АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 13 лютого 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Метрополь Тревел Груп», ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 754/22157/13-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2635/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Смирнова Є.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13 лютого 2014 року в порядку забезпечення позову обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до повного погашення заборгованості за кредитним договором №ОV018883 від 27 листопада 2012 року у сумі 66 003, 64 грн., стягнутої за рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13 лютого 2014 року.

26 грудня 2014 року представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вказану ухвалу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм процесуального права, порушення норм матеріального права, просив її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом обмеження у праві виїзду за кордон. В обґрунтування заявлених вимог апелянт вказав, що суд першої інстанції вжив заходи забезпечення позову після ухвалення рішення у справі, що є неприпустимим відповідно до ст.ст. 151-152 ЦПК України. Також апелянт вказав, що обмежити боржника у праві виїзду за кордон можливо лише відповідно до ст. 377-1 ЦПК України за поданням державного виконавця у разі ухилення боржника від виконання рішення суду. Додатково апелянт зазначив, що обмеження права ОСОБА_1 на виїзд за межі України порушує її конституційне право на свободу пересування і вільний вибір місця проживання.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1- адвокат ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Представник ПАТ «ВіЕс Банк» за довіреністю -Яценко С.А. апеляційну скаргу просив відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Представник ТОВ «Метрополь Тревел Груп» у судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про день, час та місце апеляційного розгляду, тому розгляд справи за апеляційною скаргою на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України проведено за його відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка Д.Р., пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

17 грудня 2013 року ПАТ «ФольксБанк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», звернувся до суду з позовом до ТОВ «Метрополь Тревел Груп», ОСОБА_1, у якому просив стягнути з них солідарно на свою користь заборгованість за кредитним договором №ОV018883 від 27 листопада 2012 року у сумі 66 003, 64 грн.

Того ж дня представником ПАТ «Фольксбанк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», звернувся до суду з позовом до ТОВ «Метрополь Тревел Груп», за довіреністю - Швед Я.П. було подано клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, рухоме і нерухоме майно, що належить ТОВ «Метрополь Тревел Груп» і ОСОБА_1, та обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України шляхом тимчасової відмови у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, тимчасового затримання або вилучення паспорта, якщо він був виданий раніше.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13 лютого 2014 року позов ПАТ «ВіЕс Банк» задоволено, стягнуто з ТОВ «Метрополь Тревел Груп» і ОСОБА_1.солідарно на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором №ОV018883 від 27 листопада 2012 року у сумі 66 003, 64 грн. і судовий збір у розмірі 774, 74 грн.

Постановляючи ухвалу, що оскаржується, суд першої інстанції керувався ст.ст. 151-152 ЦПК України та виходив з того, що ОСОБА_1, яка є директором ТОВ «Метрополь Тревел Груп» і поручителем за кредитним договором №ОV018883 від 27 листопада 2012 року ухиляється від виконання своїх зобов'язань за кредитним договором перед ПАТ «ВіЕс Банк». Також суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_1 на неодноразові виклики в судове засідання не з'явилась, судові повістки, спрямовані на її адресу, повертаються за закінченням терміну зберігання.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 33 Конституції України право кожного вільно залишати територію України може бути обмежене лише законом.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»

Згідно з ст. 6 вказаного Закону громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті, зокрема якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом види забезпечення позову. Перелік видів забезпечення позову визначений у ст. 152 ЦПК України. Серед видів такого забезпечення у ст. 152 ЦПК не передбачено вжиття судом тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, у порядку, передбаченому ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 377-1 ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання та виключно за поданням державного виконавця.

Отже, в порядку, передбаченому статтями 151 - 153 ЦПК України, такий вид забезпечення позову як тимчасове обмеження у виїзді за межі України на стадії розгляду цивільної справи про стягнення заборгованості та виконання інших зобов'язань не може застосовуватися, оскільки це порушує норми ЦПК України та свідчить про вихід суду за межі своїх процесуальних повноважень.

Враховуючи зазначене, ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 13 лютого 2014 року в частині задоволення клопотання про забезпечення позову шляхом обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання.

Ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 13 лютого 2014 року в частині відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту не оскаржувалася, а тому судом апеляційної інстанції не переглядалася.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 2 ч. 2 ст. 307, п. 2 ч. 1 ст. 312, ст.ст. 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 13 лютого 2014 року в частині задоволення заяви Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» про забезпечення позову шляхом обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до повного погашення заборгованості за кредитним договором №ОV018883 від 27 листопада 2012 року у сумі 66 003, 64 грн., стягнутої за рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13 лютого 2014 року, починаючи з дня набуття чинності ухвали суду, - скасувати та постановити в цій частині нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову в цій частині.

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді