АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівКорчевного Г.В., Слободянюк С.В.
при секретаріБасюк Ю.В.

за участю: представника відповідача Звєрєвої Олени Володимирівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» Ауксутіса Едуарда Станіславовича на рішення Подільського суду м. Києва від 11 серпня 2014 року

У справі за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8 до Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо», третя особа реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві про визнання недійсним правочину та його скасування, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Подільського суду м. Києва від 11 серпня 2014 року позов задоволено./а.с. 117-121/

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22.10.2014 року рішення Подільського суду м. Києва від 11 серпня 2014 року скасовано і постановлено нове про відмову у задоволенні позовних вимог. /а.с. 187-190/

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.01.2015 р. рішення Апеляційного суду м. Києва від 22.10.2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. / а.с. 224-226/

№ справи 758/5977/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/3872 /2015
Головуючий у суді першої інстанції: Зарицька Ю.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
В апеляційній скарзі представник ПАТ «Банк Камбіо» Ауксутіс Е.С., не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, посилається на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема те, що заявлені позовні вимоги про скасування рішення про реєстрацію права власності є перш за все вимогами до суб'єкта владних повноважень з приводу компетенції останнього виконувати функції держави щодо державної реєстрації права власності. Спори з суб'єктами владних повноважень належить розглядати виключно адміністративним судам та в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України. Крім того, чинним законодавством України не передбачений такий спосіб захисту порушеного права, як визнання недійсним правочину по перереєстрації права власності на нерухоме майно. Висновки суду першої інстанції про відсутність доказів, а саме документів, на підставі яких проведено реєстрацію права власності на квартиру, не відповідають обставинам справи, оскільки такі докази містяться лише в матеріалах реєстраційної справи, у витребуванні якої суд першої інстанції безпідставно відмовив. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просив рішення суду скасувати та закрити провадження у справі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, яка з'явилась у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню з ухваленням нового рішення по відмову у задоволенні позову, на підставі наступного.

Судом встановлено, що 17 листопада 2010 року між TOB «Східна мастильна компанія» та ПАТ «Банк Камбіо» була укладена генеральна кредитна угода № 588/02-2010, згідно з умовами якої ТОВ «Східна мастильна компанія» отримало кредит в розмірі 13 500 000 грн., строком до 15 листопада 2013 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаною кредитною угодою між ПАТ «Банк Камбіо» та ОСОБА_7 та ОСОБА_8 як майновими поручителями ТОВ «Східна мастильна компанія» був укладений іпотечний договір, згідно з умовами якого позивачі передали банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. Зазначена квартира належить позивачам на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 23 травня 2005 року.

10 жовтня 2013 року за наслідками розгляду наданих банком документів Реєстраційна служба ГУЮ в м. Києві прийняла рішення про реєстрацію за ПАТ «Банк Камбіо» права власності на спірну квартиру.

Також встановлено, що 03 січня 2014 року ПАТ «Банк Камбіо» направив на адресу ОСОБА_7 вимогу № 213/2, в якій повідомив, що у зв'язку із систематичним невиконанням TOB «Східна мастильна компанія» своїх кредитних зобов'язань, відповідно до ст. ст. 12, 33,35-38 Закону України «Про іпотеку» ПАТ «Банк Камбіо» звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на спірну квартиру. У даній вимозі банк зазначив, що він є законним власником вказаного нерухомого майна та просив усіх осіб, які проживають та зареєстровані, або користуються квартирою, добровільно звільнити особисто та від власних речей зазначене майно в 30-ти денний строк з моменту отримання цієї вимоги. / а.с.10/

Рішенням Подільського суду м. Києва від 11 серпня 2014 року позов задоволено./а.с. 117-121/

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було надано суду доказів направлення іпотекодавцям письмової вимоги щодо порушення основного зобов'язання, доказів на підтвердження порушення ТОВ «Східна мастильна компанія» умов Генеральної угоди, доказів направлення на адресу іпотекодавців листа щодо рішення прийняти предмет іпотеки у власність, документів на підтвердження проведення оцінки предмета іпотеки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, в своєму рішенні від 22.10.2014 р., виходив з того, що державну реєстрацію прав проводить орган державної реєстрації, на який покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Рішення щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно приймає державний реєстратор. Під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, саме державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями. Позивачі при зверненні до суду з даним позовом невірно обрали спосіб захисту порушеного права, не обґрунтували, які саме дії (рішення) відповідача призвели до порушення їх прав та законних інтересів, та не надали на підтвердження цього відповідних доказів.

Скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції, судом касаційної інстанції в ухвалі від 21.01.2015 р. зазначено, що вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції не з'ясував, чи надсилав іпотекодержатель на адресу позивачів письмову вимогу про виконання порушеного зобов'язання у не менше ніж 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги. / т. 1 а.с. 224-226/

Так, при повторному перегляді рішення суду першої інстанції, колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивачі посилались на те, що відповідачем до заяви про державну реєстрацію не було додано всіх документів, визначених Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22.06.2011, необхідних для її проведення.

Згідно з п. 34 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703, для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 27 і 28 цього Порядку, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менше ніж 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує сплив 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя, якщо більш тривалий строк не вказано у надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмовій вимозі;

3) звіт про оцінку предмета іпотеки, складений після спливу строку, що зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

5) витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (у разі, коли предметом іпотеки є земельна ділянка та в документах, що зазначені у пункті 27 цього Порядку, відсутні відомості про її кадастровий номер);

6) заставну (у разі, коли іпотечним договором передбачено її видачу).

Так, відповідно до реєстраційної справи, наданої на запит суду апеляційної інстанції 07.05.2015 р. на 167-ми аркушах, на а.с. 23 та 29 міститься вимога від 28.01.2013 р., отримана 14.02.2013 р. ОСОБА_10, ОСОБА_7 щодо усунення порушень та подальше звернення стягнення на предмет іпотеки. / а.с. 23-24, 29-30 реєстраційної справи/. Також в реєстраційній справі міститься звіт про оцінку майна від 26.07.2013 р. / а.с. 37-69 реєстраційної справи/, та інші, передбачені Порядком документи.

Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прийнято 16.ю10.2013 р. / а.с. 165 реєстраційної справи/

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції, задовольняючи позов, неповно з`ясував фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, не визначився із характером спірних правовідносин, а тому визнаючи недійсним правочин про перереєстрацію права власності на нерухоме майно, на підставі рішення реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві та скасовуючи це рішення, не звернув увагу на те, що при здійсненні процедури перереєстрації права власності банком у повному об'ємі була дотримана процедура, передбачена Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703, для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, а обґрунтування позову свого підтвердження не знайшли.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» Ауксутіса ЕдуардаСтаніславовича на рішення Подільського суду м. Києва від 11 серпня 2014 року - задовольнити.

Рішення Подільського суду м. Києва від 11 серпня 2014 року - скасувати, постановивши нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7, ОСОБА_8 до Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо», третя особа реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві про визнання недійсним правочину та його скасування відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: