Справа №578/739/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Щербина А. С.
Номер провадження 22-ц/788/2281/15 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Гагіна М. В. , Ільченко О. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 10 листопада 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення з житлового будинку,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом ОСОБА_3, просив суд виселити з належного йому будинку за адресою по АДРЕСА_1 відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 без надання їм іншого житла.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що він, відповідно до рішення Сумського районного суду від 11.11.1991 р., є власником 23/100 вказаного жилого будинку. Власником іншої частини домоволодіння є ОСОБА_6, яка в спірному будинку не проживає, але на даний час в будинку проживають відповідачі, які створюють умови, при яких позивач не може користуватися своєю власністю.

Рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 10.11.2015 р. у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків обставинам справи, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги позивач мотивує незгодою з тим, що в рішенні зазначено, що він в судовому засіданні підтвердив про відсутність претензій до відповідачів з приводу користування його частиною домоволодіння, оскільки позовні вимоги підтримав повністю, а постійна наявність у будинку, починаючи з 1991 року, мешканців без його згоди позивача, на даний час відповідачів, позбавляє можливості користуватись належним йому майном. Суд не з'ясував на якій правовій підставі вони проживають, договір найму між ним та відповідачами не укладався. Вказує, що відмова в задоволенні попередніх аналогічних позовів не повинна впливати на розгляд даної справи.

Крім того, апелянт не згоден з висновком, що в будинку проведено реальний розподіл, оскільки він ніяких документів з цього приводу не підписував, а відповідачами не надано документального підтвердження щодо такого розподілу.

Також судом не взято до уваги показання ОСОБА_7, який підтвердив, що загальним двором позивач не може користуватись, оскільки ця частина домоволодіння належить співвласнику ОСОБА_6 і ним можуть користуватись лише відповідачі.

В судовому засіданні представник позивача доводи скарги підтримала і просила задовольнити.

Відповідачі на скаргу заперечили і просили рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що на підставі рішення народного суду Сумського району від 11.11.1991 р. позивач є власником 23/100 частин житлового будинку в АДРЕСА_1. Власником 77/100 частин цього житлового будинку є ОСОБА_6 (а.с. 6-9).

Вищевказаним рішенням суду проведено реальний розподіл зазначеного будинку та зобов'язано сторони провести певні переобладнання. ОСОБА_3 зобов'язано до 01.05.1992 р. у віконному отворі кімнати №1-4 прорубати та вставити дверний отвір, оборудувати окремий вихід до погреба, прорубати і вставити дверний отвір з кімнати №1-4 в кімнату №1-3, переобладнати кімнату №1-4 в кухню, встановивши в ній кухонну плиту, а ОСОБА_6 зобов'язано закласти дверні отвори з кімнати №1-3 в кімнату №1-2 та з коридору №1-6 в кімнату №1-4, переобладнати веранду №111 в кухню, встановивши в ній кухонну плиту (а.с. 4-9).

Вказане рішення суду в частині проведення переобладнань ОСОБА_6 виконала, тим самим реально відокремивши належну їй на праві власності частину домоволодіння.

Позивач рішення суду не виконав та до цього часу не провів у будинку вказаних вище переобладнань, бо не згодний з цим рішенням.

ОСОБА_6 проживає за межами України в Російській Федерації. 23.04.2013 р. вона видала довіреність ОСОБА_7 на право користування та розпорядження належною їй частиною домоволодіння (а.с. 48).

На підставі усної домовленості з ОСОБА_7 в спірному будинку проживають відповідачі. При цьому вони займають та використовують саме ту частину будинку, яка належить та виділена рішенням суду ОСОБА_6

Відмовляючи у позові суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не надав належних доказів про те, що відповідачі порушують його право на володіння, користування та розпорядження належною йому частиною домоволодіння, оскільки саме по собі проживання відповідачів в належній іншому співвласнику частині будинку не свідчить про порушення прав позивача.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає йому користуватися та розпоряджатися своїм майном (негаторний позов). Підставою для подання негаторного позову буде вчинення третьою особою перешкод власнику.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апелянта про відсутність реального розподілу даного житлового будинку спростовуються наступним.

Відповідно до вимог ст. ст. 367, 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної часткової (сумісної) власності припиняється.

Як вбачається із ксерокопій рішень народного суду Сумського району сумської області від 11.11.1991 року, Краснопільського районного суду Сумської області від 16.04.2013 року та 05.03.2014 року, що набрали законної сили, за позовами ОСОБА_3, встановлено обставини проведення реального поділу домоволодіння по АДРЕСА_1 між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, утворення ізольованого, окремого житлового приміщення в цьому будинку, що належить на праві власності лише ОСОБА_6, яким вона має право розпоряджатись на власний розсуд, без погодження з ОСОБА_3 (а.с. 6-9, 61-62, 66-67).

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У постанові пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 р. зазначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах.

На підставі викладеного колегія суддів визнає, що вирішуючи заявлений спір, місцевий суд обґрунтовано визнав викладені вище обставини доведеними на підставі судових рішень, тому доводи апеляційної скарги про те, що відмова у задоволенні його попередніх вимог не повинна впливати на розгляд даної справи, апеляційний суд відхиляє.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що суд не з'ясував на якій правовій підставі вони проживають, договір найму між ним та відповідачами не укладався, також не заслуговує уваги, бо уповноважена власником іншої частини будинку особа ОСОБА_7 був опитаний в судовому засіданні в якості свідка і підтвердив той факт, що відповідачі вселилися у приміщення з її згоди, а через виділення ОСОБА_6 свої частки в натурі з подальшим обладнанням окремого самостійного входу у приміщення цієї частки будинку, відповідно до ст. 361 ЦК України надає право власнику самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Позивач не згоден з висновком суду першої інстанції, що в будинку проведено реальний розподіл, оскільки він ніяких документів з цього приводу не підписував, а відповідачами не надано документального підтвердження щодо такого розподілу, але ці доводи не спростовують встановлених обставин фактичного виконання ОСОБА_6 судового рішення про розподіл будинку і проведення останньою будівельних робіт для відокремлення своєї частки будинку в самостійне житлове приміщення.

Щодо існування перешкод у користування загальним двором через встановлення паркану, то колегія суддів відмічає, що ці вимоги заявлені до не належних відповідачів, які є тільки наймачами відокремленого житлового приміщення, що належить ОСОБА_6

Доводи апеляційної скарги не мають доказового значення про порушення відповідача прав позивача, щодо користування та розпорядження його частиною житлового будинку, тому не впливають на висновки суду по суті спору та до уваги не приймаються.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав про задоволення заявленого позову ОСОБА_3

Суд першої інстанції всебічно і повно з'ясував, обставини справи, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Судом постановлено обґрунтоване рішення з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 10 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: