного номера № 15-7572; що одночасно керівником Підприємства 10.10.2014 року була накладена на заяві резолюція: „В наказ з 10.10.2014 року" та видано наказ № 1053/к про звільнення з наведених підстав позивача ОСОБА_6. Тому висновок суду про неправомірне застосування відповідачем правил ч.1 ст.36 КзпП України, що потягло незаконність звільнення з посади позивача, апелянт вважає помилковим.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 12 грудня 2014 року позов було задоволено. Визнано недійсним наказ Підприємства від 10 жовтня 2014 року № 1053/к про звільнення ОСОБА_6 з посади виконуючого обов"язки директора Чернігівської дирекції Українського державного підприємства поштового зв"язку „Укрпошта" за угодою сторін, відповідно до п.1 ст.36 КзпП України та поновлено ОСОБА_6 на посаді виконуючого обов"язки директора Чернігівської дирекції Підприємства. Стягнуто з Підприємства на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 15387 грн. 40 коп., вказавши, що сума визначена без врахування обов"язкових платежів до бюджету і державних цільових фондів. Вирішено питання про судові витрати та рішення суду в частині поновлення ОСОБА_6 на посаді виконуючого обов"язки директора Чернігівської дирекції Підприємства та стягнення на його користь середньомісячного заробітку в розмірі 11142 грн. 74 коп. без врахування обов"язкових відрахувань - приведено до негайного виконання.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_6 просить апеляційний суд відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення місцевого суду без змін, вважаючи, що місцевий суд постановив його з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає відхиленню, враховуючи наступне.

Постановивши оскаржуване рішення, місцевий суд виходив з того, що в судовому засіданні було встановлено, що позивач працював на посаді виконуючого обов"язки директора Чернігівської дирекції Підприємства і наказом відповідача від 10.10.2014 року № 1053/к позивача було звільнено з посади за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КзпП України. Що в тексті письмової заяви про звільнення з посади за угодою сторін позивач не вказав дату звільнення, тобто таку, з якої він просить його звільнити з роботи та що зазначення позивачем нижче тексту заяви дати її складання, не можна вважати узгодженою датою звільнення позивача з посади. Тому, вважав суд, відсутність в тексті заяви про звільнення за угодою сторін дати, з якої позивач просить його звільнити, не дає підстави для його звільнення з посади за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КзпП України, оскільки між сторонами не відбулось досягнення угоди про дату звільнення. Суд вважав, що у даному випадку відповідач мав право звільнити позивача з роботи з підстав, передбачених ст.38 КзпП України через два тижні після подачі заяви при збереженні за позивачем права відкликати дану заяву протягом вказаного строку. Та що позивач скористався цим правом і наступного робочого дня (13 жовтня 2014 року) подав відповідачу заяву про відкликання заяви про звільнення, що підтверджується листом відповідача (а.с.42,107). Однак відповідач, видавши наказ № 1053/к від 10.10.2014 року, порушив право позивача на працю і у підсумку це призвело до незаконного звільнення позивача з роботи. Отже, вважав суд, наказ про звільнення підлягає визнанню недісним, а позивач - поновленню на посаді виконуючого обов"язки директора Чернігівської дирекції Українського державного підприємства поштового зв"язку „Укрпошта". Далі суд, врахувавши правила ст.235 КзпП України, що при винесенні рішення про поновлення на роботі, суд одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вирішив питання про стягнення середнього заробітку з Підприємства в користь позивача за період з 01 листопада по 11 грудня 2014 року включно в розмірі 15387 грн. 40 коп..

Такий висновок місцевого суду, на думку апеляційного суду, підтверджується матеріалами справи, яким суд дав правильну оцінку, і не суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд неправильно витлумачив правила ч.1 ст.36 КзпП України щодо підстав звільнення з роботи позивача за цим законом; що позивач 10.10.2014 року звернувся з письмовою заявою до в.о.генерального директора УДППЗ „Укрпошта" про звільнення з посади за угодою сторін і поставив на ній власноручно свій підпис і дату та що того ж дня заява позивача була зареєстрована в Підприємстві за № 15-7572, а керівником того ж дня було накладено резолюцію на заяві: „В наказ з 10.10.2014 року" і видано наказ № 1053/к про звільнення за угодою сторін позивача ОСОБА_6, що свідчить, на думку апелянта, про законність дій роботодавця і про помилковість рішення суду про поновлення на роботі позивача - не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду і не знайшли свого підтвердження на нормах чинного законодавства в засіданні апеляційного суду.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що місцевий суд постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Українського державного підприємства поштового зв»язку «Укрпошта» - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді:

Головуючий:Судді: