Справа №576/1835/15 Головуючий у суді у 1 інстанції - Тимощенко І.О.
Номер провадження 22-ц/788/2135/15 Суддя-доповідач - Ільченко О. Ю.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

18 листопада 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ільченко О. Ю.,

суддів - Гагіна М. В. , Попруги С. В. ,

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 08 жовтня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття її з реєстрації,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 08 жовтня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги. Вважає, що суд першої інстанції у своєму рішенні не навів мотивів щодо відмови у позові. Зазначає, що наявні по справі докази є підставою для задоволення позову.

Заслухавши заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не втратив права користування та проживання в будинку позивачки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та нормах закону.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є власником будинку № 114 по вул. Слобідській в с. Дунаєць, що підтверджується договором купівлі - продажу та свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок (а.с. 3 - 6).

Відповідно до довідки Дунаєцької сільської ради ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, але з 21 липня 2014 року за даною адресою фактично не проживає. Вказана обставина також підтверджується рішенням Глухівського міськрайонного суду від 15 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері (а.с. 9, 34 - 36).

Статтею 405 ЦК України визначено право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом.

Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

У пункті 39 Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України від 07 лютого 2014 N 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" зазначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина 1 статті 405 ЦК). Таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. Тому стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення статті 405 ЦК. Відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом, і у цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

Таким чином, із матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання відповідача таким, що втратив право користування належним їй житловим будинком, виходив із того, що ОСОБА_4 з поважних причин не мешкає в спірному будинку.

Такого висновку суд дійшов на підставі досліджених у судовому засіданні доказів. Так, в судовому засіданні суду першої інстанції відповідач пояснив, що між ним та ОСОБА_3 у 2014 році склалися неприязні стосунки, з приводу того, що позивачка заперечувала проти його проживання з жінкою, з якою він має спільну дитину. Влітку 2014 року позивачка не впустила його до будинку, особисті речі та документи повернути відмовлялась, хоча він жодним чином не чинить їй перешкод у користуванні будинком. Вказані обставини підтверджуються актом, складеним посадовими особами сільської ради (а.с. 33).

З пояснень сільського голови ОСОБА_8, секретаря сільської ради ОСОБА_9 та показань інших свідків, наданих в суді першої інстанції, вбачається, відповідач до 40 років проживав разом позивачкою, працював по господарству, після сварки з нею, він проживає за іншою адресою, його особисті речі та документи залишились в будинку позивачки, яка відмовляється повертати їх.

В суді апеляційної інстанції відповідач пояснив, що іншого житла не має, на даний час він з дружиною та дитиною тимчасово проживає у будинку батьків дружини, оскільки не хоче ускладнювати відносини з позивачкою.

Позивачка в позові взагалі не зазначила обставин за яких відповідач, її син, став не проживати у будинку, а тому з'ясувавши обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач на протязі року до пред'явлення позову, з поважних причин не проживав у житловому будинку позивачки, такі висновки суду відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги позивачки про те, що суд першої інстанції у своєму рішенні не навів мотивів щодо відмови у позові не знайшли свого підтвердження по справі, оскільки суд в повній мірі з'ясував всі обставини відсутності відповідача у будинку позивачки, дав належну оцінку доказам та обґрунтовано відмовив у позові.

З огляду на наведене вище, колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягаює.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 08 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -