РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/16667/14-ц

пр. № 2/759/676/15

20 квітня 2015 року Святошинський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді - Борденюка В.В.,

при секретарі - Трегубенку М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2, про поділ спільного майна подружжя, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила поділити спільно набуте майно, у період шлюбу, а саме пральну машину «LG» вартістю 4 000,00 грн., диван вартістю 3 500 тис. грн., шафу купе вартістю 6 000,00 грн., кухонну стінку вартістю 500 грн., 90 000,00 грн. вартості автомобіля «Renault Clio» державний номер знак НОМЕР_1, телевізор вартістю 1000,00 тис. грн., холодильник вартістю 1 500,00 тис. грн., диван вартістю 3 500 тис. грн., музичний центр вартістю 600,00 грн., DVD-плеєр вартістю 300,00 грн.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти поділу вказаним позивачкою способом у натурі речей побутового вжитку, однак заперечував проти поділу автомобіля, зазначаючи те, що він був об'єктом його особистої приватної власності і не підлягає поділу між подружжям; крім того відповідач заперечував проти наявності у нього у натурі ноутбуку, вартістю 3500,00 грн.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, свідків, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частиною 1 статті 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 вересня 2005 року по 28 травня 2014 року.

Під час шлюбу подружжя придбало пральну машину «LG» вартістю 4 000,00 грн., диван вартістю 3 500 тис. грн., шафу купе вартістю 6 000,00 грн., кухонну стінку вартістю 500 грн., телевізор вартістю 1000,00 тис. грн., холодильник вартістю 1 500,00 тис. грн., диван вартістю 3 500 тис. грн., музичний центр вартістю 600,00 грн., DVD-плеєр вартістю 300,00 грн.

У ході розгляду даної справи відповідач проти цієї обставини не заперечував; крім того відповідач погодився і стосовно запропонованого позивачкою способу поділу вказаних речей домашнього вжитку, однак при цьому заперечував проти наявності у нього у натурі ноутбуку, вартістю 3500,00 грн.

Разом із цим, відповідач заперечував щодо того, що автомобіль «Renault Clio», державний номер знак НОМЕР_1, підлягає поділу, як спільне майно подружжя, вказуючи на те, що даний транспортний засіб було куплено за грошові кошти, які були надані батьком відповідача - ОСОБА_3; крім того, відповідач вказував на те, що даний автомобіль було ним придбано у попереднього власника у травні 2011 року за ціною, меншою, ніж вказала у позові ОСОБА_1, тобто дешевше 90 000,00 грн.

Відповідно до статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

На запит суду органом ДАІ було надіслано листи-відповіді і витяг із бази даних ДАІ, із яких вбачається, що спірний автомобіль було придбано і зареєстровано за відповідачем 31.05.2011 року; 28.05.2014 року транспортний засіб було перереєтровано на ОСОБА_3 - батька відповідача.

У ході розгляду даної справи було допитано як свідка ОСОБА_4, який вказав про те, що у травні 2011 року ним, як попереднім власником, було продано за усним договором купівлі-продажу автомобіль «Renault Clio», державний номер знак НОМЕР_1, ОСОБА_2, на території МРЕО у м.Києві; так, розраховувався за автомобіль батько відповідача, ОСОБА_3, який і передав свідкові 56 000,00 грн. вартості автомобіля, після чого, ОСОБА_4 передав відповідачу ключі від автомобіля і здійснив дії із зняття його з реєстрації і перереєстрації за відповідачем у справі.

Допитаний як свідок батько відповідача, ОСОБА_3, повідомив суду про те, що у травні 2011 року він був присутній у м.Києві при купівлі вказаного автомобілю і передав продавцю 56 000,00 грн. його вартості; зі змісту пояснень ОСОБА_3 вбачається, що вказані грошові кошти ним було надано сину для купівлі автомобілю, для того щоб відповідач із сім'єю приїжджав до нього в гості; після припинення шлюбних відносин між позивачкою і відповідачем, ОСОБА_3 наполіг на тому, щоб відповідач перереєстрував на нього автомобіль.

Відповідно до статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відтак, відповідач вказував на те, що автомобіль НОМЕР_2 було ним придбано за власні кошти, що були надані відповідачеві його батьком, а тому цей транспортний засіб не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і не може бути об'єктом поділу у межах даного спору.

Водночас, позивачка заперечувала проти такого твердження відповідача, вказуючи на те, що правочин із купівлі вказаного транспортного засобу було вчинено відповідачем в інтересах сім'ї на гроші батька відповідача, які також були надані відповідачеві на інтереси сім'ї.

Відповідно до частини 3 статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Проаналізувавши зміст вказаних свідчень і пояснень сторін, суд доходить до висновку про відсутність належних доказів того, що батько відповідача подарував відповідачеві у особисту власність 56 000,00 грн., за які відповідачем було придбано спірний автомобіль.

Із пояснень свідків і сторін у справі вбачається, що 31.05.2011 року у м.Києві за усним договором купівлі-продажу ОСОБА_2 було придбано у ОСОБА_4 автомобіль «Renault Clio» за 56 000,00 грн., які були надані ОСОБА_3, для використання транспортного засобу в інтересах сім'ї - сторін у даній справі.

Зі змісту статей 60, 61, 57 СК України, їх взаємного системного зв'язку, вбачається, що правовий режим набутого під час шлюбу майна, як об'єкту спільної сумісної власності подружжя є визначеною законодавцем презумпцією; водночас та обставина, що певна річ, що була придбана під час шлюбу, не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя - має доводитись у ході судового розгляду спору заінтересованою особою, стороною у справі, з метою доказування своїх позовних вимог чи заперечень проти позову, використовуючи належні, допустимі і достовірні докази.

У даному випадку зміст свідчень батька відповідача - ОСОБА_3 не надає можливості однозначно встановити правову природу надання ним грошових коштів на купівлю відповідачем вказаного автомобіля.

Будь-яких достовірних, належних і допустимих доказів того, що вказані грошові кошти були дарунком ОСОБА_3 особисто відповідачу у справі, у ході розгляду даної справи, відповідачем надано не було і про можливе існування таких доказів заявлено не було.

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку про те, що спірний автомобіль «Renault Clio», із моменту його придбання ОСОБА_2, став об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина 1 статті 70 Сімейного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що відповідач без згоди позивачки відчужив автомобіль, що був об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, своєму батьку, то ОСОБА_1 у такому разі набула право заявити вимогу до ОСОБА_2 про присудження їй половини вартості спільного автомобіля у розмірі 56 000,00 грн.

Така вартість спірного автомобіля підтверджується показами допитаних у справі свідків. При цьому, суд виходить із того, що будь-яких інших доказів вартості спірного транспортного засобу, на час його відчуження, у ході розгляду даної справи сторонами надано не було.

Таким чином, із відповідача на користь позивачки підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 32 500,00 грн. вартості ? частини автомобілю, як об'єкту права спільної сумісної власності, при його відчуженні.

У судовому засіданні відповідач не заперечував проти поділу вказаним позивачкою способом у натурі речей побутового вжитку, заперечуючи при цьому проти наявності у нього у натурі ноутбуку, вартістю 3500,00 грн.

Згідно з частиною 1 статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Таким чином, суд відмовляє у задоволенні даного позову у частині присудження позивачці вказаного ноутбуку, оскільки нею не було доведено самого факту його купівлі подружжям.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне у цій частині позов задовольнити частково і провести поділ спільного майна подружжя наступним чином.

У порядку поділу спільного майна подружжя виділити у натурі ОСОБА_1 пральну машину «LG» вартістю 4 000,00 грн., диван вартістю 3 500 тис. грн.., шафу купе вартістю 6 000,00 грн., кухонну стінку вартістю 500 грн.; стягнути з ОСОБА_2 (іпн - НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 32 500,00 грн. половини вартості автомобіля «Renault Clio» державний номер знак НОМЕР_1.

У порядку поділу спільного майна подружжя виділити у натурі ОСОБА_2 телевізор вартістю 1000,00 тис. грн., холодильник вартістю 1 500,00 тис. грн., диван вартістю 3 500 тис. грн., музичний центр вартістю 600,00 грн., DVD-плеєр вартістю 300,00 грн.

Крім того суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 465,00 грн., пропорційно задоволеним позовним вимогам, відповідно до статті 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 60,61.63,68,69,70,71СК України, статтею 356 ЦК України, статтями 10,60,88,200,213,215,218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

У порядку поділу спільного майна подружжя виділити у натурі ОСОБА_1 пральну машину «LG» вартістю 4 000,00 грн., диван вартістю 3 500 тис. грн.., шафу купе вартістю 6 000,00 грн., кухонну стінку вартістю 500 грн.; стягнути з ОСОБА_2 (іпн - НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 32 500,00 грн. вартості автомобіля «Renault Clio» державний номер знак НОМЕР_1.

У порядку поділу спільного майна подружжя виділити у натурі ОСОБА_2 телевізор вартістю 1000,00 тис. грн., холодильник вартістю 1 500,00 тис. грн., диван вартістю 3 500 тис. грн., музичний центр вартістю 600,00 грн., DVD-плеєр вартістю 300,00 грн.

У решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (іпн - НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 465,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: