У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,
суддів:Леванчука А.О., Закропивного О.В., Лесько А.О., Хопти С.Ф.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Світ-Еко» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6, подану представником ОСОБА_7, на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 25 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 10 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, який у подальшому уточнив і просив стягнути на свою користь з відповідача 10 427 грн 82 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23 квітня 2012 року по 25 серпня 2012 року, 448 грн 23 коп. компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати та 4 тис. грн. на відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Позивач посилався на те, що з 15 березня 2010 року він працював у товаристві з обмеженою відповідальністю «Світ-Еко» (далі - ТОВ «Світ-Еко») на посаді вантажника. Наказом відповідача від 23 квітня 2012 року № 14-К він був звільнений з роботи за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Відповідач несвоєчасно виплатив йому компенсацію за роботу в святкові, надурочні та нічні години і остаточно розрахувався лише 25 серпня 2012 року.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 25 червня

2014 року в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 10 листопада

2014 року рішення районного суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_6 про стягнення компенсації втрати частини заробітку скасовано й ухвалено у цій частині нове рішення у справі. Стягнуто з ТОВ «Світ-Еко» на користь ОСОБА_6 448 грн 23 коп. компенсації втрати частини заробітку у зв'язку з порушенням термінів його виплати. Вирішено питання про судові витрати. У решті - рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду в частині залишення без змін рішення місцевого суду, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із задоволенням позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення не відповідають цим вимогам.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що з 15 березня 2010 року по 23 квітня 2012 року ОСОБА_6 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Світ-Еко», де працював на посаді вантажника. При звільненні позивача

23 квітня 2012 року з ним не був проведений повний розрахунок, відповідач заборгував останньому компенсацію за роботу в святкові, надурочні та нічні години.

Судом було встановлено, що остаточний розрахунок з ОСОБА_6 був проведений 25 серпня 2012 року, при цьому йому було виплачено і індексацію (компенсацію) втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати.

Встановивши, що позивач звернувся до суду у січні 2014 року, про порушення прав йому стало відомо при звільненні, остаточний розрахунок з ним було проведено у серпні 2012 року, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач пропустив строк звернення до суду, визначений ст. 233 КЗПП України і питання про поновлення цього строку ним не ставилося.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції частково погодився з висновком суду першої інстанції, зокрема, вважав правильним висновок місцевого суду про те, що строк звернення до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди позивачем пропущено. Разом з цим, апеляційний суд дійшов висновку про підставність заявлених позовних вимог в частині стягнення компенсації втрати частини заробітку.

Однак з такими висновками судів погодитися не можна.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

В аспекті надання офіційного тлумачення положенням ч. 2 ст. 233 КЗпП України у системному зв'язку із ст. ст. 1, 12 Закону України «Про оплату праці» Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 зазначив, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Так само у рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 роз'яснено, що працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції посилаючись на положення ч. 1 ст. 233 КЗпП України дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини заробітку та відшкодуванні моральної шкоди у зв'язку з пропуском тримісячного строку звернення до суду. При цьому суд не врахував положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України та роз'яснень Конституційного Суду України, наведених у рішеннях № 8-рп/2013, № 9-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року щодо офіційного тлумачення цієї норми Закону. Разом з цим, апеляційний суд у своєму рішенні зробив суперечливі висновки щодо заявлених позивачем вимог, оскільки погодившись з висновком суду першої інстанції щодо відмови за пропуском строку у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодуванні моральної шкоди, суд у той же час стягнув компенсацію втрати частини заробітку посилаючись на те, що остання є складовою заробітної плати.

Отже оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору і ці порушення були допущені як місцевим судом, так і апеляційним судом, то рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, подану представником ОСОБА_7, задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 25 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 10 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Д.Д. Луспеник А.О. Леванчук А.О. Лесько О.В. Закропивний С.Ф. Хопта Головуючий Судді: