АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 2-712/09 Головуючий в І інстанції: Дзиговський Ю.В.
Справа №22-ц/791/868/2015 Доповідач: Вейтас І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року травня місяця 18 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Вейтас І.В.
Суддів:Цуканової І.В.
Капітан І.А.
При секретарі:Благовещенській О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Комсомольського районного суду міста Херсона від 23 березня 2009 року в справі за позовом ОСОБА_6 до виконавчого комітету Комишанської селищної ради Комсомольського району міста Херсона, треті особи - ОСОБА_7, Херсонське державне бюро технічної інвентаризації про визнання права власності на домоволодіння, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2008 року ОСОБА_6 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідно рішення виконавчого комітету Комишанської селищної ради Комсомольського району м. Херсона № 55 від 10.09.1992 року їй було надано земельну ділянку, площею 0,051 га під індивідуальне будівництво за адресою АДРЕСА_1. На зазначеній земельній ділянці вона за власні кошти збудувала житловий будинок з надвірними будовами та спорудами.

При зверненні до виконавчого комітету Комишанської селищної ради Комсомольського району м. Херсона для прийняття будинку в експлуатацію їй було відмовлено.

Крім того, в технічному паспорті на домоволодіння його власником помилково було вказано ОСОБА_7.

У зв'язку з тим, що при зверненні до Херсонського ДБТІ для усунення вказаної помилки їй було відмовлено, просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок загальною площею 257,6 кв.м., житловою площею 73,5 кв.м., сарай літ. Б, сарай літ.Г, санвузол літ.В, споруда № 1,2, ворота № 3, мощення № І, огорожу № 4, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,051 га та зобов'язати Херсонське ДБТІ здійснити державну реєстрацію зазначеного домоволодіння з внесенням відповідних змін до технічного паспорту.

Рішенням Комсомольського районного суду міста Херсона від 23 березня 2009 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на житловий будинок загальною площею 257,6 кв. м., житловою площею 73,5 кв. м., сарай літ. Б, сарай літ. Г, санвузол літ. В, споруда № 1,2, ворота № 3, мощення № І, огорожу № 4, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,051 га.

Зобов'язано Херсонське ДБТІ здійснити державну реєстрацію домоволодіння по АДРЕСА_1 та внести зміни до технічного паспорту на дане домоволодіння, зазначивши його власником ОСОБА_6.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_5, в апеляційній скарзі зазначає, що в зв'язку з проведенням ОСОБА_6 будівництва будинку без врахування державних будівельних норм його будинок зазнає руйнування, оскільки позивачці було надано дозвіл на побудову одноповерхового будинку площею 82,5 кв.м, а побудовано та визнано оспорюваним рішенням суду двоповерховий будинок з підвалом площею 257,6 кв.м.. Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_6 вказує, що оспорюваним рішенням не порушено права ОСОБА_5, вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню, як таке, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_6, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач збудувала на відведеній їй земельній ділянці житловий будинок площею 257,6 кв.м., сарай літ.Б, сарай літ.Г, санвузол літ В, споруда № 1,2, ворота № 3, мощення № 1, огорожу № 4, вказаний будинок та споруди збудовані з дотриманням усіх архітектурно-будівельних вимог, відповідають санітарним, будівельним та протипожежним нормам. Права та інтереси інших осіб не порушено. Однак з таким висновком суду не можна погодитись, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує, що рішенням виконавчого комітету Комишанської селищної ради від 10.09.1991 року № 55 закріплено за ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,051 га під індивідуальне будівництво за адресою АДРЕСА_1 (а.с.8).

Цим же рішенням виконавчого комітету дозволено ОСОБА_6 будівництво жилого будинку розміром 8,96х11,86 м., сараю - літньої кухні 6,0х4,0 та сараю для тварин, розміром 3,0х6,0 м. на закріпленій земельній ділянці в АДРЕСА_1 (а.с.9).

Відповідно до технічного паспорту наданого позивачем на жилий будинок по АДРЕСА_1, власником якого зазначена ОСОБА_7 , складеного 28.04.2004 року за вказаною адресою збудовано : житловий будинок, який складається з підвалу площею - 78 кв.м., першого поверху площею - 106,3 кв.м., другого поверху 73,3 кв.м. Всього будинок площею 257,6 кв.м.., сарай літ.Г площею - 44,1 кв.м., сарай літ. Б площею - 20,7 кв.м., санвузол площею 2,7 кв.м. (а.с.10-13).

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_6 зверталась до виконавчого комітету Комишанської селищної ради з заявою про введення в експлуатацію житлового будинку, на що виконавчим комітетом було запропоновано надати необхідні документи, після чого уповноваженою комісією буде проведено обстеження будинку (а.с.17).

Вказані дії виконавчого комітету ОСОБА_6 не оскаржувала. Тобто судом не встановлено відмови виконавчого комітету Комишанської селищної ради у введенні в експлуатацію жилого будинку.

При цьому, суд залишив поза увагою яким чином відповідач - виконавчий комітет Комишанської селищної ради Комсомольського району м.Херсона порушив права позивача. За таких обставин, оскільки питання щодо визнання об'єкта нерухомого майна - будинку не було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підставу вважати про наявність спору про право, колегія суддів вважає, що право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, саме відповідачем не порушено.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ст. 3 ЦПК України особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення.

Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Правила щодо набуття права власності на новостворене майно та перероблену річ встановлені статтями 331, 332 ЦК України .

Умовами ч. 1-2 ст. 331, ст. 332 ЦК України передбачено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом, особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі; право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

У зв'язку із цим норми ч. 3 ст. 376 ЦК України можуть бути підставою для задоволення позову про визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості лише тоді, коли при відсутності права на забудову земельної ділянки на момент подання позову позивачем було здійснено самочинне будівництво з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших норм і правил.

Матеріалами справи підтверджено, що будинок не було прийнято в установленому чинним законодавством порядку до експлуатації.

Згідно зі ст.ст. 5 , 18 Закону України "Про основи містобудування" будівництво нерухомого майна повинно вестись згідно із затвердженим у встановленому порядку проектом, закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 30-1 Закону України "Про планування і забудову територій" прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється приймальними комісіями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Основні вимоги та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначені постановою Кабінету Міністрів України № 1243 від 22 вересня 2004 року "Про Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів".

Усупереч наведеними вище нормами матеріального права, не звернувши уваги на підстави та предмет заявленого позову, суд визнав право власності за позивачем на будинок, при цьому не перевіривши загальні умови, дотримання яких вимагається при будівництві або реконструкції будь-якого об'єкта нерухомості. В матеріалах справи відсутні висновки відповідних державних органів (відділу архітектури і будівництва, органів пожежного та санітарного нагляду, тощо).

Відповідно до ч.1 ст.292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також інші особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що звернувшись до суду з позовними вимогами про визнання права власності на будинок ОСОБА_6 посилалась на те, що збудований нею відповідає всім будівельним нормам та не порушує прав інших осіб.

Оцінюючи право особи, яка подала апеляційну скаргу, а саме ОСОБА_5, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до наданого ОСОБА_5 Звіту складеного ПП «Комплектстрой» експерт ОСОБА_11, про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта - житлового будинку в АДРЕСА_2, що належить апелянту та є сусіднім з будинком позивача технічний стан конструкцій будівлі в цілому оцінюється як незадовільний. Конструктив будівлі втратив свої початкові експлуатаційні якості в результаті накопичення дефектів та пошкоджень, фактичний стан конструкцій не здатний забезпечити механічну безпеку будівлі. Власнику рекомендовано виконати роботи з підсилення несучих конструкцій житлового будинку з метою запобігання його повного руйнування.

В звіті зазначено, що аналізуючи характер дефектів та пошкоджень, виявлено закономірність їх утворення, а саме , всі вони розташовані з боку кордону з сусідньою ділянкою по АДРЕСА_1. На даній ділянці збудований 2-поверховний житловий будинок з підвалом, при будівництві якого були порушені п.2.3, 2.5 ДБН В2.2-12-2008. Крім того при зведенні будинку № 15а порушено вимоги державний будівельних норм : п.1.4 ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», та п.3.21 ДБН Б.2.4-1-94 «Планування і забудова сільських поселень».

Колегія суддів погоджується з апелянтом, що оскаржуваним рішенням суду порушені його права, оскільки він не має можливості пред'явити вимоги, щодо усунення перешкод для безпечного володіння своїм майном та відшкодування шкоди, завданої незаконним будівництвом, яке проведене без дозволів відповідних органів, без виготовлення проекту та з порушенням будівельних норм і правил, так як зі змісту оскаржуваного рішення суду слідує що судом встановлено, що будівництвом будинку по АДРЕСА_1 права інших осіб не порушено, будівництво відповідає санітарним, будівельним, та протипожежним нормам.

Колегія суддів не бере до уваги заперечення ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_12, щодо відсутності у ОСОБА_5 права власності на будинок по АДРЕСА_2 Комсомольського району м.Херсона, оскільки рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 03 січня 2013 року визнано житловий будинок по АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю апелянта та ОСОБА_13 та поділено реально незакінчений будівництвом вказаний житловий будинок. Вказаним рішенням встановлено, що будівництво будинку реально закінчено, однак його не введено в експлуатацію. (а.с.151-153). Тобто вказаний будинок не введено в експлуатацію, що не можливо зробити при наявності вказаних у вищевказаному Звіті дефектах, які виникли за думкою експерта в зв'язку з самочинним будівництвом ОСОБА_6.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст. 316 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Комсомольського районного суду міста Херсона від 23 березня 2009 року скасувати, ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_6 в задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: