У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Ступак О.В.,

Коротуна В.М., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» про визнання договору іпотеки недійсним, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» на рішення апеляційного суду Одеської області від 11 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» (далі - ПАТ «КБ «Хрещатик») про визнання договору іпотеки недійсним, посилаючись на те, що 02 жовтня 2007 року вона видала довіреність на ім'я ОСОБА_4 на розпорядження належним їй на праві власності нерухомим майном ‒ земельною ділянкою АДРЕСА_1; садового будинку АДРЕСА_1.

03 жовтня 2007 року на забезпечення кредитного договору від 03 жовтня 2007 року, укладеного між банком та ОСОБА_5, на суму 499 тис. грн, ОСОБА_4 на підставі цієї довіреності від її імені уклала з ПАТ «КБ «Хрещатик» договір іпотеки, предметом якого є зазначена земельна ділянка та садовий будинок.

Позивач указувала, що при видачі довіреності вона не мала наміру передавати своє майно в іпотеку, а мала намір отримати грошові кошти в кредит, однак ОСОБА_4, яка була працівником банку, вчинила договір іпотеки внаслідок зловмисної домовленості з банком.

ОСОБА_3 просила визнати договір іпотеки недійсним на підставі ч. 1 ст. 232 ЦК України та повернути сторони договору до попереднього стану; виключити з державних реєстрів записи про іпотеку та про обтяження майна.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 квітня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 11 листопада 2014 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 квітня 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недійсним договір іпотеки від 03 жовтня 2007 року, укладений між ОСОБА_3, від імені якої діяла ОСОБА_4, та ПАТ «КБ «Хрещатик», відносно земельної ділянки площею 0,33 га, що знаходиться за адресою: земельна ділянка АДРЕСА_1, та садового будинку до складу якого входять: садовий будинок літ. «А» загальною площею 75,5 кв. м та жилою площею 55,4 кв. м, душова літ. «Б», вбиральня літ. «В», сарай літ. «Г», що знаходиться на вказаній земельній ділянці.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат у справі.

У касаційній скарзі ПАТ «КБ «Хрещатик» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3, апеляційний суд указував на те, що оспорюваний правочин вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тому він підлягає визнанню недійсним.

Однак з такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідають.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 22 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», для визнання правочину недійсним на підставі ст. 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Отже, необхідними ознаками правочину, вчиненого у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою, є: 1) наявність умисної змови між представником потерпілої сторони правочину і другою стороною з метою отримання власної або спільної вигоди; 2) виникнення негативних наслідків для довірителя та незгода його з такими наслідками; 3) здійснення дій представника в межах наданих йому повноважень.

Установлено, що 02 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 посвідчена довіреність, якою позивач уповноважив ОСОБА_4 представляти її інтереси у будь-яких установах, органах, організаціях та підприємствах з питань, які будуть стосуватися розпорядження (продажу, міни та/або передачі в іпотеку (наступну іпотеку)) від її імені та в її інтересах (або в інтересах третіх осіб), реалізації при необхідності виконання зобов'язань майнового поручителя, в тому числі перед будь-яким банком на належного їй на праві власності нерухомого майна, а саме: земельної ділянки АДРЕСА_1, та садового будинку АДРЕСА_1 (а. с. 13).

На підставі цієї довіреності ОСОБА_4 03 жовтня 2007 року уклала з ПАТ «КБ «Хрещатик» договір іпотеки відносно зазначеної земельної ділянки та садового будинку на забезпечення кредитного договору від 03 жовтня 2007 року, укладеного між банком та ОСОБА_5, на суму 499 тис. грн. (а. с. 97‒104).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 березня 2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 03 жовтня 2007 року на загальну суму 743 775 грн 11 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки на зазначені земельну ділянку та садовий будинок. В цій частині рішення залишено без змін рішенням апеляційного суду Одеської області від 10 грудня 2013 року (а. с. 49‒52).

Матеріали справи не містять доказів зловмисної домовленості ОСОБА_4 та ПАТ «КБ «Хрещатик».

Сам факт того, що ОСОБА_4 працювала на той момент в ПАТ «КБ «Хрещатик» не може бути таким доказом, оскільки ОСОБА_3 належним чином завіреною довіреністю уповноважила ОСОБА_4, зокрема, й на передачу в іпотеку спірного майна не лише в її інтересах, а й в інтересах третіх осіб.

З огляду на положення ст. 232 ЦК України та встановлені обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не довів, що оспорюваний правочин укладено внаслідок зловмисної домовленості представника з другою стороною.

До таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 11 листопада 2014 року скасувати, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 квітня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

О.В. Ступак

С.П. Штелик