Справа №590/1226/14 Головуючий у суді у 1 інстанції - Воловик Г.М.
Номер провадження 22-ц/788/786/15 Суддя-доповідач - Гагін М. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Гагіна М. В.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Попруги С. В.

за участю секретаря - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та Ямпільського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Ямпільський агролісгосп»

на рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 12 березня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Ямпільського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Ямпільський агролісгосп» про стягнення боргу за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку та заборонити відповідачу вчиняти протизаконні дії по не допуску його до робочого місця, скасування наказу, а також допустити негайне виконання рішення в частині стягнення середньомісячного заробітку, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що він працював в Ямпільському дочірньому агролісогосподарському підприємстві «Ямпільський агролісгосп» на посаді інженера з техніки безпеки і охорони праці й 02 серпня 2013 року був звільнений з займаної посади на підставі ст.40 п.3 КЗпП України.

Рішенням Ямпільського районного суду Сумської області від 26 вересня 2013 року він був поновлений на попередній посаді інженера з техніки безпеки і охорони праці Ямпільського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Ямпільський агролісгосп», наказ №53-к від 02 серпня 2013 року про його звільнення визнаний незаконним та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Час, коли він був у вимушеному прогулі, зараховується в стаж для нарахування відпустки.

При звільненні його з посади з 01 жовтня 2013 року за ст.36 п.1 КЗпП України, компенсацію за невикористану відпустку, а саме за 4 дні відпустки, не сплатили.

Вважав, що відповідач незаконно відсторонив його від виконання обов'язків інженера з техніки безпеки і охорони праці і перешкоджає фактичному виконанню рішення суду від 26 вересня 2013 року, оскільки вважав, що він працюючи в Ямпільському дочірньому агролісогосподарському підприємстві «Ямпільський агролісгосп» займав дві посади, а саме: інженера з охорони праці, а також інженера з техніки безпеки і охорони праці. З посади інженера з охорони праці його звільнили, а тому він повинен залишитися працювати на посаді інженера з охорони праці і техніки безпеки. Також вважав, що наказ №292 від 27 вересня 2013 року про поновлення його на роботі підлягає скасуванню, бо в матеріалах справи наявні два накази з різними датами поновлення його на роботі.

Тому, він просив стягнути компенсацію за невикористану частину відпустки в сумі 431,52 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 37147,07 грн..

Рішенням Ямпільського районного суду Сумської області від 12 березня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Ямпільського дочірнього арголісогосподарського підприємства «Ямпільський агролісгосп» на користь ОСОБА_3 10027 грн. 57 коп. з утриманням податків та інших обов'язкових платежів.

У решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Ямпільського дочірнього арголісогосподарського підприємства «Ямпільський агролісгосп» на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене рішення суду.

При цьому доводить, що відповідач йому не сплатив компенсацію за невикористану відпуску за період з 03 серпня 2013 по 01 жовтня 2013 року у розмірі 307 грн. 04 коп. Крім того, судом безпідставно відмовлено у негайному виконанні рішення у частині стягнення суми у розмірі середньомісячного заробітку 2452 грн. 35 коп. Також відповідачем не проведено повний розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з посади інженера з ОП за період з 01 жовтня 2013 року по день фактичного розрахунку (день ухвалення рішення), яка на його думку має становити не менше 43128 грн.

В апеляційній скарзі Ямпільське дочірне арголісогосподарське підприємство «Ямпільський агролісгосп», посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у позові..

При цьому доводить, що ОСОБА_3 станом на 01 жовтня 2013 року було нараховано кошти в сумі 6314 грн. 39 коп. узгоджені мировою угодою від 13 лютого 2014 року і після відрахування обов'язкових платежів та зборів сума до виплати склала 5195 грн. 32 коп., яку було видано позивачу на руки 14 лютого 2014 року, а тому при його звільненні заборгованості не було.

Крім того, відповідач не погоджується з висновком суду, що затримка розрахунку при звільненні складає 17 місяців та 12 днів, тобто судом визначений період з дати звільнення 01 жовтня 2013 року по день ухвалення рішення 12 березня 2015 року. Проте, наказ про звільнення з 01 жовтня 2013 року виданий 14 лютого 2014 року, відтак обов'язок розрахувати належні виплати фактично виник з 14 лютого 2014 року.

Оскільки сторонами у справі рішення суду першої інстанції оскаржується лише у задоволеній частині позову, то і апеляційний суд перевіряє його законність і обґрунтованість в межах доводів апеляційних скарг.

Позивач належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, проте своїм процесуальним правом на участь у ньому не скористався, його неявка не є перешкодою для розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників відповідача Сергеєвої С.А. та Кандюкова Г.Г., які підтримали доводи своєї апеляційної скарги й заперечували проти доводів апеляційної скарги позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив вимоги законодавства про працю та у день звільнення позивача не здійснив належних виплат, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 9488 грн. 17 коп. та сума компенсації за невикористані 5 днів відпустки у розмірі 539 грн. 40 коп., тобто суд дійшов висновку, що розмір відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку повинен бути співмірним відносно розміру суми заборгованості.

Проте, погодитись з таким висновком суду не можливо, оскільки цих висновків суд дійшов при неповному з'ясуванні обставин справи, неналежної оцінки зібраних у справі доказів, що призвело до помилкового висновку й застосування норм матеріального й процесуального права, відтак і скасування згідно п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України рішення суду в оскаржуваній частині й ухвалення нового рішення, з огляду на таке.

Відповідно до ч.7 ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається судом.

Згідно з ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до положень ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч.2 цієї статті при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 серпня 2013 року ОСОБА_3 був звільнений з посади інженера з ТБ та ОП Ямпільського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Ямпільський агролісгосп» за систематичне невиконання ним без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором на підставі ст.40 п.3 КЗпП України.

Рішенням Ямпільського районного суду Сумської області від 26 вересня 2013 року ОСОБА_3 був поновлений на роботі на посаді інженера з техніки безпеки і охорони праці, наказ про звільнення з роботи №53 від 02 серпня 2013 року був скасований та стягнуто суму за час вимушеного прогулу в розмірі 4545,56 грн.

Після поновлення ОСОБА_3 на вказаній вище посаді, 01 жовтня 2013 року позивач знову був звільнений з роботи на підставі ст.40 п.4 КЗпП України.

Рішенням Ямпільського районного суду Сумської області від 10 грудня 2013 року ОСОБА_3 було поновлено на роботі в Ямпільському дочірньому агролісогосподарському підприємстві «Ямпільський агролісгосп» на посаді інженера з техніки безпеки і охорони праці та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 6340,39 грн..

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 13 лютого 2014 року, рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 10 грудня 2013 року було скасоване, та визнано мирову угоду, згідно якої ОСОБА_3 був звільнений з Ямпільського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Ямпільський агролісгосп» з займаної посади за ст.36 п.1 КЗпП України з 01 жовтня 2013 року, також йому було сплачено середній заробіток в сумі 6340,39 грн.

Також судом встановлено, що у період з 03 серпня 2013 року по 01 жовтня 2013 року ОСОБА_3 перебував у вимушеному прогулі у зв'язку з незаконним звільненням, а відтак за змістом Закону України «Про відпустки» та ст.83 КЗпП України позивач при звільненні його 01 жовтня 2013 року мав право на компенсацію за невикористані 5 днів відпустки за цей період.

Відповідачем також не оспорюється право позивача як на п'ять днів невикористаної відпустки, так і отримання її компенсації у зв'язку зі звільненням у розмірі 539 грн. 40 коп., але не визнається факт невиплати такої компенсації.

Як убачається зі змісту рішення Ямпільського районного суду від 10 грудня 2013 року та ухвали Апеляційного суду Сумської області від 13 лютого 2014 року, якою визнано мирову угоду сторін у справі - ОСОБА_3 та Ямпільського дочірнього арголісогосподарського підприємства «Ямпільський агролісгосп», за якою останній сплатив позивачу саме середній заробіток в сумі 6340 грн. 39 коп., а не компенсацію за частину невикористаної відпустки.

Тому, за встановлених обставин та вимог ч.3 ст.61 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо не проведення відповідачем з позивачем на день розгляду справи розрахунку з виплати компенсації за невикористані п'ять днів відпустки й доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

Судом встановлено, та сторонами у справі визнається, що ОСОБА_3 у день звільнення - 01 жовтня 2013 року не працював, відтак за змістом другого речення ч.1 ст.116 КЗпП України сума грошової компенсації за невикористані дні відпустки підлягала виплаті позивачу після пред'явлення ним вимоги про розрахунок.

Отже і доводи апеляційної скарги позивача щодо початку перебігу строку проведення з ним остаточного розрахунку з 01 жовтня 2013 року є безпідставними.

Матеріали справи не містять і позивачем, у порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, не надано суду належних і допустимих доказів його звернення до відповідача у період з 01 жовтня 2013 року по 14 грудня 2014 року, тобто до дня подачі цього позову до суду, з вимогою щодо проведення з ним остаточного розрахунку.

Відповідачем визнається, що позовну заяву у цій справі ним отримано 16 грудня 2014 року.

Отже, за встановлених фактичних обставин справи та вимог законодавства про працю щодо строків проведення остаточного розрахунку при звільненні, у відповідача виник обов'язок про проведення з позивачем розрахунку 17 грудня 2014 року, відтак і висновки суду щодо початку обліку зазначеного строку з 01 жовтня 2013 року не ґрунтується на законі та матеріалах справи.

Середньомісячна заробітна плата ОСОБА_3 за останні два місяці, що передували його звільненню згідно довідки №115 від 23 лютого 2015 року становить 2452 грн. 50 коп. (а.с.140).

Час затримки розрахунку при звільненні становить п'ять місяців, тобто з 17 грудня 2014 року по 18 травня 2015 року, відтак сума середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача, становить 12262 грн. 70 коп., а разом з компенсацією за невикористані п'ять днів відпустки 12802 грн. 10 коп.

Зазначений висновок колегії суддів апеляційного суду ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові №6-15-цс13 від 27 березня 2013 року, яка відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

У відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.367 ЦПК України допускається негайне виконання рішення у частині стягнення середньомісячної заробітної плати за один місяць в сумі 2452 грн. 50 коп., як компенсації за порушення строків розрахунку, яка входить в структуру заробітної плати, на що суд першої інстанції помилково уваги не звернув.

У зв'язку з частковим задоволенням апеляційної скарги позивача та згідно вимог частин 3, 5 ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави стягується 121 грн. 80 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково, а апеляційну скаргу Ямпільського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Ямпільський агролісгосп» відхилити.

Рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 12 березня 2015 року у даній справі в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з Ямпільського дочірнього арголісогосподарського підприємства «Ямпільський агролісгосп» на користь ОСОБА_3 12802 грн. 10 коп. з утриманням податків та інших обов'язкових платежів.

Рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 2452грн. 50 коп. підлягає негайному виконанню.

Стягнути Ямпільського дочірнього арголісогосподарського підприємства «Ямпільський агролісгосп» на користь держави судовий збір у розмірі 121 грн. 80 коп. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Рішення набрало законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -