Провадження № 2/752/6557/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
23 листопада 2015 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі
головуючого судді Мирошниченко О.В.
з участю секретаря Мархотко А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Голосіївський районний відділ Головного управління державної міграційної служби України в м. Києві, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -
У листопаді 2015 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Голосіївського районного суду з позовом до ОСОБА_3, про визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1, та зняти його з реєстраційного обліку.
В обґрунтування позовних вимог зазначають про те, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, яке видане Сектором приватизації Московської районної державної адміністрації м. Києва 13 .09.1993 року згідно розпорядження (наказом) № 3940 від 13.09. 1993 року та зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна за № 5713 від 17.09.1993 року. Крім них у спірній квартирі АДРЕСА_1, ще зареєстрований ОСОБА_3, який є рідним братом ОСОБА_4
ОСОБА_2, отримала у спадщину 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, яке було видано 27 квітня 2011 року державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Ткач О.А. Право власності ОСОБА_2 на 1/3 частку квартири зареєстровано у Державному реєстрі прав Комунальним підприємством Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 12.05.2011 року.
ОСОБА_1 є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 є власником 2/3 частин квартири АДРЕСА_1.
Згідно довідки про склад сім'ї виданої 22 жовтня 2015 року ТОВ Фірма «Квартет» ЛТД, у квартирі зареєстровано ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 - рідний брат ОСОБА_4, якого було тимчасово зареєстровано у квартирі АДРЕСА_1 з 28.07.1998 року.
З 1999 року ОСОБА_3 перестав проживати у квартирі у квартирі АДРЕСА_1, оскільки виїхав на постійне місце проживання до Мексики (м. Мехіко), де одружився та до цього часу так і проживає, однак з реєстраційного обліку не знято. Факт не проживання відповідача з 1999 року у квартирі АДРЕСА_1 підтверджується актами не проживання від 14 серпня 2015 року, 25 вересня 2015 року; 09 жовтня 2015 року складеними мешканцями будинку АДРЕСА_1
У судове засідання позивачі не з'явилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, підтримали заявлені вимоги та просила їх задовольнити.
Проти винесення заочного рішення не заперечували.
Відповідач до суду не з'явилися з невідомих для суду причин.
3-тя особа: представник Голосіївського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м.Києві в судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином, надіславши клопотання про розгляд справи у відсутність представника Відділу.
На підставі ст.74 ЦПК України відповідачі вважаються належним чином повідомленими про місце і час судового розгляду, в зв'язку з чим за згодою позивачів суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи відповідно до ст.ст.224-226 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.
Судом достовірно встановлено, що власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6 в рівних долях, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло видане Сектором приватизації Московської районної державної адміністрації м.Києва 13 вересня 1993 року згідно з розпорядженням (наказом) № 3940 від 13.09.1993 року та зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна № 5713 від 17.09.1993 року (а.с. 5).
05 вересня 2010 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 06.09.2015 року серії І-БК № 184157.
Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, яку відповідно до закону отримала його дружина ОСОБА_2 дана обставина підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом виданого 27 квітня 2011 року державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Ткач О.А.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 є власником 2/3 частини квартири АДРЕСА_1.
Згідно довідки № 4222, виданої 22.10.2015 року Фірмою «Квартет» ЛТД, у зазначеній квартирі зареєстровані ОСОБА_2, яка є власником квартири, ОСОБА_6 - донька співвласник квартири, ОСОБА_3 - брат чоловіка.
Відповідно до актів від 14.08.2015 року, 25.09.2015 року, та 09.10.2015 року ОСОБА_7 не проживає в квартирі АДРЕСА_1 з 1999 року (а.с. 11-13).
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України).
Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
За таких обставин, аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач понад один рік не мешкає у спірному приміщенні, у результаті чого втратив право користування житловим приміщенням.
Відповідно до роз'яснень, викладених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Судом встановлено, що реєстрації ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 перешкоджає позивачам вільно реалізувати право користуватися і розпоряджатися жилим приміщенням, а саме відчужити його.
Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, доведеним і таким, що підлягає задоволенню.
Керуючись положеннями ст.ст.3, 10, 60, 88, 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1
Зняти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з реєстраційного обліку в АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Голосіївський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя