УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого Кузнєцова В.О.,

Суддів:Ізмайлової Т. Л., Кадєтової О.В., Наумчука М.І., Олійник А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 18 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 15 вересня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Вимоги за позовом обґрунтовувала тим, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають чотирьох дітей: ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9 - ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_10 - ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідач ніде не працює, жодної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, тому просила стягнути з нього на її користь аліменти у твердій грошовій сумі по 20,00 грн на кожну дитину щомісячно та до досягнення ними повноліття.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 18 серпня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 15 вересня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5 просить зазначені рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що визначений позивачем розмірі аліментів (по 20,00 грн щомісячно на дитину) є мізерним та недостатнім для забезпечення потреб дітей, а також те, що матеріали справи не містять доказів того, що діти дійсно перебувають на утриманні матері. Крім того, звернення до суду з вказаним позовом спрямована на штучне створення умов для призначення позивачу тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце їх невідоме, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 189 від 22 лютого 2006 року.

Повністю з такими висновками суду першої та апеляційної інстанцій погодитись не можна, з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07 листопада 1994 року.

В період шлюбу у них народилося четверо дітей: ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9 - ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_10 - ІНФОРМАЦІЯ_4.

Як вбачається із копії трудової книжки відповідача, він був звільнений з роботи 14 серпня 2012 року та на даний час ніде не працює.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших підстав, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

При цьому ч. 3 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 184 СК України, якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого ч. 2 ст. 182 СК України, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У порушення зазначених вимог закону, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог лише з тих підстав, що визначений позивачем розмір аліментів (по 20,00 грн щомісячно на дитину) є мізерним та недостатнім для забезпечення потреб дітей, оскільки розмір аліментів визначає суд з урахуванням всіх обставин справи та вимог ст. ст. 181-184 СК України, також безпідставним є висновок суду про те, що матеріали справи не містять інформації, що діти перебувають на утриманні позивачки, оскільки відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України не виконав, на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права уваги не звернув, не перевірив доводів апеляційної скарги, не зазначив конкретних обставин та фактів, що спростовують такі доводи.

За таких обставин, визнати ухвалені судові рішення законними і обґрунтованими не можна, тому вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 18 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 15 вересня 2014 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

О.В. Кадєтова

М.І. Наумчук

А.С.Олійник