10 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Відділ Державного агентства земельних ресурсів України в Пологівському районі Запорізької області, Яснополянська сільська рада Оріхівського району Запорізької області, Оріхівський районний виробничий відділ Запорізької регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру», ОСОБА_6, про визнання права власності на земельні ділянки,
за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_7, на рішення апеляційного суду Запорізької області від 10 червня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У травні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5, треті особи: Відділ Державного агентства земельних ресурсів України в Пологівському районі Запорізької області, Яснополянська сільська рада Оріхівського району Запорізької області, Оріхівський районний виробничий відділ Запорізької регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру», ОСОБА_6, про визнання права власності на земельні ділянки.
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 зазначав, що на підставі договору купівлі-продажу від 12 грудня 1992 року він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 За даними погосподарського обліку розмір присадибної ділянки становить 0,4534 га, з яких для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,2034 га.
Під час виготовлення технічної документації та проведення замірів для оформленні та видачі державних актів на право власності на земельні ділянки було зʼясовано, що розмір земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не відповідає розміру, визначеному у погосподарській книзі.
Як зазначає позивач, ОСОБА_5 самовільно захопив частину земельної ділянки, що використовувалася ним та призначена для ведення особистого селянського господарства.
Ураховуючи наведене, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив визнати за ним право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з встановленням меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи, визнати за ним право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,2034 га для ведення особистого селянського господарства з встановленням меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи, зобов'язати відповідача не чинити йому перешкод у користуванні належними йому земельними ділянками, а саме, звільнити земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства від насипу відходів, та зобов'язати перенести за власний рахунок самовільно встановлений паркан з металевої сітки на залізобетонних стовпах на дійсну межу земельних ділянок, стягнути судові витрати.
Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від

01 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з встановленням меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) згідно з висновком судової технічної експертизи. Визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,2029 га для ведення особистого селянського господарства з встановленням меж в натурі (на місцевості) згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи. Зобовʼязано ОСОБА_5 не чинити перешкоди у користуванні Належними ОСОБА_4 земельними ділянками та звільнити земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства від насипу відходів, зобовʼязано ОСОБА_5 перенести за власний рахунок встановлений паркан з металевої сітки на залізобетонних стовпах на дійсну межу земельних ділянок. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 10 червня

2015 року рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від

01 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 просить скасувати рішення апеляційного суду Запорізької області від 10 червня

2015 року та залишити в силі рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 01 квітня 2015 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що встановлені судом обставини свідчать про те, що площа земельної ділянки, якою фактично користується ОСОБА_5, збільшена за рахунок площі земельної ділянки позивача, а тому порушене право ОСОБА_4 підлягає захисту.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із передчасності заявлених позовних вимог, оскільки ОСОБА_4 не скористався своїм правом передбаченим ст. 118 ЗК України.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від

12 грудня 1992 року позивачу на праві власності належить будинок, розташований за адресою: Запорізька область, АДРЕСА_1 жила площа якого становить 39,2 кв. м.

ОСОБА_4 є головою домогосподарства і має присадибну земельну ділянку загальною площею 0,4534 га.

Рішенням позачергової 19 сесії 5 скликання Яснополянської сільської ради Оріхівського району Запорізької області від 03 листопада 2009 року № 1 ОСОБА_4 надано дозвіл на безкоштовну розробку технічної документації щодо передачі земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства у власність громадянам за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням 16 сесії 6 скликання Яснополянської сільської ради Оріхівського району Запорізької області від 21 березня 2013 року № 6 надано дозвіл позивачу для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку за адресою: Запорізька область, АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Зобовʼязано виготовлену документацію погодити з відповідними службами. Рекомендовано погоджену документацію подати на затвердження до сільської ради.

Рішенням 16 сесії 6 скликання Яснополянської сільської ради Оріхівського району Запорізької області від 21 березня 2013 року № 8 надано дозвіл ОСОБА_4 для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, згідно запису погосподарської книги № 4 Яснополянської сільської ради Оріхівського району Запорізької області за номером обʼєкта погосподарського обліку 0169-1 земельна ділянка для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель площею 0,25 га та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,2034 га. Зобовʼязано виготовлену документацію погодити з відповідними службами. Рекомендовано погоджену технічну документацію подати на затвердження до сільської ради.

Згідно довідки Державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 10 квітня 2013 року

№ 589 на підставі рішення від 03 листопада 2009 року № 1 позачергової

19 сесії 5 скликання Яснополянської сільської ради Оріхівського району Запорізької області громадянам, у тому числі ОСОБА_4, інститутом розроблялася технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства на території Яснополянської сільської ради Оріхівського району. У звʼязку з перетином земельних ділянок громадян з раніше зареєстрованими земельними ділянками, обмінні файли на ці ділянки не були прийняті ДП «Центр державного кадастру», тому громадяни не отримали державних актів на право власності на земельну ділянку.

Висновком судової земельно-технічної експертизи від 28 жовтня

2014 року № 28/14 встановлено, що загальна площа земельної ділянки, яка складається із земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 2 500 кв. м. для ведення особистого селянського господарства площею 1 744 кв. м. по АДРЕСА_1 що фактично користується ОСОБА_4, не відповідає площі даним погосподарського обліку. Загальна площа, що знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_4 на дату проведення експертизи становить 4 244 кв. м., що на 290 кв. м. менше від даних по господарського обліку, за які сплачується земельний податок, що становить 4 534 кв. м.

Земельна ділянка, якою фактично користується ОСОБА_5 на дату проведення експертизи становить 4 652 кв. м., що на 4 кв. м. менше від даних погосподарського обліку, за які сплачується земельний податок, що становить 4 656 кв. м, та на 245 кв. м. більша від площі, зазначеної в договорі купівлі продажу від 10 квітня 2002 року № 1045, в якому зазначена земельна ділянка загальною площею 4 407 кв. м.

Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_4 просив визнати за ним право власності на земельні ділянки з встановленням меж в натурі (на місцевості) та зобовʼязати відповідача не чинити перешкоди в користуванні земельною ділянкою.

Статтею 12 ЗК України визначені повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, до яких належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з ч.1 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Як роз'яснено в абз. 4 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляд цивільних справ» при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону (наприклад, визнає відповідно до частини третьої статті 1 Закону України від 05 червня 2003 року № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай), якщо районною (міською) державною адміністрацією безпідставно відмовлено у видачі документа, що посвідчує право на земельну частку (пай); вирішує відповідно до частини четвертої статті 7 Закону України від 19 червня 2003 року № 973-IV «Про фермерське господарство» питання про надання земельної ділянки у власність або оренду для створення фермерського господарства, якщо відповідна районна (міська) державна адміністрація чи орган місцевого самоврядування безпідставно відмовили в цьому або, незважаючи на рішення суду, що зобов'язує їх розглянути заяву з цього приводу, не розглядають її за наявності необхідних документів).

В інших випадках суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив, що рішення щодо надання у власність земельних ділянок, що перебувають у користуванні позивача, Яснопільської сільською радою Оріхівськогорайону Запорізької області не приймалось, а тому дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_4 не позбавлений можливості реалізувати зазначене право в порядку, передбаченому ст. 118 ЗК України.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Запорізької області від 10 червня 2015 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_7, відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 10 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Відділ Державного агентства земельних ресурсів України в Пологівському районі Запорізької області, Яснополянська сільська рада Оріхівського району Запорізької області, Оріхівський районний виробничий відділ Запорізької регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру», ОСОБА_6, про визнання права власності на земельні ділянки залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко