АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4707/15 Справа № 175/5032/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Озерянська Ж. М. Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Левцунові І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2015 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "УніКредит Лізинг" до ОСОБА_2, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Днепрогазсервиспромойл" про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю "УніКредит Лізинг", третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Днепрогазсервиспромойл" про визнання недійсними пунктів договору фінансового лізингу,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ТОВ "УніКредит Лізинг" звернулося до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 23.09.2013 року TOB "Компанія Днепрогазсервиспромойл" (лізингоодержувач) та TOB "УніКредит Лізинг" (лізингодавець) уклали договір фінансового лізингу № 4792L13/00-LD від 23.09.2013 року, згідно умов якого лізингоодержувач зобов'язався своєчасно сплачувати лізингові платежі. Однак лізингоодержувач не виконував зобов'язань з оплати періодичних лізингових платежів належним чином, що призвело до виникнення заборгованості за договором фінансового лізингу у сумі 54253,24 грн. З 18.07.2014 року вказаний договір було припинено ТОВ "УніКредит Лізинг" шляхом односторонньої відмови від нього повідомленням вих. № 4670 від 04.07.2014 року. Припинення договору лізингу на вказаних вище підставах не звільнило ТОВ "Компанія Днепрогазсервиспромойл" від обов'язку погасити вказаний борг. 23.09.2013 року між TOB "УніКредит Лізинг", ТОВ "Компанія Днепрогазсервиспромойл" та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 4792L13/00/SUR від 23.09.2013 року, відповідно до умов якого поручитель, як солідарний боржник, зобов'язується безвідклично та безумовно сплатити лізингодавцю за його першою вимогою, всі необхідні платежі. 10 листопада 2014 року позивач надіслав на адресу відповідача-поручителя вимогу про наявну заборгованість TOB "Компанія Днепрогазсервиспромойл" за договором фінансового лізингу. Однак відповідач-поручитель не виконав свої зобов'язання за Договором поруки та не сплатив заборгованість ТОВ "Компанія Днепрогазсервиспромойл" за договором лізингу в зазначений у договорі строк, тобто відповідач порушив зобов'язання за вказаним договором поруки.

З урахуванням викладеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 54 253,24 грн., а також судовий збір у розмірі 542,53 грн.

В січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що пункти 12.1.2, 12.7 укладеного договору фінансового лізингу від 23.09.2013 року не передбачають необхідності повернення сплачених платежів у якості відшкодування вартості предмету лізингу, у зв'язку з чим мають бути визнані судом недійсними з огляду на наступне. Вимогами ЦК України встановлені однозначні умови, що у разі не передання товару, продавець має повернути сплачену суму попередньої оплати вартості товару. Відповідно у разі розірвання договору, відсутні й підстави для оплати вартості товару. В той же час, пункти 12.1.2 та 12.7 однозначно передбачають необхідність сплати лізингових платежів з усіма складовими частинами (в тому числі відшкодування вартості предмету лізингу) у разі розірвання договору та не передання продавцем у власність предмету лізингу, що суперечить ст. 693 ЦК України.

З урахуванням викладеного, просив суд визнати недійсними пункт 12.1.2 та пункт 12.7 договору фінансового лізингу від 23 вересня 2013 року № 4792L13/00-LD.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2015 року у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Позовна заява ТОВ "УніКредит Лізинг" задоволена. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ "УніКредит Лізинг" заборгованість у розмірі 54 253 грн. 24 коп. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, з таких підстав.

Судом встановлено, що 23 вересня 2013 року ТOB "Компанія Днепрогазсервиспромойл" та TOB "УніКредит Лізинг" уклали договір фінансового лізингу № 4792L13/00-LD від 23.09.2013 року. Предмет лізингу є легковий автомобіль BMW 318d, 2013 р.в., державний реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 45983,62 долари США, що в гривневому еквіваленті складає 376329 грн. 94 коп.

За умовами договору фінансового лізингу, ТОВ "УніКредит Лізинг" придбав у обраного ТOB "Компанія Днепрогазсервиспромойл" продавця - предмет лізингу та передав його у користування лізингоодержувачу. Лізингоодержувач зобов'язався своєчасно сплачувати лізингові платежі, а у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу - повернути лізингодавцю предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

23 вересня 2013 року між TOB "УніКредит Лізинг", ТОВ "Компанія Днепрогазсервиспромойл" та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 4792L13/00/SUR від 23.09.2013 року, відповідно до умов якого поручитель, як солідарний боржник, зобов'язався безвідклично та безумовно сплатити лізингодавцю за його першою вимогою, всі необхідні платежі, а саме: за договором фінансового лізингу 4792L13/00-LD від 23.09.2013 року лізингових платежів на загальну суму, що становить еквівалент 77041,17 доларів США, що на день підписання договору фінансового лізингу становить 630504,94 грн., а також інших платежів, що передбачені цим договором фінансового лізингу, в тому числі, але не виключно сплатити неустойку, плату за повідомлення та інше, в строк та на умовах, визначених цим договором фінансового лізингу.

Згідно Акту приймання-передачі від 08 жовтня 2013 року до договору фінансового лізингу № 4792L13/00-LD від 23.09.2013 року, ТOB "Компанія Днепрогазсервиспромойл" передав ТОВ "УніКредит Лізинг" автомобіль BMW 318d, 2013 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Суд встановив, що договір фінансового лізингу вчинено у письмовій формі, з дотриманням вимог, передбачених чинним законодавством, а тому ОСОБА_2 при укладенні договору поруки № 4792L13/00/SUR від 23.09.2013 року, був ознайомлений з умовами договору фінансового лізингу № 4792L13/00-LD від 23.09.2013 року, та не заперечував проти них.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що договір фінансового лізингу № 4792L13/00-LD від 23.09.2013 року між сторонами був укладений внаслідок їх волевиявлення, не мав на меті ввести в оману ОСОБА_2 Також, в судовому засіданні не встановлено, що умови укладеного договору фінансового лізингу є несправедливими.

Також судом встановлено, що лізингоодержувач не виконував зобов'язань з оплати періодичних лізингових платежів належним чином, що призвело до виникнення заборгованості за договором фінансового лізингу. У зв'язку із цим з 18 липня 2014 року вказаний договір було припинено ТОВ "УніКредит Лізинг" шляхом односторонньої відмови від нього. Припинення договору лізингу на вказаних вище підставах не звільнило ТОВ "Компанія Днепрогазсервиспромойл" від обов'язку виконати в натурі грошове зобов'язання, термін виконання якого настав станом на 18 липня 2014 року а саме: погасити борг по сплаті лізингових платежів за договором фінансового лізингу. Внаслідок невиконання TOB "Компанія Днепрогазсервиспромойл" зобов'язань з оплати лізингових платежів належним чином, призвело до виникнення заборгованості по сплаті лізингових платежів за договором у розмірі 44574,45 грн. Крім того, на підставі п. 12.3 договору, була нарахована пеня за несвоєчасну сплату лізингових платежів у розмірі 3790 грн. 89 коп., на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховані 3% річних у сумі 478 грн. 58 коп., 2409 грн. 32 коп. інфляційних витрат та 3000 грн. збитків.

10 листопада 2014 року ТОВ "УніКредит Лізинг" надіслав на адресу відповідача-поручителя вимогу про наявну заборгованість TOB "Компанія Днепрогазсервиспромойл" за договором фінансового лізингу, що становить 51365,34 грн. та підлягає сплаті поручителем на користь лізингодавця. Однак відповідач-поручитель не виконав свої зобов'язання за договором поруки та не сплатив заборгованість ТОВ "Компанія Днепрогазсервиспромойл" за договором лізингу в зазначений у договорі строк.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ "УніКредит Лізинг" заборгованість у розмірі 54253 грн. 24 коп., оскільки відповідач порушив зобов'язання за вказаним договором поруки.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов'язки сторін, обставини по справі, перевіривши доводи сторін та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що вимоги ТОВ "УніКредит Лізинг" щодо стягнення заборгованості за договором поруки № 4792L13/00/SUR від 23.09.2013 року є безпідставними у зв'язку з відсутністю у лізингодавця права вимагати відшкодування вартості предмета лізингу, оскільки право власності на предмет лізингу не перейшло до лізингоодержувача ТОВ "Компанія Днепрогазсервиспромойл".

Однак, не можна погодитися з такими доводами апелянта, з таких підстав.

Так, в пункті 12.1.2. договору сторони погодили умови розрахунків, що застосовуються у випадку розірвання договору та повернення предмета лізингу лізингоодержувачем лізингодавцю, а саме: у випадку повернення чи вилучення предмету лізингу, не передбачається повернення лізингодавцем будь-яких платежів належно сплачених лізингоодержувачем або скасування платежів, що мають бути сплачені лізингоодержувачем лізингодавцю до моменту такого повернення/вилучення в межах виконання цього договору.

Викладені умови договору узгоджуються із ст.ст. 3,6,627,628 ЦК України, відповідно до яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Отже, сторони правомірно визначили на свій розсуд умови договору щодо порядку виконання і припинення грошових зобов'язань лізингоодержувача за договором, а тому відсутні законні підстави для визнання судом оспорюваного договору недійсним.

Безпідставними є посилання апелянта на постанову Верховного Суду України від 29.10.2014 року по справі № 7/5005/2240/2012 як на підставу відмови в позові, і застосування вказаної постанови при розгляді цієї справи, оскільки правовідносини сторін у справі, що розглядається та у справі № 7/5005/2240/2012 не є подібними.

Так, відповідно до постанови Верховного Суду України від 29.10.2014 року по справі № 7/5005/2240/2012, підставою для відсутності у лізингодавця права вимагати сплати лізингових платежів є факт вилучення та повернення предметів лізингу на користь лізингодавця, що в даному випадку не відповідає обставинам даної справи, у зв'язку з тим, що предмети лізингу не повертались лізингодавцю з боку ТОВ "Компанія Днепрогазсервиспромойл".

Крім того, Верховний Суд України у постанові від 19.12.2011 р. роз'яснив, що домовленість сторін про розірвання угоди не виключає проведення між сторонами розрахунків за зобов'язаннями, що виникли до розірвання угоди, у тому числі застосування заходів майнової відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань з урахуванням умов договору та структури лізингових платежів.

Як вбачається, ані законом, ані договором не встановлено, що розірвання договору фінансового лізингу з підстави прострочення сплати лізингоодержувачем лізингових платежів, тобто з вини лізингоодержувача, є підставою звільнити останнього від обов'язку виконати в натурі прострочене грошове зобов'язання, тобто сплатити борг.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду судом апеляційної інстанції не встановлено.

Вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки учасників спору, обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова