Справа № 587/2250/14-ц
Провадження № 2/587/32/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2015 року Сумський районний суд Сумської області у складі:

Головуючого - судді Моісеєнко О.М.,

При секретарі Козловій К.Л.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом

ОСОБА_1

До ОСОБА_2

Про стягнення боргу,

Встановив:

Позивач звернулась до суду з тих підстав, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, шлюб розірвано у 2005 році. У період шлюбу за спільні кошти придбано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка була спільною сумісною власністю. На початку 2013 року, на пропозицію відповідача продати зазначену квартиру і обіцянку сплати її частки у спільному майні в сумі, еквівалентній 5 000 дол. США, вона 19 лютого 2013 року надала свою згоду. Квартира була продана. Відповідач передав їй 2 500 дол. США, а на решту суми в розмірі 2 500 дол. написав розписку, зазначив термін повернення 24.00 год. 1 вересня 2014 року. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з вимогою повернути гроші, однак він свої зобов'язання не виконав, що змусило її звернутись до суду. Просила стягнути з відповідача суму, еквівалентну 5 000 дол. США, яка на час звернення до суду складає 33 550 грн.

У судовому засіданні позов підтримала повністю і суду пояснила, що за час перебування з відповідачем у шлюбі вони придбали квартиру. У лютому 2013 року до неї звернувся відповідач з проханням надати свою згоду нотаріусу на продаж квартири. За що пообіцяв сплатити їй 5 000 дол. США - вартість її частки. Для написання заяви вона прибула 19 лютого 2013 року до офісу приватного нотаріуса на вул. Горького. Подала нотаріусу заяву про те, що вона дає свою згоду на відчуження квартири. Для забезпечення домовленості попросила відповідача написати розписку на те, що він повинен сплатити кошти за квартиру. Відповідач написав розписку на суму 5 000 дол. США, однак вона не погодилась і попросила частину грошей сплатити відразу. На що відповідач передав їй 2 500 дол. США, про що зробив виправлення у розписці. У свою чергу відповідач попросив її написати розписку про те, що вона суму в розмірі 2 500 дол. отримала. Таку розписку вона віддала відповідачу, отримавши від нього його розписку. Ці події відбувались у автомобілі відповідача біля офісу нотаріуса. Після настання терміну сплати вона звернулась до відповідача з проханням заплатити гроші, на що той відмовився. Грошей на автомобіль вона відповідачу не позичала. Крім того, до суду з позовом звернулась теперішня дружина відповідача ОСОБА_3, в якому просила визнати недійсним договір, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про боргові зобов'язання з підстав того, що договір укладений без її згоди, ці кошти були використані не в інтересах сім'ї. Таким чином, ОСОБА_3 своїм позовом підтвердила факт його існування.

Відповідач з позовними вимогами не погодився повністю і подав свої заперечення, в яких зазначив, що він дійсно 19 лютого 2013 року склав розписку, відповідно до якої зобов'язався віддати ОСОБА_1 до 1 вересня 2014 року грошові кошти в сумі 2 500 дол. США і не заперечує факт отримання таких коштів, оскільки в той день збирався придбавати автомобіль. Однак, в цей же день ОСОБА_1 отримала кошти в сумі 2 500 дол. США відповідно до її розписки, які він повернув за минуванням потреби, оскільки автомобіль в той день не купив. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні пояснив, що ніякої домовленості про сплату частки у квартирі між ним та позивачем не було. На вимогу нотаріуса він звернувся до позивача з проханням прибути до нотаріуса та скласти заяву про згоду на продаж квартири. На що вона погодилась. Квартира була продана приблизно через два місяці після складання позивачем у нотаріуса вказаної заяви. В той же день він позичив у позивача гроші на купівлю автомобілю. Позичив 2 500 дол. США. Однак з продавцем автомобіля не зійшовся у ціні та в цей же день приїхав до позивача, віддав гроші та попросив написати розписку про їх отримання.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав і суду пояснив, що не погоджується з поясненнями позивача про існування домовленості, що за продаж квартири відповідач сплатить останній 2 500 дол. США. Заява подана 19 лютого 2013 року, а договір купівлі-продажу квартири посвідчений значно пізніше. Існують дві розписки: про те, що відповідач повинен сплатити позивачу 2 500 дол., а також розписка про те, що ці гроші позивач отримала. Крім того, позивачем пропущений строк звернення до суду, оскільки до позовів про розподіл майна подружжя застосовується 3-річний строк позовної давності, який на час розгляду справи закінчився. Просив відмовити у задоволенні позову за пропуском строку позовної давності.

Заслухавши сторони, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 лютого 2013 року відповідачем ОСОБА_2 була власноручно написана розписка про те, що він зобов'язується віддати позивачу ОСОБА_1 грошові кошти до 24.00 год. 1 вересня 2014 року. Сума вказана 5 000 доларів, а потім виправлена на 2 500 доларів. Виправлення оговорені спільними підписами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.4). Оригінал розписки зберігається у позивача ОСОБА_1

Позивачем ОСОБА_1 19 лютого 2013 року власноручно написана розписка про те, що вона отримала від відповідача ОСОБА_2 2 500 американських доларів (а.с.28). Оригінал даної розписки зберігається у відповідача.

Сторони перебували у шлюбі з 24 липня 1999 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку (а.с.5). Свідоцтво про розірвання шлюбу видане ОСОБА_1 16 квітня 2007 року (а.с.6).

11 березня 2013 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_4 посвідчений договір купівлі-продажу двокімнатної квартири АДРЕСА_1. Продавцем за даним договором виступив відповідач ОСОБА_2 Продавцю квартира належала на підставі договору купівлі-продажу від 25 травня 2001 року, укладеному на час перебування сторін у шлюбі. Продаж квартири здійснено за 138 000 грн. Продаж здійснено за згоди колишньої дружини відповідача - ОСОБА_1, яка свою згоду підтвердила шляхом особистої подачі нотаріусу ОСОБА_4 відповідної заяви від 19 лютого 2013 року. Крім того, згоду на продаж вказаної квартири надала дружина відповідача - ОСОБА_3, яка також особисто подала нотаріусу письмову заяву 25 лютого 2013 року (а.с. 37-38).

Після надходження даної позовної заяви ОСОБА_1 до суду з позовом звернулась ОСОБА_3, в якому просила визнати недійсним договір про боргові зобов'язання відповідача перед позивачем в сумі 2 500 дол. з тих підстав, що укладений договір виходить за рамки побутового, укладений він без її відома і отримані кошти використані не в інтересах сім'ї, бо в той же день повернуті позивачу.

Відповідно до ст.72 ч.2 СК України, до вимоги про розподіл майна подружжя, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Виходячи з пояснень сторін, між сторонами на час написання розписок від 19 лютого 2013 року не існувало спору щодо розподілу вище вказаної квартири, тобто не існував спір щодо спільно набутого майна подружжя. Вони дійшли усної домовленості про її відчуження. Крім того, написання відповідачем розписки саме в день подання позивачем заяви нотаріусу про згоду на відчуження квартири - 19 лютого 2013 року, свідчить саме про те, що відповідач взяв на себе боргове зобов'язання щодо сплати позивачу суми в розмірі 5 000 доларів США як компенсації її частки у квартирі та взамін надання нею згоди на її продаж. Тобто, між ними виникли зобов'язання боржника перед кредитором. Термін виконання зобов'язання визначений за згодою сторін - до 24.00 години 1 вересня 2014 року.

Відповідно до положень ст. 1053 ЦК України, за домовленістю сторін борг, що виник з договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути змінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням проводиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановлений у формі для договору позики. Подібна позиція висловлена в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 квітня 2014 року по іншій справі: №6-5591св14 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів.

У даному випадку додержана письмова форма для укладення договору позики. Відповідно, перебіг строку позовної давності починається з моменту закінчення строку для його виконання - з 2 вересня 2014 року. Позивачем не пропущений строк звернення до суду з позовом. Тому у суду не має підстав для застосування наслідків, передбачених ст. 267 ЦК України на вимогу сторони відповідача.

Часткове виконання відповідачем своїх зобов'язань підтверджується розпискою позивача про отримання нею 2 500 доларів США, що знайшло своє підтвердження шляхом внесення виправлення у текст розписки ОСОБА_2 і заміну суму боргу з 5 000 доларів на 2 500 доларів.

В цій частині суд приймає до уваги пояснення позивача, які є послідовними, підтверджується розписками та фактом подання заяви нотаріусу 19 лютого 2013 року.

Пояснення відповідача про те, що він позичав у позивача суму в розмірі 2 500 доларів і повернув їх в той же день - 19 лютого 2013 року, не підтверджені жодним доказом. Зокрема, відповідачем не подано жодного доказу на підтвердження того, що він 19 лютого 2013 року потребував такої суми на купівлю автомобілю та взагалі мав такий намір до продажу 11 березня 2013 року квартири. На цей час перебував у іншому шлюбі і його дружині ОСОБА_3 нічого не було відомо про намір чоловіка придбати автомобіль, про що вона зазначає у своїй позовній заяві до суду.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про виконання зобов'язання. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Наявність у ОСОБА_2 розписки ОСОБА_1 про отримання 2 500 доларів свідчить про його часткове виконання зобов'язання.

Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача підлягають повному задоволенню. При вирішенні суми стягнення суд виходить з курсу Національного банку України на час розгляду справи, який складає 1587,64 грн. за 100 дол. США (2500 х 15,8764 = 39691).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60,88,213,215,218 ЦПК України, ст. 526,545, 1053 ЦК України, суд

Вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 тридцять дев'ять тисяч шістсот дев'яносто одну грн. боргу та триста тридцять п'ять грн. 50 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави шістдесят одну грн. 41 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Моісеєнко