УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Амеліна В.І.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Свято-Троїцького Китаєвського чоловічого монастиря м. Києва Української Православної церкви до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація, про визнання ордеру недійсним, визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, та виселення, за касаційною скаргою Свято-Троїцького Китаєвського чоловічого монастиря м. Києва Української Православної Церкви, на рішення апеляційного суду м. Києва від 15 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року Свято-Троїцький Китаєвський чоловічий монастир м. Києва Української Православної церкви звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи вимог тим, що 28 липня 1988 року виконавчий комітет Московської районної ради народних депутатів м. Києва видав ордер на ім'я ОСОБА_4 на вселення в жиле приміщення площею 19,5 кв. м в однокімнатній ізольованій квартирі АДРЕСА_1 в складі сім'ї з двох осіб, а саме: її та сина - ОСОБА_5 Позивач зазначав про те, що вказаний ордер виданий з порушенням чинного на момент його видачі законодавства, зокрема, ст. 59 ЖК Української РСР, оскільки приміщення, на яке був виданий ордер, на час його видачі не було вільним та було нежитловим приміщенням, тому вважав, що виконавчий комітет не мав права приймати рішення щодо видачі ордеру, оскільки спірне приміщення перебувало у власності держави. Крім того, відповідачі не проживають у спірному приміщенні більше шести місяців без поважних причин, а саме: ОСОБА_4 постійно проживає у США, інші відповідачі з 2002 року в приміщенні не проживають та здають його в найм третім особам. Зазначене приміщення знаходилось у цілісному майновому комплексі будівель як домовий храм, раніше знаходилось у користуванні Київського науково-виробничого учбового комбінату, правонаступником якого став монастир, який про ордер, виданий на ім'я ОСОБА_4, дізнався у вересні 2012 року під час розгляду справи про виселення.

На підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2002 року № 228-р та наказу Міністерства аграрної політики України від 24 травня 2002 року № 144 комплекс приміщень, зокрема, храм 12 Апостолів по АДРЕСА_1, а також інші споруди, що складають єдиний майновий комплекс по АДРЕСА_1, було передано Свято-Троїцькому Китаєвському чоловічому монастирю м. Києва Української Православної церкви.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07 серпня 2013 року позов задоволено частково. Визнано недійсним ордер № 37178 серія Б, виданий 28 липня 1988 року виконавчим комітетом Московської районної ради м. Києва на квартиру АДРЕСА_1. У решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 12 листопада 2013 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 серпня 2013 року в частині визнання ордеру недійсним скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2014 року рішення апеляційного суду м. Києва від 12 листопада 2013 року скасовано та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 15 липня 2014 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 серпня 2013 року в частині визнання ордеру недійсним скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі Свято-Троїцький Китаєвський чоловічий монастир м. Києва Української Православної Церкви просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків апеляційного суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Судові рішення в частині визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, та виселення не оскаржуються, тому відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України не переглядаються.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, виходив із того, що спірне приміщення не є об'єктом житлового фонду, на час видачі ордеру не належало до житлового фонду місцевих рад, що призвело до перевищення виконавчим комітетом повноважень, зазначених у ст. 51 ЖК Української РСР, під час прийняття рішення про видачу ордеру, тому дійшов висновку про визнання такого ордеру недійсним.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання ордеру недійсним та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в позові, апеляційний суд посилався на те, що рішенням господарського суду м. Києва від 06 травня 2003 року визнано частково недійсним п. 1 та п. 4.7 наказу Міністерства аграрної політики України від 24 травня 2002 року № 144 «Про ліквідацію Київського державного науково-виробничого комбінату і передачу цілісного майнового комплексу в безоплатне користування монастирю «Китаївський пустинницький скит» в частині передачі в безоплатне користування монастирю «Китаївський пустинницький скит» в складі цілісного майнового комплексу Київського державного науково-виробничого учбового комбінату, зокрема, житлового будинку по АДРЕСА_1, та дійшов висновку про те, що спірне приміщення на момент видачі відповідачу ордеру відносилось до житлового фонду та виконавчий комітет видав оспорюваний ордер в межах своїх повноважень.

Судами встановлено, що 28 липня 1988 року виконавчим комітетом Московської районної ради народних депутатів м. Києва ОСОБА_4 видано ордер № 37178 серії «Б» на право заняття разом з ОСОБА_5 жилого приміщення площею 19,5 кв. м, що складається з однієї кімнати в ізольованій квартирі АДРЕСА_1.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 24 квітня 1997 року № 538 «Про деякі об'єкти соціальної інфраструктури», на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1996 року № 304-р, зараховано до комунальної власності міста Києва будівлі Храму 12 Апостолів Свято-Троїцької Церкви по АДРЕСА_1. Право оперативного управління за зазначеними будівлями закріплено за Управлінням охорони пам'яток історії, культури та історичного середовища.

28 червня 1999 року між Управлінням охорони пам'яток історії, культури та історичного середовища м. Києва та монастирем «Китаєвський пустинний скит» Української православної церкви, правонаступником якого є Свято-Троїцький Китаєвський чоловічий монастир м. Києва Української православної церкви, було укладено охоронний договір № 6. За умовами вказаного договору Свято-Троїцький Китаєвський чоловічий монастир м. Києва Української православної церкви має право користуватися в релігійних цілях спорудою-храм Серафіма Саровського, розташованого по АДРЕСА_1.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2002 року № 228-р вирішено підтримати пропозицію Міністерства аграрної політики України, погоджену з Міністерством економіки України, Міністерством фінансів України, Державним комітетом релігій, Фондом державного майна, про передачу в безоплатне користування монастирю «Китаївський пустинницький скит» цілісного майнового комплексу Київської державного науково-виробничого учбового комбінату після його ліквідації в установленому порядку.

Наказом Міністерства аграрної політики України від 24 травня 2002 року № 144 «Про ліквідацію Київського державного науково-виробничого учбового комбінату і передачу цілісного майнового комплексу в безоплатне користування монастирю «Китаївський пустинницький скит» здійснено передачу у встановленому порядку цілісного майнового комплексу Київського державного науково-виробничого комбінату разом з його активами і пасивами у безоплатне користування монастирю «Китаївський пустинницька скит» (п. 4.7).

Рішенням Голосіївської районної в місті Києві ради від 18 липня 2002 року надано згоду на прийняття до комунальної власності територіальної громади Голосіївського району м. Києва державного житлового фонду Київського науково-виробничого комбінату «Бджільництва» разом з вбудованими нежилими приміщеннями згідно з додатком, зокрема, житловий будинок АДРЕСА_1.

Рішенням господарського суду м. Києва від 06 травня 2003 року визнано частково недійсним п. 1 та п. 4.7 наказу Міністерства аграрної політики України від 24 травня 2002 року № 144 «Про ліквідацію Київського державного науково-виробничого комбінату і передачу цілісного майнового комплексу в безоплатне користування монастирю «Китаївський пустинницький скит» в частині передачі в безоплатне користування монастирю «Китаївський пустинницький скит» в складі цілісного майнового комплексу Київського державного науково-виробничого учбового комбінату, зокрема, житлового будинку по АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 15 ЖК Української РСР (в редакції, чинній на момент видачі ордеру) виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР, на території району, міста, району в місті видають ордери на жилі приміщення (частина перша статті 58, частина перша статті 122, частина друга статті 141).

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЖК Української РСР (в редакції, чинній на момент видачі ордеру) на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

За таких обставин апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що будинок АДРЕСА_1 є житловим та на момент видачі оспорюваного ордеру перебував у державній власності, тому виконавчий комітет Московської районної ради народних депутатів м. Києва в межах повноважень видав на ім'я ОСОБА_4 ордер № 37178 серії «Б» від 28 липня 1988 року.

Доводи касаційної скарги про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків апеляційного суду та не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги та залишення рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Свято-Троїцького Китаєвського чоловічого монастиря м. Києва Української Православної Церкви відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 15 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

В.І. Амелін

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко